У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР», про визнання факту позасудового врегулювання таким, що відбувся, визнання зобов'язання за кредитним договором виконаним та визнання поруки припиненою,за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 18 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУБМ») та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Батьківщина» (далі - ПОСП «Батьківщина») укладено кредитний договір № DNI-22-482/13, згідно з яким банк надав кредит у розмірі 5 500 000 доларів США у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, визначеним у графіку.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 грудня 2013 року між ПАТ «ПУБМ» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № DNI-22-942/13. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань ПОСП «Батьківщина» за вказаним кредитним договором 05 листопада 2013 року укладено договір застави майнових прав за депозитним договором між ТОВ «Амарант» та ПАТ «ПУМБ» № DNI-22-811/13. За умовами вказаного договору ТОВ «Амарант» передало у заставу ПАТ «ПУМБ» майнові права на грошові кошти, що розміщені на вкладному рахунку № НОМЕР_1 та належать ТОВ «Амарант» за договором про банківський вклад.

Позичальником порушено умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. ПАТ «ПУМБ» з метою погашення заборгованості за кредитним договором здійснив звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку, отримавши на погашення заборгованості за кредитним договором від Товариство з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР» (далі − ТОВ «Луксор-УТР») (попередня назва ТОВ «Амарант») 482 547,27 доларів США.

Зважаючи на викладене просив суд встановити факт позасудового врегулювання за кредитним договором від 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13, укладеним між ПОСП «Батьківщина» та ПАТ «ПУМБ» таким, що відбувся після звернення стягнення на майно за договором застави майнових прав від 05 листопада 2013 року № DNI-22-811/13 - 05 листопада 2014 року. Також просив суд визнати зобов'язання за кредитним договором від 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13, укладеним між ПОСП «Батьківщина» та ПАТ «ПУМБ», виконаними 05 листопада 2014 року та припиненою поруку за договором поруки від 11 грудня 2013 року № DNI-22-942/13.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо обтяжувач має намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження, він зобов'язаний повідомити про це боржника, заставодавця та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна, у порядку, встановленому ст. 27 цього закону.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження у позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику, заставодавцю та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Позивачем чи його представником не надано суду жодних доказів про направлення на адресу боржника та заставодавця письмових повідомлень про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, отримання ними таких повідомлень та реєстрацію обтяжувачем відомостей про звернення стягнення на предмет застави в Державному реєстрі, банком, як заставодержателем, не вносилися в Державний реєстр відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, про що свідчить витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що свідчить про відсутність у банку наміру звернення стягнення на заставу в позасудовому порядку (а. с. 57−65).

Порядок реалізації права грошової вимоги, що є предметом забезпечувального обтяження регулюється ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої звернення стягнення на право грошової вимоги здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. При цьому обтяжувач зобовязаний повідомити у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Крім того, статтею 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не передбачено повне виконання зобов'язання забезпеченого обтяженням та неможливість пред'явлення боржнику інших вимог у разі її застосування обтяжувачем.

Суди зробили правильний висновок, що позивачем не доведено факту позасудового врегулювання за кредитним договором від 18 квітня 2013 року № DNI-22-482/13, що укладений між ПОСП «Батьківщина» та ПАТ «ПУМБ», оскільки не відбулося звернення стягнення на майно за договором застави майнових прав від 05 листопада 2013 року № DNI-22-811/13, кошти банком були отримані за договором поруки DNI-22-488/13 від 18 квітня 2013 року.

Таким чином, суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують. Суд касаційної інстанції позбавлений повноважень переоцінювати докази.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.