Справа № 158/993/17 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/1558/17 Категорія: 32 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою відповідача на рішення Ківерцівського районного суду від 24 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16.04.2014 року близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «BMW 730», д.н.з. НОМЕР_1, грубо порушив Правила дорожнього руху України та скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), в'їхавши у приміщення «Укрпошти», що знаходиться по вул. Шевченка в м. Ківерці Волинської області. В результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження: важку черепно-мозкову травму у вигляді багатоуламкового перелому лобної, скроневої, тім'яної кісток зліва та справа з переходом на основу черепа з правобічною лобно-скронево-тім'яною епідуральною гематомою, забоєм і набряком-набнявінням головного мозку важкого ступеню та з пневмоцефалією, забій обох очей, підшкірні пар орбітальні крововиливи. Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вказує на те, що після ДТП і по даний час вона двічі на рік перебуває на стаціонарному лікуванні з подальшою реабілітацією, що потребує значного часу та коштів. У зв'язку з отриманою травмою вона не має можливості влаштуватися на роботу через значну втрату працездатності та не має можливості забезпечити своє існування.

Позивачка з врахуванням наведеного просила суд стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в розмірі 167 190 грн., яка включає в себе витрати на лікування та шкоду завдану внаслідок ушкодження здоров'я та втрати працездатності, моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 60 000 грн. та яка полягає у душевних переживаннях, що були їй завдані внаслідок ДТП.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 24.10.2017 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 завдані матеріальні збитки у розмірі 3511,90 грн., 60000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1540 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухваленого рішення відповідач ОСОБА_2 мотивував неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а саме недоведеністю позивачкою факту здійснення витрат на лікування, безпосередньо пов'язаного з наслідками скоєння ДТП та необхідності придбання таких ліків, пов'язаних з лікуванням за відсутності листка лікарських призначень. Тому вважає, що у суду не було підстав для стягнення з нього на користь позивачки матеріальних збитків в розмірі 3511,90 грн. Крім того зазначає, що суд безпідставно стягнув з нього моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. на користь позивачки, оскільки факт відшкодування такої шкоди у повному розмірі встановлено вироком Ківерцівського районного суду від 05.03.2015 року, який набрав законної сили і який має преюдиціальне значення. Безпідставним, на думку відповідача, також є стягнення з нього на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки розмір таких витрат відповідним розрахунком кількості витраченого часу та належно оформленим розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги не підтверджений.

В поданому на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 запереченні позивачка ОСОБА_5 вказує на те, що вказана апеляційна скарга є безпідставною і її слід залишити без задоволення, оскільки місцевий суд у повному обсязі дослідив надані сторонами спору докази і дослідив доводи наведені не тільки стороною позивача, але й стороною відповідача. Суд повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, які підтверджені належними і допустимими доказами та ухвалив законне та справедливе рішення в даній справі з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає зміні, а в решті рішення слід залишити без змін, виходячи з таких мотивів.

Місцевим судом встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду від 05.03.2015 року, який набрав законної сили 07.04.2015 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у тому, що він 16.04.2014 року близько 02 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW-730», д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по вул. Незалежності в м. Ківерці Волинської області, наближаючись до перехрещення проїзних частин з вул. Шевченка, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну під час вибору безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, значно перевищив дозволену у населених пунктах швидкість руху, перебуваючи на зустрічній смузі руху, маючи об'єктивну можливість зупинитись з моменту виникнення небезпеки, а саме пошкодження заднього лівого колеса даного автомобіля, в'їхав у приміщення «Укрпошти», що по вул. Шевченка у м. Ківерці Волинської області (а.с.14-15).

Внаслідок ДТП позивачка по справі ОСОБА_5, яка змінила прізвище на «ОСОБА_5», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.04.2015 року (а.с.13), і яка була пасажиром згаданого автомобіля, отримала тілесні ушкодження: важку черепно-мозкову травму у вигляді багатоуламкового перелому лобної, скроневої, тім'яної кісток зліва та справа з переходом на основу черепа з правобічною лобно-скронево-тім'яною епідуральною гематомою, забоєм і набряком-набнявінням головного мозку важкого ступеню та з пневмоцефалією, забій обох очей, підшкірні пар орбітальні крововиливи. Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_5 внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень проходила лікування у Волинській обласній клінічній лікарні в період з 16.04.2014 року по 15.05.2014 року, з 21.07.2014 року по 05.08.2014 року та у КЗ «Ківерцівське РТМО» в період з 26.04.2016 року по 06.05.2016 року, з 07.02.2017 року по 17.02.2017 року (а.с.20-23).

Дана обставина також підтверджується листом КЗ «Ківерцівське РТМО» від 12.04.2017 року, який був адресований адвокату Полячуку С.І. на його запит (а.с.28-30).

Внаслідок отриманих у результаті ДТП тілесних ушкоджень позивачці ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності, що стверджується довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.16-19).

З довідки № 47 від 20.03.2017 року вбачається, що позивачка ОСОБА_5 одержала путівку на санаторно-курортне лікування в санаторії «Пролісок» в м. Одеса (а.с.24).

З наявних в матеріалах справи копій чеків та квитанцій до прибуткового касового ордеру суд встановив, що позивачкою ОСОБА_5 на лікування були понесені витрати в розмірі 3511,90 грн. (а.с.34-36).

