Справа №498/717/15-ц
Провадження №4-с/498/1/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

06 грудня 2017 року смт. Велика Михайлівка Одеської області

Великомихайлівский районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Ткачук О.Л.

при секретарі судового засідання - Козачінській Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу заявника - стягувача ОСОБА_1 (заінтересовані особи - боржник ОСОБА_2 та Великомихайлівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби в Одеській області) на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження

В с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову від 22 червня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 46313585 державного виконавця В.В.Лемак відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012 виданого 02 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області; а також зобовязати державного виконавця В.В.Лемак вказаного відділу поновити виконавче провадження ВП № 46313585 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

У скарзі зазначено, що за вказаним виконавчим листом належало стягнути з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача борг за договором позики 157 000 грн., витрати з оплати судового збору 1570 грн., правової допомоги 500 грн..

Підставою для закінчення виконавчого провадження у постанові вказано те, що фактично виконано згідно наданих боржником квитанцій та розписок стягувача про отримання боргу, проте заявник стверджує, що після видачі судом вказаного виконавчого листа та його звернення до примусового виконання боржник не сплачував їй будь-яких грошових коштів на його виконання.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 4 лютого 2016 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3В від 22 червня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 46313585 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012, виданого 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області визнано неправомірною та скасовано. Зобов'язано державного виконавця відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 поновити виконавче провадження ВП № 46313585 з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012, виданого 2 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області щодо залишку заборгованості в сумі 91 871 грн..

Ухвалою від 07 червня 2017 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначені вище судові рішення скасовано і справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Підставою для скасування судових рішень вказано те, що суд не перевірив, зокрема, посилань боржника стосовно виконання ним рішення на стадії примусового виконання, затвердження мирової угоди, її виконання та подальше скасування. Вважаючи постанову органу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження неправомірною, суд не вказав в чому саме полягає її неправомірність.

У судовому засіданні заявник та її представник вимоги своєї заяви підтримали та уточнили, що за вказаним виконавчим листом боржником було сплачено заявнику 67 199 грн. і залишок заборгованості на теперішній час складає 91 871 грн.. Пояснили, що надані позивачем розписки про отримання стягувачем поросят, зерна та грошових коштів 7000 грн., 30595 грн., 2500 грн. не є погашенням боргу за виконавчим листом, а стосуються майнових відносин стягувача і боржника як колишнього подружжя, у спільній сумісній власності яких перебувають два комбайни. На експлуатацію цих комбайнів (придбання пального і запчастин, ремонт і оплата праці комбайнерів) вони і після розлучення несуть спільні витрати як партнери по підприємницькій діяльності з надання послуг у рослинництві, а також проводять між собою взаємні розрахунки за вказаною діяльністю грошима та сільгосппродукцією. Зазначення у мировій угоді про отримання на день її укладення стягувачем від боржника 50000 грн. пояснюють тим, що це було тільки зобовязання боржника, яке він виконав шляхом оплати через банківську установу 49000 грн. з утриманням коштів за послуги банку через місяць після укладення мирової угоди. У звязку зі звільненням з роботи державного виконавця Лемак В.В. та реорганізацією відділу ДВС, просять покласти зобовязання щодо поновлення виконавчого провадження на Великомихайлівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Заінтересована особа боржник ОСОБА_2 та його представники скаргу не визнали і суду пояснили, що борг за виконавчим документом був погашений перед стягувачем у сумі більшій ніж було зазначено у виконавчому листі шляхом надання їй грошових коштів, поросят і зерна, про що вона видавала відповідні розписки. Після початку розгляду справи по суті просили допитати як свідків осіб, зазначених у розписках стягувача.

Представник заінтересованої особи Великомихайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби у судове засідання не зявився, до суду при першому розгляді справи було надано письмові заперечення на скаргу від 10.07.2015 року про відмову у задоволені скарги. Зазначено, що 26.11.2012 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з боржника на користь стягувача боргу за договором позики 157 000 грн., витрат з оплати судового збору 1570 грн., правової допомоги 500 грн.. Це виконавче провадження було закінчено у звязку з визнанням між його сторонами мирової угоди, а під час провадження стягувач власноруч надавала до відділу розписки про погашення ОСОБА_2 боргу. 27.01.2015 року стягувач повторно подала заяву про виконання вказаного виконавчого листа, а боржник 02.02.2015 року надав до відділу заяву про надання квитанцій та розписок стягувача про сплату боргу за вказаним виконавчим листом, з яких були зняті та засвідчені копії і приєднані до матеріалів справи та винесена оскаржувана стягувачем постанова.

Вислухавши заявника і заінтересовану особу та їх представників, дослідивши надані ними матеріали, суд находить скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

За результатами дослідження наданих сторонами доказів та матеріалів виконавчого провадження ВП № 46313585 встановлені зазначені нижче обставини.

За виконавчим листом, виданим 02.11.2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області на виконання рішення від 07.08.2012 року у справі № 2/1508/411/2012, з боржника на користь стягувача стягнуто борг за договором позики 157 000 грн., витрати з оплати судового збору 1570 грн., правової допомоги 500 грн., а всього на суму 159 070 грн.

Судовим рішенням, на підставі якого виданий вказаний виконавчий лист, було встановлено, що позика була отримана боржником за розпискою від 26.07.2010 року, в якій вказані його прізвище, імя, по батькові, серія, номер і дата видачі паспорта та зазначено, що він зобовязаний повернути належні стягувачу гроші в сумі 157000 гривень до 01.01.2011 року без процентів. Вказана дата 26.07.2010 року і наявний підпис боржника.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року у справі № 1508/1213/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики була затверджена мирова угода на стадії виконання рішення від 9 серпня 2013 року (а.с.51), за умовами якої сторони домовились про те, що боржник передає в рахунок погашення боргу у власність стягувачу комбайн ДОН-1500 з реєстраційним № НОМЕР_1 1995 року випуску, заводський № 074414, двигун №.13512 вартістю 25000 гривень; а також домоволодіння по вулиці Набережна № 3 в селі Гіржове Великомихайлівського району Одеської області вартістю 25000 гривень.

Виходячи з того, що боржник вже сплатив стягувачу 50000 гривень і залишок боргу становить 109070 гривень, з урахуванням вартості майна та вже сплаченої суми, залишок боргу в розмірі 59070 гривень він зобов'язаний був відшкодувати до 31 грудня 2014 року, а комбайн і домоволодіння передаються боржником стягувачу за актом приймання передачі разом із свідоцтвом про реєстрацію машини, свідоцтвом про право власності на домоволодіння та технічним паспортом на нього.

02 вересня 2013 року, після набрання ухвалою законної сили, стягувач зареєструвала за собою право власності на домоволодіння по вулиці Набережна №3 в селі Гіржове Великомихайлівського району Одеської області згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10913182, сформованого 15.10.2013 року реєстраційною службою по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року ухвалу Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року про затвердження мирової угоди скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року у визнанні вказаної мирової угоди було відмовлено у звязку з відмовою боржника, який мотивував свою відмову тим, що предметом мирової угоди є передача будинку, який є єдиним місцем проживання його сімї.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 січня 2015 року за заявою боржника допущено поворот виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, державну реєстрацію права власності за № 2886250 на об'єкт з реєстраційним номером 16 по вулиці Набережна № 3 в селі Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, зареєстрований за стягувачем на підставі ухвали Великомихайлівського районного суду від 21 серпня 2013 року скасовано.

Постановою від 27.01.2015 року заступника начальника відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 46313585 з виконання виконавчого листа, виданого 02.11.2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області за № 2/1508/411/2012 про стягнення з боржника на користь стягувача боргу 157 000 грн., витрат з оплати судового збору 1570 грн., правової допомоги 500 грн., а всього на суму 159 070 грн...

У заяві боржника від 02.02.2015 року на адресу цього відділу ДВС вказано, що він надає копії квитанцій та розписок стягувача про сплату боргу в сумі 159070 грн. згідно вказаного виконавчого листа.

До заяви додані засвідчені відділом ДВС наступні розписки від імені стягувача та квитанції банківських установ:

розписка від 11.08.2010 року, що ОСОБА_1 отримала 2000 грн. за автомобіль ВАЗ 2105 по договору продажу. Ще повинна отримати 5000 грн. до кінця тижня;

розписка від 14.08.2010 року, що ОСОБА_1 оголошує про втрату права власності на автомобіль НОМЕР_2 ВАЗ 2105 у звязку з усним договором про передачу у власність ОСОБА_2 у звязку з виплатою суми 7000 грн.;

розписка від 21.10.2011 року, що ОСОБА_1 взяла у ОСОБА_2 2500 грн.;

розписка від 24.01.2012 року, що ОСОБА_1 отримала гроші в сумі 1100 грн. від ОСОБА_2, які він їй був винен;

розписка від 15.04.2013 року, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 поросят вагою 305 кг по 45 грн. за 1 кг загальною сумою 13725 грн.;

розписка від 11.06.2013 року, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 поросята в кількості 5 шт. загальною вагою 102 кг по 40 грн. на суму 4080 грн.;

розписка від 30.06.2013 року, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 ячмінь на суму 1600 грн.;

розписка від 8.08.2013 року, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 30595 грн.;

розписка від 20.08.2013 року, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 ячмінь у кількості 2138 кг по 2000 грн. за тону на суму 4276 грн.;

квитанція Ощадбанку від 09.09.2013 року про перерахування ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 49000 грн. з призначенням платежу «Виплачено заборгованість по рішенню суду»;

квитанція Ощадбанку від 09.09.2013 року про сплату ОСОБА_2 на рахунок банку 490 грн. з призначенням платежу «Послуги за поповнення карткового рахунку ОСОБА_1А.»;

розписка від 8.10.2013 року, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 овес вагою 800 кг по 2000 грн. за тону на суму 1600 грн.;

розписка від 10.10.2013 року, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 зерно ячмінь вагою 830 кг по 2500 грн. за тону на суму 2075 грн.;

розписка від 11.10.2013 року, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 зерно ячмінь на суму 19050 грн. і овес на суму 3900 грн., а всього 22950 грн.;

квитанція Ощадбанку від 11.07.2014 року про перерахування ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 18 199 грн. з призначенням платежу «Погашення заборгованості згідно рішення суду, повний розрахунок».

Суд відмічає, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні заяви стягувача про надання зазначених вище розписок та квитанцій, як про це зазначено у запереченнях на скаргу державного виконавця від 10.07.2015 року.

Постановою від 22 червня 2015 року державного виконавця В.В.Лемак відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012 виданого 02 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області.

Підставою для закінчення виконавчого провадження вказано те, що фактично виконано згідно наданих боржником квитанцій та розписок стягувача про отримання боргу.

Оцінюючи правомірність зазначеної вище постанови, суд виходить з чинних на час її прийняття положень Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено наступне:

державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (частина 1 і 2 статті 11);

сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником (частина 5 статті 12);

заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням (частина 1 статті 32);

за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання (частина 1 статті 36);

виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (пункт 8 частини 1 і частина 3 статті 49);

рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду (частина 1 статті 82).

Виходячи з встановлених судом обставин та наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку, що підтвердженим є сплата боржником на користь стягувача грошових коштів за розпискою стягувача від 8.08.2013 року про отримання нею від боржника грошей в сумі 30 595 грн.; а також квитанціями банку від 09.09.2013 року 49 000 грн. і від 11.07.2014 року 18 199 грн. на загальну суму 97 794 грн. на часткове виконання виконавчого листа від 02.11.2012 року про стягнення боргу та витрат у справі в загальній сумі 159 070 грн..

Щодо розписок від 11 і 14 серпня 2010 року, 21.10.2011 року і 24.01.2012 року, то вони не стосуються спірних правовідносин та видавались до винесення рішення у справі про стягнення боргу.

Розписку стягувача від 08.08.2013 року про отримання нею від боржника 30 595 грн. суд приймає як належний доказ повернення грошового боргу, оскільки вона видана безпосередньо перед підписанням стягувачем і боржником мирової угоди у процесі виконання від 09.08.2013 року, у якій зазначено, щоборжник вже сплатив стягувачу 50000 гривень.

Інших доказів виконання мирової угоди шляхом передачі грошових коштів боржник не надав і у матеріалах виконавчого провадження вони відсутні.

За умовою та на підставі цієї мирової угоди стягувач реєструвала за собою право власності на належне боржнику домоволодіння оцінене сторонами у 25000 грн., проте ця реєстрація була скасованаухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 січня 2015 року за заявою боржника про поворот виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди.

Щодо передбаченої мировою угодою передачі боржником у власність стягувача комбайну оціненого сторонами у 25000 грн., то вона повинна була здійснюватись за актом приймання-передачі разом із свідоцтвом про реєстрацію машини, проте такі документи боржником не надавались і у матеріалах виконавчого провадження вони відсутні.

