Справа № 359/3507/17 Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/5544/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 52 05.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою скарги ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що він працював в ДП «МА «Бориспіль» на посаді начальника відділу термінального обслуговування.

Вважав, що наказом в.о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/ 1-133/п від 25 січня 2017 року позивачу була неправомірно оголошена догана.

Просив визнати неправомірним та скасувати наказ в.о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-133/п від 25 січня 2017 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задовольнити позов.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції - відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а місцевим судом в свою чергу було роз'яснено це право.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону. Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до положень ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював в ДП «МА «Бориспіль» на посаді начальника відділу термінального обслуговування.

Як вбачається з п.4.1, п.4.2 та п.4.6 посадової інструкції №26-05/1-16 від 9 вересня 2015 року (а.с.173-178 т.1), на позивача покладався обов'язок організовувати, контролювати та забезпечувати виробничу діяльність на складах тимчасового зберігання вантажу; організовувати та контролювати роботу відділу та підлеглого персоналу, а також забезпечувати виконання ним вимог посадових інструкцій.

10 вересня 2015 року ОСОБА_2 був ознайомлений з посадовою інструкцією, йому були відомі покладені на нього посадові обов'язки. Ця обставина підтверджується його підписом в аркуші ознайомлення з документом (а.с.179 т.1).

Наказом в.о. генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-133/п від 25 січня 2017 року (а.с.6 т.1) позивачу була оголошена догана за невиконання ним перелічених вище посадових обов'язків.

З копії акту про результати службового розслідування №41-26-39 від 27 грудня 2016 року (а.с.7-16 т.1), а також копії матеріалів службового розслідування (а.с.26-213 т.1, а.с.1-101 т.2) вбачається, що 25 серпня 2016 року з Гельсінкі до України в режимі «імпорт» на склад тимчасового зберігання №7 вантажного терміналу був доставлений вантаж живих тварин (двох фреток). У зв'язку з тим, що 26 серпня 2016 року отримувач ОСОБА_3 подала заяву про відмову від митного оформлення вантажу, тварини були оформлені в якості трансферного вантажу для повернення в пункт відправлення. Однак в ніч 27 серпня 2016 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_2 разом з невстановленою дівчиною підійшов до воріт в склад тимчасового зберігання №7. Прийомоздавальник вантажу групи складського обслуговування відділу термінального обслуговування вантажного терміналу ОСОБА_4 винесла зі складу клітку з двома фретками та передала їх позивачу. Після цього ОСОБА_2 разом з невстановленою дівчиною залишили територію складу тимчасового зберігання №7.

30 серпня 2016 року старший інспектор пункту контролю на безпеку відділу контролю вантажних перевезень на безпеку САБ ОСОБА_5. заступив на зміну та дізнався про те, що позивач так і не повернув фретки.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд правильно вважав, що діями ОСОБА_2 порушено трудову дисципліну, оскільки останній спонукав до грубого порушення підлеглим йому персоналом вимог посадових інструкцій.

До доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами відповідача, колегія суддів відновиться критично, оскільки вони не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: