Справа № 461/1461/17 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/6828/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шандри М.М.

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Цитадель Центр», Галицька районна адміністрація Львівської міської ради про заборону використання самовільно встановленого каміну,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 в якому просив: зобов'язати відповідача демонтувати самовільно встановлений камін та димохід, що виведений в загальну вентиляцію будинку, у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача припинити використання у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_1 каміну, який опалюється дровами (іншим твердим паливом), та димоходу, який виведено в загальну димовентиляційну трубу будинку без дозволу, отриманого у встановленому законом порядку.

10 жовтня 2017р. представником позивача - адвокатом ОСОБА_2 було подано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме: про зобов'язання демонтувати самовільно встановлений камін.(а.с.114)

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідач самовільно здійснив переобладнання належної йому квартири шляхом влаштування каміну (топки) на дрова (інше тверде паливо) та димової труби від нього, яка проходить на дах будинку через димовивідні канали, призначені для вентиляції приміщень. На попередження та вимогу про приведення житлового приміщення до попереднього стану відповідач не реагує, чим порушує право на охорону здоров'я позивача та членів його сім'ї (дружина і двоє малолітніх дітей). Вказує, що існує загроза життю і здоров'ю позивача та членам його сім'ї, оскільки вони періодично дихають угарним газом, що надходить в їх квартиру через димовентиляційний канал від квартири відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Цитадель Центр», Галицька районна адміністрація Львівської міської ради про заборону використання самовільно встановленого каміну - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, припинити використання у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_2, каміну, який опалюється дровами(іншим твердим паливом), та димоходу, який виведено в загальну димовентиляційну трубу будинку без дозволу, отриманого у встановленому законом порядку.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 гривень.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про необхідність дозволу на підключення каміну до системи димовентиляційних труб в квартирі, оскільки така вже існувала у його квартирі. Вказує, що згідно з техпаспортом на квартиру в ній вже передбачені мережі для використання опалювальних приладів, а тому наявність таких мереж, що виходять у димовентиляційні канали будинку з квартири відповідача свідчить, що використання ним опалювальних приладів є законним та не свідчить про втручання в інженерні мережі будинку. Втручання в інженерні мережі будинку мало б місце тоді, коли б він не мав відповідних каналів у своїй квартирі і самовільно б їх влаштовував з метою підключення опалювальних пристроїв. Вважає, що позивачем не надано доказів того, що канали димовентиляції негерметичні, перебувають у неналежному стані, непридатні до експлуатації, а також те, що саме через це відбувається поширення чадного газу в його квартиру. Також зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає способам захисту права, які передбачені у ст. 16 ЦК України. За таких обставин просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апелянт та його представник, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились. Представник ОСОБА_3 - адвокат Колянковський Т.М. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак жодних підтверджуючих документів про поїздку в м.Луцьк ним не надано. На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь- які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтями 10, 11, 60, 61 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди повинні надати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив переобладнання у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_1, що полягає у втручанні в інженерні мережі загального користування. Ці дії відповідача по встановленню каміну (обігрівального приладу) та підключення димоходу в загальні інженерні мережі будинку потребують отримання дозволу в установленому законом порядку, який у нього відсутній. Крім того, димові та вентиляційні канали, до яких відповідачем під'єднано камін, призначені лише для газокористування, а не для спалення дров чи іншого твердого палива, про що вказано у Правилах безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до Переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 30 вересня 2009 року № 1104, не потребує дозволу перепланування квартир у багатоквартирних житлових будинках та кімнат у гуртожитках, а також об'єктів громадського призначення із збереженням несучої конструкції, без перевищення допустимих навантажень на перекриття, стіни та фундаменти за умови дотримання існуючих архітектурно-будівельних вимог, державних будівельних норм, місцевих правил забудови; збільшення житлової чи допоміжної площі шляхом демонтажу перегородок, комор, печей, камінів, грубок, вітрин, засклення балконів і лоджій.

Переобладнання або перепланування квартири, що належить громадянинові на праві приватної власності, згідно зі ст.152 ЖК проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради депутатів.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями передбачено, що переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів та лоджій власниками квартир, наймачами й орендарями може проводитися лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

За змістом зазначених норм закону, власник квартири може здійснювати в ній ремонт або зміни, тобто перепланування і переобладнання. Здійснення змін у квартирі проводиться при наявності проектів та з дозволу виконкому відповідної місцевої ради. Наймач, або власник який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 є співвласником квартири № 8 у будинку № 21 у м. Львові по вул. Коперника, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру.

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру нерухомого майна.

Судом встановлено, що відповідач встановив опалювальний прилад (камін, топка) на дрова (інше тверде паливо) у належній йому на праві власності квартирі за адресою АДРЕСА_1. Цей камін (топка) на дрова під'єднано до димовентиляційного каналу будинку, який проходить через квартиру відповідача. Дані обставини підтверджуються наступними доказами.

Так, з висновку Галицького відділу поліції ГУНП у Львівській області від 26.01.2017 року вбачається, що відповідач здійснював обігрів належної йому квартири за адресою АДРЕСА_1 шляхом спалювання деревини у встановленій ним пічці. Такі дії спричинили сильне задимлення квартири позивача (АДРЕСА_1). У цьому висновку вказано, що відповідач має у належній йому квартирі камін на дрова, який і став причиною задимлення квартири позивача.

З відповіді Галицького РВ м. Львова ГУ ДНС України у Львівській області від 12.01.2017 року № 1/20 також вбачається, що у квартирі АДРЕСА_3 (квартира відповідача) встановлено камін (топку) на дрова, який спричинив задимлення квартири позивача.

Як вбачається з листа Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 31.01.2017 року № 31-516 вбачається, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради провела комісійне обстеження квартири відповідача за адресою АДРЕСА_1, і виявила, що відповідач встановив у належній йому квартирі камін. Відповідачу вручено попередження щодо недопущення використання каміну для обігріву кімнат в подальшому. Таке ж попередження було надіслано відповідачу працівниками ЛКП «Цитадель - Центр», про що вказано у відповіді ЛКП «Цитадель-Центр» від 01.03.2017 року за № 113.

З попередження ЛКП «Цитадель-Центр» від 16.01.2017 року за №24вих вбачається, що відповідач не лише встановив піч на дрова у вказаній вище своїй квартирі, а й підключив піч у димовий канал будинку.

У відповіді ЛКП «Цитадель-Центр» від 15.01.2017 року за № 403 вказано, що власником квартири АДРЕСА_4 встановлено обігрівальний прилад на твердому паливі, дозволу на його встановлення і розріз ДВК ЛКП не надавало.

Відповідно до ст. 179 ЖК Української РСР користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, передбачено, що власник, наймач (орендар) приміщень житлових будинків має право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Визначаючи, чи були порушені права позивача, дотримані межі здійснення права власності, на думку колегії суддів, судом взято до уваги наявність підзаконного нормативно-правового акта, який регулює спірні правовідносини, а саме Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року (далі-Правила).

Так, підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, також встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року N 76, переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач здійснив переобладнання у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_1, що полягає у втручанні в інженерні мережі загального користування, а відтак ці дії відповідача по встановленню каміну (обігрівального приладу) та підключення димоходу в загальні інженерні мережі будинку потребують отримання дозволу в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 152 Житлового кодексу України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Відповідно до ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція, кондиціонування» улаштування камінів на твердому паливі у приміщеннях житлових, а також громадських та адміністративно-побутових будівель (крім приміщень із масовим перебуванням людей) на будь-якому поверсі допускається за умови приєднання кожного каміну до індивідуального або колективного димоходу через повітряний затвор - ділянку по поверхового димоходу завдовжки не менше ніж 2м, яка виключає розповсюдження продуктів згорання.

Відповідно до п. 4.30 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», камін на твердому паливі допускається проектувати: у квартирі на останньому поверсі житлового будинку; на будь-якому рівні багаторівневої квартири, розміщеної останньою по висоті у будинку; на будь-якому рівні одноквартирного або зблокованого житлового будинку. При цьому димохід каміна повинен виконуватися автономним і проходити через приміщення цієї квартири. Димохідні канали слід проектувати згідно з вимогами Ж.7 ДБН В.2.5-20. Внутрішні поверхні димохідних каналів повинні бути гладенькими та щільними. Слід забезпечувати захист внутрішньої поверхні стінок димоходів (у тому числі теплогенераторів) від появи конденсату за рахунок виконання стінок димоходу вище перекриття верхнього поверху з порожнистої цегли товщиною не менше 120 мм; оголовка труби і місць її примикання до покрівлі - від атмосферних опадів; місць примикання димоходів і труби до перекриття та покрівлі - від загоряння. Конструкція димоходів та камінів повинна відповідати вимогам СНиП 2.04.05, ДБН В.2.5-20 і забезпечувати доступність для очищення та ремонту.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, квартира відповідача розташована на другому поверсі трьохповерхового будинку, тобто на не останньому поверсі багатоквартирного будинку; димохід, до якого підключено камін, не є автономним, а виведений в загальний димовентиляційний канал.

Відповідно до п.6.8.26 ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція, кондиціонування» каміни на твердому паливі відповідно до ДБН В 2.2-15 допускається проектувати: у квартирі на останньому поверсі житлового будинку; на будь-якому рівні багаторівневої квартири, розміщеної останньою по висоті у будинку; на будь-якому рівні одноквартирного або зблокованого житлового будинку. При цьому димохід каміна повинен виконуватися автономним і проходити через приміщення цієї квартири. Улаштування камінів на твердому паливі у приміщеннях житлових, а також громадських та адміністративно-побутових будівель (крім приміщень із масовим перебуванням людей) на будь-якому поверсі допускається за умови приєднання кожного каміну до індивідуального або колективного димоходу через повітряний затвор - ділянку поповерхового димоходу завдовжки не менше ніж 2м, яка виключає розповсюдження продуктів згорання/.

Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» порядок отримання дозволів на переобладнання та перепланування житлових будинків регулюється ЖК, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні" та "Про житлово-комунальні послуги", Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207. З результату аналізу зазначених норм вбачається, що переобладнання і перепланування житлового будинку проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, який може бути лише у вигляді відповідного рішення виконавчого комітету (або іншого державного органу, якому в кожному конкретному регіоні можна делегували такі повноваження), а не будь-якого іншого листа або повідомлення, підписаного будь-якою службовою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надав доказів, які б підтверджували законність здійсненого переобладнання, а саме не надав дозволу органу місцевого самоврядування, проекту переобладнання тощо, а тому суд прийшов до правильного висновку, що дії відповідача по самовільному встановленні каміну і під'єднанні його до будинкових інженерних мереж є протиправними.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що димові та вентиляційні канали, до яких відповідачем під'єднано камін, призначені лише для газокористування, а не для спалення дров, іншого твердого палива, про що вказано у Правилах безпеки систем газопостачання, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285.

Доводи апеляційної скарги проте, що у ОСОБА_3 наявний акт перевірки та прочищення димових та вентиляційних каналів від 27.10.2016 року не може бути належним доказом по справі та слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не вказує на законність самовільного втручання в інженерні мережі будинку, а лише підтверджує стан димовентиляційних каналів.

Крім того, судом вірно зазначено, що цей акт було складено у жовтні 2016 року, а факти задимлення мали місце у грудні 2016 року та січні 2017 року. Сама ж форма акту не передбачає відображення у ньому обігрівальних приладів на твердому паливі.

Що ж до доводів скарги про те, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає способам захисту права, які передбачені у ст. 16 ЦК України, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки матеріалами справи беззаперечно підтверджуються факти задимлення квартири позивача внаслідок використання каміну відповідачем, а тому життю і здоров'ю позивача та членів його сім'ї загрожує небезпека саме через вказані вище протиправні дії відповідача, а відтак з метою захисту порушених прав позивача такі підлягають захисту в обраний ним спосіб, передбачений саме ст. 16 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦПК України захисту підлягає порушене право.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На думку колегії суддів відповідач належних доказів, які б спростовували доводи позивача, суду не надав.

Решта доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу з врахуванням наведеного вище.

З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

М.М.Шандра