ухвала

іменем україни

06 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Гримич М.К., Маляренка А.В., Іваненко Ю.Г., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - Богоноса Максима Олександровича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 15 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 0, згідно з яким банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти в розмірі 70 129,00 доларів США з розрахунку 12,85 % річних на строк з 15 серпня 2008 року по 26 серпня 2015 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Зазначив, що на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 15 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладено договори поруки відповідно № 223752, № 223754.

Позивач зазначив, що позичальник зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 19 вересня 2013 року ОСОБА_6 має заборгованість у розмірі 658 621,28 грн, з яких сума заборгованості за кредитом - 440 741,85 грн, з яких прострочена заборгованість - 234 753,53 грн, сума заборгованості за відсотками - 217 879,43 грн, з яких прострочена заборгованість - 203 507,85 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 658 621,28 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 658 621,28 грн та судовий збір в розмірі 3 441,00 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7, ОСОБА_8залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2016 року скасовано.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 658 621,28 грн та судовий збір в розмірі 3 441,00 грн по 1 720,50 грн з кожного та в розмірі 3 785,10 грн по 1 892,55 грн з кожного за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. - Богонос М.О. просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково та стягуючи заборгованість тільки з боржника, суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилася, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителів.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про стягнення солідарно заборгованості із боржника та поручителя ОСОБА_8, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, (ст. 212 ЦПК України) та з урахуванням вимог ст. ст. 553, 559, 523, 530, 610 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк звернувся в строк, передбачений законом як до боржника, так і до поручителя ОСОБА_8, оскільки, із матеріалів справи вбачається, що погашення заборгованості за кредитним договором відбувалося щомісячними ануїтетними платежами до 15 числа кожного календарного місяця.

Останній платіж здійснено у серпні 2009 року, з вимогою про дострокове стягнення банк звернувся до боржника та поручителя ОСОБА_8 24 вересня 2013 року.

Однак з матеріалів справи убачається, що до поручителя ОСОБА_7 банк звернувся з вимогою та позовом тільки у 2013 році, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 15 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 0, згідно з яким банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти в розмірі 70 129,00 доларів США з розрахунку 12,85 % річних на строк до 26 серпня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 15 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8, ОСОБА_7 укладено два договори поруки № № 223754. Із пунктів 1.4. зазначених договорів вбачається, що відповідальність поручителів та боржника є солідарною. Строк дії договорів поруки не встановлено.

11 червня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» направлено заяву ОСОБА_7 про стягнення простроченої заборгованості за зазначеним кредитним договором. Строк виконання визначено до 21 червня 2010 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно з яким ПАТ «УкрСиббанк» продав (відступив) права вимоги за кредитами та передав їх ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» придбав права вимоги за кредитами, прийняв їх та сплатив ціну купівлі.

24 вересня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» направив вимогу боржнику та поручителям.

До теперішнього часу заборгованість за кредитним договором не погашено.

Із розрахунку вбачається, що станом на 19 вересня 2013 року заборгованість становить - 658 621,28 грн, з яких сума заборгованості за кредитом - 440 741,85 грн, з яких прострочена заборгованість - 234 753,53 грн, сума заборгованості за відсотками - 217 879,43 грн, з яких прострочена заборгованість - 203 507,85 грн.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника в рахунок виконання зобов'язань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосування норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом, боржник та поручителі взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 26 серпня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 15-го числа (включно) кожного календарного місяця ануїтетними щомісячними платежами, що складаються зі строкових процентів і строкової суми основного боргу шляхом внесення готівки чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Відповідно до пунктів 1.1-2.3 договорів поруки відповідальність поручителів наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року (справа № 6-272цс16).

Із заяви від 11 червня 2010 року вбачається, що поручитель ОСОБА_7 зобов'язаний до 21 червня 2010 року сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, яка складається з суми основного боргу, простроченої заборгованості за процентами, штрафних санкцій. У разі непогашення простроченої суми боргу до визначеного в заяві терміну банк буде ініціювати примусове стягнення заборгованості в судовому порядку, яка складається з основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, можливих збитків, пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором.

Однак будь-яких виплат ОСОБА_7 до 21 червня 2010 року не здійснив, а банк звернувся до нього з вимогою та позовом тільки у 2013 році, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 523, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - Богоноса МаксимаОлександровича відхилити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: М.К. Гримич Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко Т.О. Писана