АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/5112/16-ц 22-ц/774/1623/К/17
Справа № 211/5112/16-ц Головуючий в 1 інстанції - Бардін О.С.
Провадження №22ц/774/1623/К/17 Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.,

за участі: представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» - Мироненко Марини Олегівни,

представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2017 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2016 року позивач ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в обґрунтування якого зазначило, що з 01.02.2014 року є управителем будинків, споруд та прибудинкової території у Центрально-Міському районі Дніпропетровської області.

Приміщення АДРЕСА_1 належить до приватної форми власності.

Позивач надавав відповідачу ОСОБА_3 житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року на суму 3720,18 грн.

Відповідач ОСОБА_3 зобов'язана була вчасно та у повному обсязі сплачувати вартість наданих житлово-комунальних послуг, а також приймати участь у загальних витратах на обслуговування будинку пропорційно своїй частці у її майні.

Однак відповідач, в порушення вимог чиного законодавства не сплачує позивачу вартість спожитих житлово-комунальних послуг, в зв'язку з чим заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015 р. по 01.10.2016 р. складає 3720 грн. 18 коп.

17 серпня 2016 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги, який ухвалою суду від 11.10.2016 р. скасований.

Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3720 грн. 18 коп., інфляційні витрати в сумі 147 грн. 50 коп., три проценти річних в сумі 82 грн. 78 коп. та сплачений судовий збір в сумі 1378 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2017 року, в якому виправлено описку ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 червня 2017 року, позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин справи.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншк передбачену законодавством звітність здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та ремонтів.

У відповідності до чинного законодавства та умов Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою споруд у Центрально-Міському районі (об'єкт №1) від 18.11.2013 року, що був укладений між Управлінням благоустрою та житлової політики і ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» позивач є управителем багатоквартирних будинків, в тому числі і будинку АДРЕСА_1

На вище наведене суд першої інстанції уваги не звернув, тому безпідставно відмовив в задоволення позовних вимог ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР».

Крім того, представник позивача зауважує на тому, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, в свою чергу ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» в період з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року надавало послуги за адресою будинок АДРЕСА_1

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу ВМО № 695584 від 18.11.2009 р. є власником нежитлового приміщення загальною площею 227,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 91 - копія витягу).

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» посилалось на те, що відповідач ОСОБА_3, в порушення вимог чиного законодавства не сплачує позивачу вартість спожитих житлово-комунальних послуг, в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивач у даній справі є належним балансоутримувачем нежитлового приміщення АДРЕСА_1, а тому має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Однак, погодитися з таким висновком суду неможливо, оскільки судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонам спір виник з приводу наявності правових підстав для покладення на ОСОБА_3 обов'язку з відшкодування розміру виниклої заборгованості з житлово-комунальні послуги, інфляційних витрат за період затримки виконання зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, а їх виконавцем - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Обов'язку споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах кореспондує обов'язок виконавця забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 20 вказаного Закону споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 є власником нежилого приміщення АДРЕСА_1

Отже, ОСОБА_3, нарівні з іншими власниками квартир в цьому будинку зобов'язана брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, яке здійснюється позивачем.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або группою будинків і споруд у Центрально-Городлському районі (об'єкт №1), укладеним між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», управителем будинку АДРЕСА_1 є ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», яким, починаючи з 01.02.2014 року надаються послуги з утримання цього будинку та його прибудинкової території (а.с.92-94).

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивач у цій справі є належним балансоутримувачем нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Щодо визначення розміру заборгованості, колегія суддів вважає зауважити наступне.

Згідно помісячної інформації про витрати на утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 наданої ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» за період з жовтня 2015 року по вересень 2016 року, позивачем проводилися роботи по обслуговуванню та утриманню будинку, їх вартість та обсяг підтверджені розрахунками (а.с.40-61).

Крім того, позивачем надано довідку щодо фактичних витрат по утриманню будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечуючи проти факту отримання послуг, відповідач, у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, жодних доказів в спростування виконаних позивачем робіт не надала ані суду першої, ані апеляційної інстанції.

Не містять й матеріали справи доказів на підтвердження факту звернення відповідача, як споживача послуг, в установленому законом порядку до ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» або ж до Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради з приводу не надання або не належного надання послуг з утримання будинку або прибудинкової території.

Разом з тим, інформацією про стан особового рахунку № 1319, відкритого на ім'я ОСОБА_3, підтверджено факт несплати наданих позивачем послуг за період з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року за тарифами, встановленими рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», що призвело до утворення заборгованості за вказаний період в розмірі 3720,18 грн. (а.с.4-5), яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Разом із заборгованістю за спожиті житлово-комунальні послуги з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних та інфляційні витрати, з огляду на наступне.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, на думку колегії суддів, вимоги ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», щодо стягнення з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційних витрат, ґрунтуються на законі.

З огляду на розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3, а саме 3720,18 коп., з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 147,50 грн. інфляційних витрат та 82,78 грн. - 3% річних. При цьому колегія суддів погоджується з наданим позивачем розрахунком за зазначений період, вважаючи його правильним.

Не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, й відсутність договору на надання таких послуг, укладеного між сторонами в письмовому порядку та не здійснення дій з забезпечення його укладення, про що зазначає в апеляційній скарзі відповідач, оскільки обов'язок з його укладення покладається саме на споживача таких послуг, що передбачено п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Також, зі змісту п.5 ч.3 ст. 20 наведеного Закону України вбачається, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Отже, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суду України у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13, який у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, має бути врахований судом під час застосування аналогічних норм права.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги за заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», а саме стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 3720 грн. 18 коп., інфляційних витрат в сумі 147 грн. 50 коп., трьох проценти річних в сумі 82 грн. 78 коп., а разом підлягає стягненню 3950 грн. 46 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1378 грн. за розгляд справи судом першої інстанції (689 грн. сплачений судовий збір при зверненні з заявою про вдачу судового наказу та 689 грн. при подачі позовної заяви) та 1760 грн., за подачу апеляційної скарги, а разом підлягає стягненню 3138 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 3720 (три тисячі сімсот двадцять) грн. 18 коп., інфляційні витрати в сумі 147 (сто сорок сім) грн. 50 коп., три проценти річних в сумі 82 (вісімдесят дві) грн. 78 коп., а разом 3950 (три тисячі дев'ятсот п'ятдесят) грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» сплачений судовий збір в сумі 3138 (три тисячі сто тридцять вісім) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: