АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3232/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/1773/К/17 Рибакова В.В.
Категорія № 5 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильська А.П., Зубакова В.П.

секретар: Гладиш К.І.,

за участі : позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Інша 1/2 частина житлового будинку належить відповідачу ОСОБА_3 Між сторонами 18.07.2013 року укладений попередній договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння,який був посвідчений нотаріусом. За умовами якого, сторони домовилися про оформлення у майбутньому договору купівлі-продажу (до 18.07.2015 року) вищевказаної 1/2 частини житлового будинку за 80000 грн., з яких 40000грн. позивач оплатила, що було передбачено п.4 попереднього договору купівлі-продажу. Крім того, вона додатково сплатила відповідачу 6000 грн., що підтверджується розписками від 05.05.2014 року та 13.10.2014 року, а також 1850 грн. за реєстрацію свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись, що відповідач ухиляється від оформлення угоди купівлі - продажу, на підставі положення ч.2 ст.220 ЦК України, просить суд: визнати дійсною угоду, 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, згідно попереднього договору купівлі-продажу від 18.07.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 788, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Маєвською О.Ю., укладеного між нею, ОСОБА_2 та відповідачем, ОСОБА_3, визнати за нею, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, що складається з: А-1 житлового будинку, загальною площею 56,8 кв.м, житловою площею 42,2 кв.м; літньої кухні-Б; убиральні-Г; душу-Ж; підвалу-Дпд; навісу-І; споруджень 1-4,8,1) у зв'язку з визнанням угоди дійсної.

Заочним рішенням від 15 червня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанації та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зокрема вважає, що судом не враховано що сторони досягли усіх істотних умов договору, а відповідач ухиляється від виконання умов попереднього договору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено що позивачу на праві спільної часткової власності на підставі Договору купівлі-продажу від 25.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Колядою Ю.А., зареєстровано в реєстрі за № 1214, належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно 25.09.2013 року (а.с.11,16,46-56).

Інша 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2013 року, виданого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маєвською О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 727 (а.с.8,10,46-56).

Між сторонами 18.07.2013 року укладений Попередній договір купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями (далі - Попередній договір), посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маєвською О.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 788 (а.с.6-9), згідно з умовами якого сторони зобов'язались у майбутньому в строк до 18.07.2015 року, укласти договір купівлі-продажу (основний договір) 1/2 частки у праві приватної спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями у нотаріальній формі на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.3 договору, продаж зазначеної 1/2 частки у праві приватної спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, буде вчинено за ціною 80000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США. Відповідно до п.4 Попереднього договору, Покупець на забезпечення виконання зобов'язань за цим Попереднім договором сплатив Продавцеві забезпечувальний платіж у розмірі 40000 грн.

Відповідно до п.5 Попереднього договору, при оформлені Основного договору купівлі-продажу, сума, що підлягатиме передачі Покупцем Продавцю буде зменшена на суму переданого за цією угодою забезпечувального платежу.

З довідки, виданої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маєвською О.Ю. (а.с.23) вбачається, що чоловіком позивача - ОСОБА_7 05.07.2013 року було сплачено 1850,00 грн. за видачу та реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що також підтвердилось в судовому засіданні поясненнями позивача.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, дійшов висновку, що попередньо укладений договір купівлі-продажу не може бути визнаний дійсним, оскільки ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується на спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно зі статтею 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч.ч.1,4, ст.334 ЦК України, право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № від року визначено нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, в тому числі і житлові будинки.

Частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам. Воля ж сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Верховний Суд України у справі за № 6-162цс12 висловив таку правову позицію.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, відхилити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: