Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1871/17
Провадження №2/433/977/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Суського О.І,

за участю секретаря судового засідання Книшова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє Какулія Отарі Євгенович, до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2017 року позивач звернувся до суду із дійсним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 22 липня 2008 року у м. Зимогіря Словяносербського району Луганської області помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку за адресою: Луганська область, с.Трьохізбенка, вул.Донецька, б. 191; земельної ділянки №96, площею 2,3175 га, розташована в селі Трьохізбенка Словяносербського району; грошових коштів в сумі 9 377,71 грн; ? частини житлової квартири за адресою: Луганська область, м.Луганськ, кв. Гагарина, б. 14-б, кв. 54. На момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з дружиною відповідачем по справі ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1. Він звернувся до Словяносербської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №532, та отримав свідоцтва про право на спадщину на частину майна: на житловий будинок, земельну ділянку та грошовий вклад. Відповідач до нотаріальних органів із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від неї не зверталась.

У жовтні 2017 року він вирішив отримати свідоцтво про право на спадщину на ? частину спадкової житлової квартири, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності від 02.02.1994 року, однак приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 О,В. відмовила у видачі свідоцтва у звязку з тим, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 вже була відкрита

Враховуючи зазначене, той факт, що за місцем заведення спадкової справи неможливо звернутись до нотаріальної контори, оскільки обовязки Словяносербської державної нотаріальної контори виконує завідувач Першої Сватівської державної нотаріальної контори, однак архів та незакінчені спадкові справи передані не були, позивач змушений звернутись із даним позовом до суду.

Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його присутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 також надала суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено наступне.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 1994 року, виданого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів, житлова квартира №54, яка знаходиться за адресою: кв.Гагарина, б. 14-б, м.Луганськ, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.15).

Крім того, згідно копії технічного паспорта на квартиру №54 у буд. 14-б за адресою: кв.Гагарина, б. 14-б, м.Луганськ, зазначена квартира знаходиться у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.16-18).

З копії свідоцтва про одруження від 27.05.1966 року серії VIII-УР №697192, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є чоловіком та дружиною (а.с.30).

Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЯК №313896 від 06.02.1967 року, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.11).

ОСОБА_3 помер 22 липня 2008 року у м. Зимогіря Словяносербського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №164095, виданого виконавчим комітетом Трьохізбенської сільської ради Словяносербського району Луганської області (а.с.12).

Відповідно до копії будинкової книги на квартиру №54 у буд. 14-б на кварталі Гагарина у м.Луганськ, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 (а.с.19-20).

Як вбачається з інформаційної довідки №49373803 від 06.10.2017 року, після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа та видані свідоцтва про право на спадщину №46318839, 46318859, 46318878 (а.с.22).

Згідно Витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі №18413988 від 05.02.2009 року, ОСОБА_1 отримав свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 №46318839 на житловий будинок №191 на вул.Донецька у с.Трьохізбенка Словяносербського району Луганської області, №46318859 на земельну ділянку №96 на території Трьохізбенської сільської ради та №46318878 на грошовий вклад (а.с.23-25).

Згідно постанови від 06.10.2017 року №193/02-31, виданої приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у звязку з тим, що дана нотаріальна дія підлягає вчиненню державним нотаріусом Словяносербської державної нотаріальної контори Луганської області (а.с.21).

26 жовтня 2017 року Головне територіальне управління юстиції у Луганській області листом №К-1634/4/09-44 повідомило, що Словяносербська державна нотаріальна контора була переміщена згідно з наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року я3246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» до м.Сватове. Однак видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки архіви та незакінчені спадкові справи Словяносербської державної нотаріальної контори залишились на непідконтрольній українській владі території за місцем попереднього розташування (а.с.27).

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

В силу ст. 1261 ЦК України позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом як дружина та син померлого.

Як вбачається зі змісту ст..1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з п.п. 2.4 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Враховуючи, що позивач проживав разом зі спадкодавцем на момент його смерті, у встановлений законом строк подав заяву до нотаріальної контори, він є таким, що прийняв спадщину в повному обсязі.

Як зазначив позивач, отримати свідоцтво про право на спадщину на ? частку квартири після смерті батька у нотаріуса він не може у звязку із тим, що спадкова справа залишилась на непідконтрольній українській владі території.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, той факт. що позивач прийняв спадщину шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори, відповідач заяви про прийняття спадщини не подавала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки використати позивачем реалізацію його права на спадкове майно через такий механізм, як отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі є неможливою через те, що вже заведена спадкова справа залишилась на непідконтрольній українській владі території.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, ст.ст., 16, 392, 1216, 1223, 1268, 1274 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11.60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, інтереси якого представляє Какулія Отарі Євгенович, до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ЕМ №491244, виданий 17.12.1999 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на ? частину житлової квартири за адресою: Луганська область, м.Луганськ, кв. Гагарина, б. 14-Б, кв.54 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Луганської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Троїцький районний суд Луганської області. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.І.Суський

13.12.17