Провадження № 22ц/790/6087/17 Головуючий 1-ї інстанції Погасій О.Ф.
Справа № 2-1147/11 Доповідач Бровченко І.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської дирекції АБ «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року надійшла позовна заява ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ТОВ «СТІС» заборгованості за кредитним договором №34/08-9 від 18 квітня 2008 року у сумі 92946,61 дол. США та 149015 грн. 09 коп.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що за умовами кредитного договору ТОВ «СТІС» отримало кредит у сумі 100000 доларів США на строк з 18 вересня 2008 року по 17 березня 2010 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у межах встановленого терміну кредитування у розмірі 16,2% річних, для придбання обладнання. Отримання кредиту ТОВ «СТІС» в сумі 100000 доларів США підтверджується випискою з позичкового рахунку №.840 в Харківській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 350448, розрахунком заборгованості позичальника станом на 10 липня 2010 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору банком та позичальником ТОВ «СТІС» укладено договір застави №34/08-9, згідно умов якого предметом застави є обладнання для виробництва склопакетів балансовою вартістю 792000 грн., яке перелічене у Додатку №1 до договору застави. Відомості про заставу внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується Витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 30 вересня 2008 року №21060835. В забезпечення кредитного договору укладено договір поруки №34-2/08-9 від 18 вересня 2008року з фізичною особою ОСОБА_1. В забезпечення кредитного договору укладено Договір поруки №34-1/08-9 від 18 вересня 2008 року з фізичною особою ОСОБА_2. Позичальник не виконував своїх зобовязань за кредитним договором, в звязку з чим за кредитним договором утворилась заборгованість. Банк рекомендованими листами звертався до позичальника та поручителів з вимогою виконати взяті зобовязання по кредитному договору. Вимоги банку залишені без відповіді, зобовязання по кредитному договору не виконані.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 січня 2011 року у справі № 2-1147/11 позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ТОВ «СТІС» задоволені у повному обсязі (а.с.89-92 т.1).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року за заявою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2011 року скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.135 т.1).

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 04 квітня 2012 року державним реєстратором проведено реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «СТІС», а отже грошове зобовязання ТОВ «СТІС» перед ПАТ АБ «Укргазбанк» припинено в звязку з ліквідацією цієї юридичної особи, а тому зобовязання ОСОБА_1 перед банком про стягнення заборгованості за кредитним договором, що витікає з договору поруки, є також припиненим. Крім того, вимога банку до ОСОБА_1 про дострокове повернення заборгованості від 22 липня 2009 року була отримана нею 25 липня 2009 року, та банк змінив строк повернення кредиту на 27 липня 2009 року, а отже з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту 27 січня 2010 року сплинуло шість місяців, а позивач звернувся з позовом до суду 12 серпня 2010 року, про що виклала у письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року у задоволені позову публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 18 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «СТІС» був укладений кредитний договір №34/08-9, відповідно до якого ТОВ «СТІС» отримало кредит у сумі 100000 доларів США на строк з 18 вересня 2008 року по 17 березня 2010 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у межах встановленого терміну кредитування у розмірі 16,2% річних, для придбання обладнання (а.с.19-22 т.1).

Отримання кредиту ТОВ «СТІС» в сумі 100000 доларів США підтверджується випискою з позичкового рахунку №.840 в Харківській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 350448 (а.с.24-32 т.1).

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору банком та позичальником ТОВ «СТІС» укладено договір застави №34/08-9, згідно умов якого предметом застави є обладнання для виробництва склопакетів балансовою вартістю 792000 грн., яке перелічене у Додатку №1 до договору застави. Відомості про заставу внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується Витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 30 вересня 2008 року №21060835 (а.с.36-39 т.1).

Крім того, в забезпечення кредитного договору укладено договір поруки №34-2/08-9 від 18 вересня 2008 року з фізичною особою ОСОБА_1 та договір поруки №34-1/08-9 від 18 вересня 2008 року з фізичною особою ОСОБА_2. Пунктами 1.2, 1.3 вищезазначених договорів поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обємі що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязань в повному обсязі (а.с.45,46 т.1).

В звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором станом на 10 липня 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 92946,61 дол. США та 149015,09 грн. (а.с.33-35 т.1).

Умовами кредитного договору встановлено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником умов цього Договору у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобовязань Банк має право на свій розсуд внести зміни/доповнення до цього договору в односторонньому порядку. Про односторонні зміни/доповнення банк попереджає письмово шляхом відправлення поштового рекомендованого листа.

Договорами поруки визначено, що договір поруки є невідємною частиною кредитного договору. Зміни і доповнення до договору поруки приймаються за згодою сторін і укладаються у простій письмовій формі.

22 липня 2009 року банк направив вимогу позичальнику ТОВ «СТІС» про погашення заборгованості за кредитним договором, яка отримана ТОВ «СТІС» 12 серпня 2009 року (а.с.40 т.1).

22 липня 2009 року банк направив вимогу поручителю ОСОБА_1 про погашення заборгованості за кредитним договором, яка отримана ОСОБА_1 25 липня 2009 року (а.с.41,42 т.1).

22 липня 2009 року банк направив вимогу поручителю ОСОБА_2 про погашення заборгованості за кредитним договором, яка отримана ОСОБА_2 29 липня 2009 року (а.с.43,44 т.1).

У вищезазначених вимогах банк вимагає розглянути дійсну претензію та сплатити банку протягом двох днів суму заборгованості за кредитним договором, а також повідомив поручителів про те, що у разі непогашення заборгованості за кредитним договором у 30-денний строк з дати отримання цієї вимоги банк має право вимагати дострокового погашення отриманого кредиту.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2017 року у справі № 2-1147/11, яка не була оскаржена та набула чинності, провадження в частині позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» то ТОВ «СТІС» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито в звязку з тим, що юридичну особу ТОВ «СТІС» за ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 березня 2012 року ліквідовано, та державна реєстрація юридичної особи ТОВ «СТІС» припинена 04 квітня 2012 року, номер запису 023665 (а.с.65-66 т.2).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилася відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. З позовними вимогами банк звернувся до суду 05 серпня 2010 року, тобто після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Крім того, відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що порука припинена відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки грошове зобовязання позичальника ТОВ «СТІС» перед банком було припинено у звязку з ліквідацією цією юридичної особи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року судова колегія вважає, що ухвалене по справі рішення не може бути визнане цілком законним та обґрунтованим.

Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Згідно з пунктом 5.2 вказаних договорів порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або визначений моментом пред'явлення вимоги, то відповідальність поручителя перед кредитодавцем припиняється після закінчення одного року з дня укладення цього договору.

Оскільки кредитодавець звернувся з позовом до поручителів 05 серпня 2010 року, тобто в межах передбаченого договором поруки трирічного строку, цей строк не можна вважати пропущеним.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року, ухвалене по справі, не може бути визнане цілком законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини ухваленого судом першої інстанції рішення посилання на припинення поруки у звязку з закінченням строку, встановленого в договорі та положення частини 4 статті 559 ЦК України, як на правову підставу для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України та виходить із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 609 ЦК України зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема, за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Таким чином, грошове зобовязання ТОВ «СТІС» перед ПАТ АБ «Укргазбанк» було припинено у звязку з ліквідацією цієї юридичної особи.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Отже, оскільки у справі, яка переглядається, право на стягнення з поручителів заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) не було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація ТОВ «СТІС» свідчить про припинення зобовязання поручителя.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність виключити з мотивувальної частини рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року посилання на припинення поруки у звязку з закінченням строку, встановленого в договорі та положення частини 4 статті 559 ЦК України, як на правову підставу для відмови у задоволенні позову. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне в цій частині змінити рішення суду першої інстанції. В іншій частині рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Харківської дирекції АБ «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року посилання на припинення поруки у звязку з закінченням строку, встановленого в договорі та положення частини 4 статті 559 ЦК України, як на правову підставу для відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -