У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Гримич М.К., Маляренка А.В.,

Закропивного О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги мотивував тим, що за договором позики від 23 травня 2014 року позичив ОСОБА_7 436 000 доларів США строком до 23 травня 2015 року, визначивши умовами договору строки і порядок повернення суми позики рівними частинами.

На забезпечення цього договору 23 травня 2014 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого відповідач поручився за виконання зобов'язань боржника в розмірі

10 000 доларів США.

Посилаючись на невиконання відповідачами зобов'язань за вказаним договором і на те, що кошти позичені ОСОБА_5 зі згоди дружини ОСОБА_6 та використовувалися в інтересах сім'ї, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно суму заборгованості за договором позики в розмірі 14 883 601 грн 20 коп. та з ОСОБА_4 - 262 590 грн.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 14 883 601 грн 20 коп., з яких 11 448 924 грн - сума основного боргу та 3 434 677 грн 20 коп. - сума штрафу.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 262 590 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року рішення Мар'їнського районного суду Донецької області

від 20 липня 2016 року змінено в частині розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 7 041 грн 38 коп. по 3 520 грн

69 коп. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 123 грн 97 коп.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення в частині стягнення суми боргу з неї, як одного із подружжя, скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у солідарному стягненні з неї суми заборгованості за договором позики.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідальність подружжя має бути солідарною, оскільки ОСОБА_6 була обізнана про боргові зобов'язання свого чоловіка, який взяв позику в інтересах сім'ї.

Проте погодитись із таким висновком судів першої і апеляційної інстанцій не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 23 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі

436 000 доларів США, строком до 23 травня 2015 року і порядком повернення щомісячно визначеними сумами.

На забезпечення цього договору того ж дня між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед позикодавцем за порушення зобов'язання боржника частково, а саме в розмірі 10 000 доларів США.

Через невиконання боржником зобов'язань щодо повернення суми позики, ОСОБА_3 24 грудня 2014 року та 5 лютого 2015 року направив ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вимоги про сплату суми боргу, які добровільно виконанні не були.

Статтею 15 ЦК Українипередбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61 СК Українипередбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У ст. 1046 ЦК Українивизначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З договору позики вбачається, що ОСОБА_5 отримав у борг від ОСОБА_3 436 000 доларів США, однак у вказаному договорі не зазначено, на які цілі бралася позика.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК Українидоговір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім'ї.

Отже, суду для встановлення солідарного боргового обов'язку подружжя необхідно, щоб позивач довів у суді, що дружина позичальника знала про позику та була згодна на таку позику, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені чоловіком в інтересах сім'ї, однак у справі, що переглядається, таких доказів немає, і в договорі позики не зазначено, з якою метою та на які саме потреби позичаються кошти.

Таким чином, з висновками судів попередніх інстанцій про солідарне стягнення суми боргу з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 погодитись не можна.

Так, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-213, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули та дійшли передчасного висновку про те, що отримані у борг кошти створюють солідарний обов'язок для подружжя, так як лише сам факт, що договір позики був укладений, а позика отримана під час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у шлюбі не свідчить про те, що договір позики було укладено в інтересах сім'ї, а кошти було використано на потреби сім'ї, у зв'язку із чим суди дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для солідарної відповідальності ОСОБА_6 за борговими зобов'язаннями ОСОБА_5

Крім того, вказуючи про наявність згоди ОСОБА_6 на отримання її чоловіком позики, суди не витребували відповідних доказів, а саме копії такої заяви ОСОБА_6 та не дослідили її.

Також судами попередніх інстанцій взагалі не перевірено доводів відповідача ОСОБА_6 про те, що вони з чоловіком хоча й перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте тривалий час проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

Отже, наявність правових підстав для встановлення солідарної відповідальності подружжя ОСОБА_5 за договором позики від 23 травня 2014 року позивачем не доведено, що є його процесуальним обов'язком

(ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

За таких обставин суди як першої, так і апеляційної інстанцій не виконали своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясували всіх обставин справи, не надали їм належної оцінки та ухвалили рішення, які не можна визнати в повній мірі законними та обґрунтованими,

у зв'язку з чим рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_6 з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

За правилом ст. 335 ЦПК Українисудові рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_4 в касаційному порядку не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_6.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: М.К. Гримич

О.В. Закропивний

А.В. Маляренко

Т.О. Писана