Справа №203/2492/17
Провадження №2/0203/1013/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивачки ОСОБА_1;

-представниці позивачки ОСОБА_2;

-відповідача ОСОБА_3;

-відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання,

у с т а н о в и в:

11 липня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. 21.03.2017 року між сторонами було укладено договір довічного утримання, за яким позивачка передала відповідачам у рівних частках у власність зазначену квартиру за умови, що останні довічно доглядатимуть позивачку та матеріально її забезпечуватимуть. Договір був посвідчений нотаріально. Після укладення правочину відповідачі не виконують своїх обовязків. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про розірвання укладеного договору

(а.с.а.с. 2 5).

У судовому засіданні позивачка, її представниця підтримали позовні вимоги у повному обсязі. У судових дебатах представниця позивачки пояснила, що остання при укладенні договору у нотаріуса через свій вік та психічний стан не розуміла юридичну природу правочину. Позивачка у дебатах також пояснила, що насправді не була присутня у кабінеті нотаріуса, коли відповідачі підписували договір.

Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти задоволення заявленого позову.

Заслухавши пояснення сторін, представниці позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що позивачці на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 8, 10).

21 березня 2017 року між сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду), за яким позивачка передала у власність відповідачам (по 1/2 частині) належну їй квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрований у реєстрі за №219 (а.с.а.с. 6, 7).

Від травня 2017 року по 23.08.2017 року позивачка без повідомлення відповідачів мешкала у онуки за адресою: м. Дніпро, ж/м Тополя-2/7А/131. Ця обставина була визнана у суді позивачкою та її представницею.

Позов ґрунтується на тому, що відповідачі після укладення договору, тобто від 21.03.2017 року і до дня звернення позивачки до суду з позовом, своїх обовязків за договором не виконують.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 744 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Судом було встановлено, що 21.03.2017 року позивачка передала у власність відповідачам належну їй квартиру, а останні зобовязалися забезпечувати позивачку утриманням та (або) доглядом довічно, отже між сторонами виникли правовідносини довічного утримання (догляду), у розумінні статті 744 ЦК.

У відповідності з пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

За правилами, встановленими статтею 610 ЦК, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами першою, другою статті 614 ЦК передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

За змістом розділу 2 договору від 21.03.2017 року матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісяця має надаватись набувачем відчужувачу, оцінюється сторонами в 1 000,00 грн. Утримання (догляд) визначається у вигляді придбання продуктів харчування, необхідного одягу, медикаментів та лікарських засобів (за рахунок відчужувача); надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо) (за рахунок відчужувача); надання будь-якої необхідної допомоги по хатньому господарству (за проханням відчужувача); вчинення поточного ремонту, заміна сантехніки, забезпечення необхідними предметами домашнього вжитку, речами тощо (за рахунок набувачів).

Судом було встановлено, що відповідачі на виконання розділу 2 договору довічного утримання у березні та квітні 2017 року сплатили позивачці 2 000,00 грн., за проханням позивачки замінили замок на вхідній двері, замінили кран, труби та відремонтували зливний бачок у санвузлі, придбали позивачці телевізор, стільниковий телефон із SIM-картою. Викладені обставини підтвердились визнавальними поясненнями позивачки та її представниці, зошитом із зазначенням видів робіт (послуг), а також сум переданих коштів, у якому позивачка вчиняла посвідчувальні написи про факт і дату виконання і підписувалася (а.с.а.с. 46, 47).

При цьому суд вважає, що відповідачі не мають нести відповідальність за невиконання своїх обовязків за договором довічного утримання від травня 2017, оскільки у травні 2017 року позивачка самостійно без погодження з відповідачами та без їх повідомлення про нову адресу покинула квартиру і переїхала до своєї онуки, унеможлививши таким чином виконання відповідачами умов укладеного договору.

Про відсутність вини відповідачів, у розумінні статті 614 ЦК, додатково свідчить те, що одразу після зникнення позивачки вони вжили усіх заходів щодо належного виконання зобов'язання, неодноразово звертаючись до органів Національної поліції України із заявами про розшук позивачки (а.с.а.с. 47 50, 63 83, 85 91).

Суд критично ставиться до письмових доказів медичного характеру, наданих позивачкою на підтвердження гострих потреб у лікуванні, оскільки ці докази датовано або періодом, що передував укладенню договору довічного утримання, або травнем та липнем 2017 року, тобто часом, коли вона мешкала за іншою адресою, і відповідачі не мали до неї доступу (а.с.а.с. 30, 31, 36 45).

Суд також не бере до уваги копії квитанцій про сплату позивачкою комунальних послуг, оскільки за умовами договору довічного утримання обовязок нести ці витрати відповідачі не несуть (а.с.а.с. 32, 33).

Показання свідків позивачки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 спростовуються письмовими доказами, що підтверджують фактичне виконання відповідачами умов договору довічного утримання.

Доводи позивачки, її представниці щодо того, що позивачка через свій вік та психічний стан не розуміла юридичну природу правочину, не була присутня у кабінеті нотаріуса, коли відповідачі підписували договір тощо, можуть бути предметом аналізу виключно в рамках позову про визнання договору недійсним.

Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 49061, місто Дніпро, вулиця Леоніда Стромцова, 7/113) у позові до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2; 49033, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 24/53), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3; 49061, місто Дніпро, вулиця Леоніда Стромцова, 1/138) про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 27 грудня 2017 року.

Суддя ОСОБА_9