АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів:ВолошиноїВ.М., Кравець В.А.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: державний нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко АнастасіяОлександрівна, про визнання права на спадщину,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати його право на спадщину за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 За життя ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповіла йому 2/5 частини квартири АДРЕСА_1. Інші 2/5 та 1/5 частини квартири ОСОБА_6 заповіла відповідачу та ОСОБА_8 Державним нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, через пропуск строку для прийняття спадщини. Вважає, вказану відмову протиправною, оскільки нотаріус не з'ясував інформації щодо підтвердження місця проживання спадкодавця. Зазначає, що протягом останніх років життя ОСОБА_6 проживала з ним, у зв'язку з чим він прийняв спадщину.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 754/14462/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/8270/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Журавська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не встановив правовідносини, які виникли між сторонами, не досліджував спадкової справи. Суд безпідставно відмовив у долученні до справи акту про місце проживання спадкодавця, яким підтверджується, що останні 2 роки до смерті спадкодавці він проживав разом з нею. Суд не роз`яснив про його право заявити клопотання про витребування спадкової справи та не дослідив факту існування довідки, передбаченої п. 3.22 Глави 10 Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», якою підтверджується факт проживання із спадкодавцем.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачка та її представник ОСОБА_12 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про смерть № 391 від 15.03.2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6.

Відповідно до заповіту від 14.07.2015 року, ОСОБА_6 заповіла: 2/5 частини кв. АДРЕСА_1 позивачу; 2/5 частини цієї квартири відповідачці та 1/5 частину ОСОБА_8

Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори ДубенкоА.О. від 14.03.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/5 частини кв. АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6, у зв'язку з тим, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені в позові обставини є підставою для звернення з позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час смерті в окремому провадженні (за відсутності спору) чи у позовному провадженні (за наявності спору), проте таких вимог не заявлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до с. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За обставинами справи встановлено, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої матері ОСОБА_6 після спливу встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку з часу відкриття спадщини та будь - яких доказів про те, що на час відкриття спадщини він постійно проживав із спадкодавцем до заяви не долучав.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки обставини про те, що позивач подав заяву про прийняття спадщини після спливу, визначеного законом строку та не подавав нотаріусу доказів про те, що на час відкриття спадщини він постійно проживав із спадкодавцем визнані самим позивачем, доводи апеляційної скарги про те, що суд мав обов`язково витребувати спадкову справу щоб перевірити ці обставини суперечать ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

До того ж із акту про проживання позивача разом з матір`ю на час смерті останньої вбачається, що він складений 23.03.2016 року, тоді як постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесена 14.03.2016 року, що свідчить про те, що позивач не надав зазначений акт разом із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Доводи представника позивача про те, що нотаріус повинна була роз`яснити позивачу необхідність подачі дорвідки про спільне проживання із спадкодавицею не впливають на висновки суду, оскільки предметом данного спору не є оскарження дій нотаріуса.

Позивач у позові просить лише визнати за ним право на спадщину за заповітом.

Разом з тим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Оскільки позивачем разом із заявою про прийняття спадщини не надано до нотаріальної контори доказів про те, що на час відкриття спадщини він постійно проживав із спадкодавцем та позовних вимог про встановлення факту його проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач не заявляв суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позову в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Оскільки позовних вимог про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач не заявляв, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати такі вимоги при розгляді апеляційної скарги. З цих же підстав колегія суддів не може прийняти до уваги довідку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», видану 26.06.2017 року, тобто після ухвалення рішення у даній справі.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді