Справа № 209/1129/17
Провадження № 2/209/884/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара Г.А.

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам'янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: зобовязати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у його спілкуванні з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з дочкою, кожен вівторок - 4 години, кожен четвер - 4 години, кожну суботу та неділю - 24 години; стягнути з відповідача судові витрати у справі.

На обґрунтування позову зазначив, що він та відповідач мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення між ним та відповідачем шлюбних відносин ОСОБА_3 без жодних причин та мотивів перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Протягом тривалого часу він намагався налагодити зв'язок з дочкою, бажав приймати участь у її вихованні, розвитку її здібностей та забезпечити дитину всім необхідним для нормального розвитку. Він розуміє свій батьківський обовязок приймати участь у вихованні дитини, веде здоровий спосіб життя, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною спричинить шкоду дочці не існує. Створення відповідачем перешкод у його спілкуванні з дочкою порушує його права і суперечить інтересам дитини. В добровільному порядку він не зміг вирішити з відповідачем питання відносно його участі у вихованні дитини.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримував, просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Також пояснив суду, що з 19 жовтня 2013 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 13 квітня 2014 року в них народилась дочка ОСОБА_6. Під час спільного проживання він та відповідач проживали переважно у батьків дружини, інколи в його квартирі. З серпня 2016 року він та відповідач припинили спільне проживання, а влітку 2017 року за ініціативою відповідача шлюб було розірвано. Йому відомо, що ОСОБА_3 в теперішній час проживає із співмешканцем за невідомою йому адресою. Він же проживає у належній йому квартирі АДРЕСА_1. Після припинення шлюбних відносин відповідач то дозволяла йому спілкуватися із дочкою, то забороняла, казала, щоб звертався до суду. Два останні тижні він дочку не бачив, просив колишню дружину дати йому дочку на вихідні, бо в інші дні він працює, а вона відповіла, що вони виїжджають на вихідні у гості на день народження. Два тижні тому він спілкувався з дитиною дві години в присутності батьків у них вдома. Він хоче бачити дитину і в будні дні, щоб мати можливість спілкуватися з нею у себе вдома або повести її до клубу раннього розвитку. Йому відомо, що дитина відвідує дитячий садочок, проте він дочку у садочку не відвідує, щоб не конфліктувати із відповідачем. За дитячий садочок він не оплачує. Про те, що з нього стягнуті аліменти на утримання дитини, йому не було відомо, офіційних документів він не отримував. Протягом останніх місяців він не надавав допомогу на утримання дитини, раніше перераховував гроші на карту відповідача. Якщо відповідач буде давати йому дитину, він буде надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вважав, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що шлюб між нею та позивачем було розірвано в серпні 2017 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин, у вересні 2016 року, позивач приходив до них у нетверезому стані, вчиняв сварки, розповідав дитині, що поїде в АТО і його там вбють. Дочка плакала, в неї була істерика. Іншого разу, коли позивач попросив поспілкуватися із дочкою, вона дала йому дитину і він гуляв з нею у її присутності. Позивач погрожує, що забере дитину і вивезе її до Донецької області і вони її більше не побачать. В період часу з вересня 2016 року по грудень 2016 року позивач перерахував на її картку на утримання дитини 1200 грн., ще 1200 грн. дав на картоплю. Протягом 2017 року взагалі не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини. Він регулярно дзвонить по пятницям або по суботам і просить дати йому дитину. Майже кожні вихідні, частіше у неділю, позивач бачиться з дочкою, а в будні дні він дитиною не цікавиться. Позивачу ніхто не забороняє спілкуватися з дитиною по телефону. Позивач бачиться з дитиною або в її присутності, або в присутності її батьків. Позивач ніколи не пропонував купити дитині які-небудь речі. Судовим наказом від 04 серпня 2017 року з позивача стягнуті аліменти на її користь на утримання дитини. Судовий наказ переданий для виконання до Дніпровського відділу ДВС. Вона повідомляла позивача про те, що з нього стягнуто аліменти. На теперішній час дочці ОСОБА_6 виповнилося 3 роки 7 місяці, вона відвідує дитячий садок, де знаходиться з 08.00 години до 17 години 30 хвилин. Вдень з 12.00 години до 14.00 години дитина спить як в садочку, так і вдома. В суботу вони з дочкою знаходяться вдома, а в неділю з 08.00 години до 12.00 години їздять до церкви. Вона не заперечує проти того, що позивач бачився з дочкою, але у вихідні дні та в її присутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 вважав, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Представник Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради в судове засідання не зявився. Від голови адміністрації ОСОБА_7 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Органу опіки та піклування, та висновок від 28 вересня 2017 року "Про визначення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1».

Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. На теперішній час шлюб між ними розірвано. Вони мають малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з відповідачем, що підтвердили в судовому засіданні сторони у справі.

Як пояснила відповідач в суді, позивач не цікавиться дитиною у будні дні, а дзвонить з проханням надати дитину тільки у вихідні.

Суд не має підстав не довіряти таким твердженням відповідача, оскільки і сам позивач в судовому засіданні надав показання про те, що по будням він працює, тому просив відповідача дати йому можливість спілкуватися з дитиною у вихідні дні.

Згідно довідки завідувача СДНЗ №41 «Посмішка» (а.с. 43), малолітня ОСОБА_5 відвідує санаторний дошкільний заклад № 41 «Посмішка» з 06 травня 2016 року по теперішній час.

Позивач в судовому засіданні стверджував, що мати дитини перешкоджає йому спілкуватися та бачитися із малолітньою дочкою без її присутності, що не заперечувалося в суді відповідачем ОСОБА_3

Відповідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно п. п. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що позивач бажає приймати участь у вихованні дочки, не ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини, проте має заборгованість по аліментам в розмірі 4881,15 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця Дніпровського відділу ДВС м. Кам'янське від 05.12.2017 року (а.с. 41).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 має право брати участь у вихованні дочки і має право на спілкування з нею, а відповідач ОСОБА_3 не повинна перешкоджати йому в цьому.

При визначенні часу спілкування позивача з дитиною, суд враховує висновок органу опіки та піклування, вік та стан здоровя дитини, її розпорядок дня, відвідування нею дошкільного дитячого закладу, а також графік роботи позивача, який у будні дні знаходиться на роботі.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради від 28 вересня 2017 року № 6-11/618 (а.с. 34-35) є доцільним визначити ОСОБА_1 порядок побачень з малолітньою дочкою ОСОБА_6 у присутності матері протягом одного вихідного дня (субота або неділя, за узгодженням сторін) та протягом одного дня серед тижня (за узгодженням сторін) упродовж двох годин.

Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд вважає доцільним встановити час спілкування позивача з малолітньою дочкою ОСОБА_6 наступним чином: кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 години до 13.00 години, кожної другої та четвертої неділі місяця з 14.00 години до 17.00 години, в присутності матері дитини ОСОБА_3.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто на користь позивача половину сплаченого ним судового збору у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Встановити ОСОБА_1 час зустрічей і спілкування з малолітньою дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, кожної першої та третьої суботи місяця з 10.00 години до 13.00 години, кожної другої та четвертої неділі місяця з 14.00 години до 17.00 години, в присутності матері дитини ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 320,00 грн. сплаченого судового збору у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Байбара Г.А.