Щодо усіх розписок про отримання стягувачем від боржника поросят та зерна ячменю і вівса на загальну суму 50 306 грн., то у них не зазначено про отримання стягувачем цього майна на погашення боргу за договором позики на підставі рішення суду. Крім цього, державний виконавець і боржник у зазначеному законом порядку не звертались із заявою до суду про зміну способу і порядку виконання рішення, оскільки виконавчий лист передбачає сплату грошових коштів, а не передачу стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні суду та виконавчому листі.

Мирова угода сторін від 09.08.2013 року не передбачала такого способу сплати боргу боржником як передача стягувачу поросят та зерна ячменю і вівса.

Судом відхиляються пояснення боржника про передачу майна стягувачу за вказаними розписками на виконання рішення суду про стягнення боргу, оскільки він не надав суду з цього приводу належних та допустимих доказів, а його клопотання про допит з цього питання свідків судом відхилене виходячи з наступних міркувань.

Частинами 1 і 2 статті 545 ЦК встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Боржник отримав від стягувача позику грошовими коштами за розпискою від 26.07.2010 року і тому як докази її повернення він повинен надати розписки стягувача про одержання виконання грошовими коштами або борговий документ, тобто розписку 26.07.2010 року.

Наведене виключає можливість прийняти показання свідків як належні та допустимі докази щодо повернення боржником позики стягувачу і клопотання про це, на порушення вимог частини 1 і 2 статті 131 ЦПК, було подано після початку розгляду справи по суті без зазначення наявності поважних причин несвоєчасного подання доказів.

Окрім наведеного, боржник не спростував пояснень стягувача про те, що отримання стягувачем від боржника поросят та зерна ячменю і вівсастосуються відносин стягувача і боржника у підприємницькій діяльності з надання послуг у рослинництві зі спільного використання комбайнів, як їхньої спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2012 року у справі № 1508/460/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної та особистої приватної власності на майно буди встановлені наступні обставини:

сторони перебували у шлюбі з 03 листопада 2005 року, припинили подружні відносини з травня 2010 року, рішення суду про розірвання вказаного шлюбу набрало законної сили 26 грудня 2011 року;

сторони згідно свідоцтв про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та свідоцтв про сплату єдиного податку займаються наданням послуг у рослинництві.

Вказаним рішенням за сторонами визнано право спільної сумісної власності на два комбайни марки ДОН-1500Б з жаткою для збирання зерна і причепом для її перевезення, пристроєм для збирання соняшника і кукурудзи. Відмовлено у частині позову про визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на автомобіль марки ВАЗ 2105 і причеп з мотиву їх придбання у ОСОБА_1 за 7000 грн. згідно розписок від 11 та 14 серпня 2010 року.

Пояснення стягувача в цій частині підтверджені описаним вище рішенням суду від 03.12.2012 року, за яким між сторонами існували невирішені відносини щодо поділу майна і вони мають два комбайни, які використовують у підприємницькій діяльності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що на день прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови боржником було сплачено стягувачу на виконання рішення суду про стягнення боргу 97 794 грн. і залишок заборгованості складає 61 276 грн. (159 070 97 794), щодостягнення якого державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішення суду.

Відсутність фактичного виконання у повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом не давала підстав державному виконавцю для закінчення виконавчого провадження і постанова про це є неправомірною та підлягає скасуванню, а виконавче провадження щодо стягнення залишку боргу в сумі 61 276 грн. необхідно поновити.

Керуючись статтями 383 і 387 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу заявника - стягувача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову від 22 червня 2015 року у виконавчому провадженні ВП №46313585 державного виконавця В.В.Лемак відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012 виданого 02 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області визнати неправомірною та скасувати.

Зобовязати Великомихайлівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби в Одеській області поновити виконавче провадження ВП № 46313585 з примусового виконання виконавчого листа 2/1508/411/2012, виданого 02 листопада 2012 року Великомихайлівським районним судом Одеської області щодо залишку заборгованості в сумі 61 276 грн.

Про виконання ухвали Великомихайлівському міжрайонному відділу державної виконавчої служби в Одеській області повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання цієї ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Великомихайлівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 5-денний строк з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 11.12.2017 року.

Суддя О.Л.Ткачук