Справа № 195/1792/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

18.12.2017 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Музичук В.В.,

за участю сторін, представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права власності на житловий будинок, про вселення в жиле приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права власності на житловий будинок, про вселення в жиле приміщення.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 14.12.2015 року на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 12.07.2003 року за актовим записом № 7 виконкомом Кисличуватської сільської ради, розірвано.

За період їхнього із відповідачем спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також разом із ними проживав її син від першого шлюбу - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За період перебування у шлюбі нею спільно з відповідачем був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: Томаківський район, с.Настасівка, вул.Верхня (Петровського), 36.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за № 68, вищезазначений нерухомий об'єкт належить їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності у розмірі ? частки - кожному.

Позивач зазначає, що за період спільного життя нормальні сімейні стосунки між ними не склалися. Значно погіршилися взаємовідносини у 2015 році, що спонукало її розлучитися із ОСОБА_2, але після розірвання шлюбу вона із дітьми вимушена була жити із колишнім чоловіком під одним дахом, у будинку, який був ними куплений за період перебування у шлюбі. За час проживання після розлучення у одному житлі, відповідачем були створені для неї та дітей настільки несприятливі умови життя, що вона була вимушена влітку поточного року орендувати інше житло та переїхати разом із трьома дітьми до іншого помешкання. Так, у серпні 2017 року відповідач, перебуваючи у нетверезому стані, вчинив черговий скандал, морально знущався з неї та дітей, на очах у дітей почав її бити та погрожувати.

У зв'язку з цим, вона змушена була разом із трьома неповнолітніми дітьми покинути своє житло та піти на квартиру до односельця - ОСОБА_7, оселившись за іншою адресою в с.Настасівка Томаківського району, на цій же вулиці, у будинку № 29а, де і мешкає до даного часу.

Позивач зазначає, що її намагання повернутися до домоволодіння, яке їй належить на праві спільної часткової власності залишаються - безрезультатними. Відповідач не тільки не пускає її та дітей до помешкання, що частково належить і їй, забравши ключі від вхідних дверей, а й майже кожного дня продовжує вчиняти скандали, приходячи до орендованого нею помешкання.

Матеріальної допомоги відповідач їй та дітям не надає, окрім присуджених до сплати на підставі рішення Томаківського районного суду аліментів на утримання двох спільних дітей, які з нього примусово стягуються, з дітьми він не спілкується. Умови, у яких проживали вона та її діти були настільки морально несприятливі, що вона вимушена була тричі звертатися до правоохоронних органів, щоб приборкати протиправну поведінку ОСОБА_2 до неї та дітей.

З періоду недобровільного виселення її відповідачем із належного їй на праві власності житлового будинку, вона постійно веде із ОСОБА_2 перемовини щодо повернення у своє житло та створення ним для цього належних умов, але усі її прохання ігноруються, що і спонукало її звернутися до суду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши сторони та представника позивача, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини.

На підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області 14.12.2015 року шлюб між сторонами у справі, який було зареєстровано 12.07.2003 року за актовим записом № 7 виконкомом Кисличуватської сільської ради, розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення суду.

Від шлюбних відносин вони мають двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також разом із ними проживав її син від першого шлюбу - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За період перебування у шлюбі нею спільно з відповідачем був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: Томаківський район, с.Настасівка, вул.Верхня (Петровського), 36, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за № 68.

З вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що вищезазначений нерухомий об'єкт належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності у розмірі ? частки - кожному.

Як зазначає позивач, за час проживання після розлучення у одному житлі, відповідачем були створені для неї та дітей настільки несприятливі умови життя, що вона була вимушена влітку поточного року орендувати інше житло та переїхати разом із трьома дітьми до іншого помешкання. В звязку з чим, позивач тричі зверталася до правоохоронних органів, що підтверджується довідкою Томаківського відділення поліції Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.11.2017р. за № 494/9396.

Позивач разом з дітьми на даний час фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Мирівської сільської ради Томаківського району та актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

За період недобровільного виселення позивач не може дійти згоди з відповідачем щодо вселення її та дітей до вищевказаного житлового будинку, який також належить їй на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст.47, 48 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Відповідно до ст.150 ЖК України, ст. 383 ЦК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

На підставі ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Беручи до уваги вищевикладене, при цьому відповідач не заперечує проти позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 258-259, 265 ЦПК України, ст. 383 ЦК України, ст.ст. 65, 150 ЖК України, ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права власності на житловий будинок, про вселення в жиле приміщення задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 не вчиняти ОСОБА_1 перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, с.Настасівка, вул. Верхня, 36, ? частка якого належить їй на праві спільної часткової власності.

Вселити ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, с.Настасівка, вул. Верхня, буд. 36.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпропетровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів.

Суддя:/підпис/ОСОБА_8