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Оскільки на підтвердження понесених витрат на лікування позивачка надала відповідні докази, які відповідачем ОСОБА_2 не спростовані, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що останній зобов'язаний відшкодувати позивачці такі витрати в розмірі 3511,90 грн. Суд, визначаючи такий розмір матеріальної шкоди, при цьому виходив з документального підтвердження зазначеного розміру понесених витрат.

В той же час, окрім витрат, понесених на лікування, позивачка у своїх позовних вимогах просила суд стягнути з відповідача на її користь на підставі ч. 1 ст. 1202 ЦК України одноразову виплату на три роки вперед від моменту подання позовної заяви в розмірі 162 190 грн., обґрунтовуючи це тим, що відповідач ухилявся від відшкодування завданих збитків, а також необхідністю забезпечення її подальшого лікування, компенсації втраченої працездатності і завданої їй шкоди.

Частиною 1 ст. 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Статтею 1202 ЦК України визначено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових обов'язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медичною експертизою - в решті випадків.

Суд з огляду на те, що позивачкою ОСОБА_5 не надано доказів щодо визначення відсотку втрати працездатності, прийшов до обґрунтованого висновку, що в такому випадку суд позбавлений можливості визначити розмір матеріальної шкоди внаслідок часткової втрати працездатності, а тому вимоги позивачки про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок втрати працездатності до задоволення не підлягає. В той же час, судом роз'яснено, що це не позбавляє позивачку при наданні відповідних доказів повторно звернутися до суду з такими вимогами.

У своїх позовних вимогах позивачка ОСОБА_5 також просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, яку оцінила в 60 000 грн., обґрунтовуючи такий розмір моральної шкоди тим, що наслідки перенесеної травми в результаті ДТП призвели до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін, а саме: порушення сну; швидка втомлюваність; пасивність; знижений настрій; пригніченість; нервозність; чутливість; реакції замикання; фіксованість на негативних переживаннях; емоційна напруга; невпевненість у собі; відчуття власної трудової неповноцінності; тривога з приводу майбутнього. Крім того зазначала, що впродовж усього періоду лікування вона є непрацездатною особою і дотепер залишається її значне обмеження трудової продуктивності, що тягне позбавлення можливості отримувати прибуток і призводить до зниження добробуту позивачки. Завдання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП порушило актуальні життєві плани позивачки, були погіршені можливості для побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. У зв'язку з такими ушкодженнями у позивачки продовжується проблеми зі здоров'ям у вигляді періодичних головних болів, необхідність дотримуватися дієти, обмеження фізичної активності та надмірних фізичних навантажень.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи характер та обсяг душевних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок ушкодження здоров'я спричиненого ДТП у вигляді тяжкої черепно-мозкової травми та інших ушкоджень, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, виникнення інвалідності другої групи, що свідчить про стійку і значну втрату працездатності, яка безумовно значною мірою впливає на моральний та фізичний стан потерпілої з огляду на її молодий вік і вимагає від неї великих зусиль для відновлення попереднього стану, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд із дотриманням принципів розумності, виваженості та справедливості, правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди в 60 000 грн., який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки.

Виходячи з вищенаведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність у місцевого суду підстав для стягнення з нього на користь позивачки матеріальних збитків в розмірі 3511,90 грн. є безпідставними, оскільки це підтверджується наявними у справі письмовими доказами, які відповідачем не спростовані. Надані позивачкою чеки (а.с.34-36) підтверджують придбання нею ліків, призначених лікуючим лікарем під час перебування її на лікуванні у період з 7 по 17 лютого 2017 року у зв'язку з отриманою травмою внаслідок згаданої ДТП (а.с.23). Включення судом в зазначену суму відшкодування витрат позивачки на придбання одноразового гінекологічного набору (чек №13800 від 14.02.2017 року, а.с.34 нижній ряд) є правильним, оскільки цей набір є засобом догляду під час проходження курсу лікування у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивачки з вини відповідача, витрати на який відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України повинні відшкодовуватись останнім.

Крім того, не приймаються до уваги колегією суддів покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно стягнув з нього на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 60 000 грн., оскільки вироком Ківерцівського районного суду від 05.03.2015 року, який набрав законної сили і який має преюдиціальне значення суду, судом було встановлено факт відшкодування такої шкоди у повному розмірі.

Відсутність претензій позивачки до відповідача майнового та морального характеру на час вирішення кримінального провадження (а.с.62) не є підтвердженням відшкодування такої шкоди, на яке має право позивачка, а тому обґрунтовано не було взято до уваги судом першої інстанції.

В той же час, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про безпідставне стягнення місцевим судом з нього на користь позивачки понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 79 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати на правову допомогу.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2017 року між позивачкою ОСОБА_5 та адвокатом Полячуком С.І. було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.25). На підставі квитанції до договору про надання правової допомоги від 01.02.2017 року нею адвокату Полячуку С.І. було сплачено 5000 грн. витрат за надання правової допомоги у даній цивільній справі.

Однак, стягуючи зазначену суму витрат, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок таких витрат, тобто позивачкою не було доведено самого факту надання їй таких послуг, обсягу та видів зазначеної допомоги, у зв'язку з чим у місцевого суду не було передбачених законом підстав для відшкодування позивачці вказаних витрат за рахунок відповідача.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає зміні, шляхом виключення з його резолютивної частини висновків суду про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні в означеній частині, в решті рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду від 24 жовтня 2017 року в даній справі в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, виключивши з його резолютивної частини висновки про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 5000 грн. витрат на правову допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: