Справа № 136/841/17
Провадження №22-ц/772/3131/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач :Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 рокум. Вінниця Справа №136/841/17

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області, яке ухвалено суддею Кривенком Д.Т. 30 жовтня 2017 року, о 09 год. 30 хв., в м. Липовець,-

в с т а н о в и л а:

01 червня 2017 року до Липовецького районного суду Вінницької області звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивував тим, що 08 червня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2900,00 грн., термін дії травень 2015. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 23 квітня 2017 року в нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 12 032,31 грн., з них: 1 884,33 грн. - заборгованість за кредитом; 2 075,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 023,08 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 549,16 грн. - штраф (процентна складова), яку просить стягнути на його користь із ОСОБА_2

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначив, що підписуючи заяву відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами кредитного договору, Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору. Вказаний договір був підписаний сторонами за власним волевиявленням, що свідчить про досягнення істотних умов між ними, а також взято на себе зобовязання виконувати кредитний договір належним чином.

Крім того, зазначає, що при ухвалені судового рішення, судом першої інстанції не було взято до уваги правову позицію Верхового Суду України від 18 вересня 2013 року, яка висловлена у справі №6-63цс13, де вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

В апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б підтверджували надання позичальнику ОСОБА_2 доступу до кредитних коштів, доказів отримання ним кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі - відсутні. Також відсутні підстави вважати, що у відповідача виникли будь - які зобовязання перед позивачем, в звязку з подачею ним Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Наявну в матеріалах справи заяву-анкету від 08 червня 2011 року, а також наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд першої інстанції не вважав як належні докази укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 кредитного договору.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів прийшла висновку, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети від 08 червня 2011 року відповідно до якого було надано кредит в розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказана анкета-заява містить текст за змістом якого особа, що її заповнює дає згоду, що вказана анкета-заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір надання банківських послуг.

Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі N 6-2320цс16.

В звязку з невиконанням ОСОБА_2 обовязків покладених на нього кредитним договором, 08 червня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, в останнього утворилась заборгованість.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивач прийняв визначені умови кредитного договору, певний час здійснював внесення коштів, однак в подальшому перестав виконувати свої зобовязання, що стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом п. 2.1.1.3.4 Умов і правил надання банківських послуг обовязки банку по наданню кредитного ліміту відповідно до заяви виникають з моменту надання платіжною системою операції до списання з відповідного картрахунку в рахунок кредитного ліміту.

За змістом п. 8 Розділу VII постанови Правління НБУ від 05.11.2014 № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» емітенти зобов'язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов'язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України.

Згідно з п. 2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1.1.4.2 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що у випадках порушення держателем карти чи довіреною особою вимог чинного законодавства України і/або умов цього договору і /або у випадку виникнення овердрафту банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи у визначеній банком частині у випадку невиконання держателем і/або довіреною особою держателя своїх боргових зобовязань та інших зобовязань за цим договором.

Із письмового розрахунку заборгованості позичальника по кредиту (а.с.81-85) вбачається, що взяті на себе зобовязання по кредитному договору відповідачем належним чином не виконувались, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 12 032,31 грн., з них: 1 884,33 грн. - заборгованість за кредитом; 2 075,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 023,08 грн. - заборгованість за пенею, штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 549,16 грн. - штраф (процентна складова).

При вирішенні даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що отримання грошових коштів та наявність непогашеної заборгованості перед Банком відповідач ОСОБА_5 не спростував.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів укладення кредитного договору.

Відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором та має прострочену заборгованість.

Обов'язок боржника сплатити заборгованість відповідно до кредитного договору та право кредитора вимагати повернення кредитних коштів передбачені і відповідають змісту вказаного договору.

При цьому, наведені Банком розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення відповідачем умов договору і часткове погашення ним заборгованості.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 549,16 грн. - штраф (процентна складова), колегія суддів вважає, що в задоволені позовних вимог в цій частині необхідно відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі N 6-1374цс17.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 УПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за за кредитним договором у розмірі 10983,15 грн., з яких: 1884,33 грн. тіло кредиту, 2075,74 грн. відсотки за користування кредитом, 7023,08 грн. - заборгованість за пенею.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1460,50 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1606,53 грн. - за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_6

Судді /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.