Справа № 694/1388/17
провадження 2/694/716/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

07.12.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарі Блискавці А.С.

за участі:позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Звенигородської міської ради про встановлення факту проживання однією сім»єю понад п»ять років, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по день його смерті 27.12.2016 року та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м.Звенигородка, вул.Куйбишева,67-а, Черкаської області з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами після смерті ОСОБА_3, який помер 27 грудня 2016 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що проживала з ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з осені 2004 року по день його смерті 27.12.2016 р., але оскільки попередній шлюб ОСОБА_3 розірвав 11.06.2008 року, то початок перебігу строку проживання починається з 11.06.2008 року по 27.12.2016 р., що становить більше п»яти років. У них був сумісний побут, загальний бюджет, вели спільне господарство та проживали в будинку за місцем її реєстрації в м.Звенигородка по вул.Звенигородській,112. На праві власності її цивільному чоловіку ОСОБА_3 належав будинок, розташований за адресою: м.Звенигородка, вул.Куйбишева,67-а, де він був зареєстрований. ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого заповів позивачці вклади у банку, вказаний будинок не охвачений заповітом. Після смерті ОСОБА_3, яка сталася 27.12.2016 року вона є єдиною спадкоємицею належного останньому майна, оскільки дочка померлого та його колишня сім»я, яка проживає в ОСОБА_4 відносин з померлим не підтримували, а вона всю опіку по догляду за хворим цивільним чоловіком та після його смерті організацію похорон, всі витрати на поховання здійснювала самостійно, так як його дочка будучи повідомлена про смерть батька не бажала приїздити. 03.10.2017 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за заявою позивачки була заведена спадкова справа після померлого 27.12.2016 року ОСОБА_3 Інші спадкоємці станом на 18.10.2017 року до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися. 03.10.2017 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким позивачка успадкувала вклади з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що знаходиться у Звенигородському відділенні Черкаського ПАТ КБ «ПриватБанк». Звернувшись з заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, належний померлому на підставі договору купівлі продажу від 13.08.2004 року, постановою приватного нотаріуса від 03.10.2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тієї причини, що нею не було надано документів, що підтверджують родинний зв»язок з померлим та спадкування за четвертою чергою спадкоємців за законом. Вважає, що набула право власності на дане майно, оскільки проживала разом зі спадкодавцем до смерті

останнього. Тому,враховуючи, ту обставину, що офіційно шлюб між нею та ОСОБА_3 не реєструвався, позивачка позбавлена можливості здійснити оформлення своїх спадкових прав у позасудовому порядку.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2, яка діє на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 04.10.2017 року, підтримала заяву та просить суд її задовольнити посилаючись на обставини викладені в заяві.

Від представника відповідача виконавчого комітету Звенигородської міської ради через канцелярію суду надійшла заява з проханням ухвалити рішення згідно чинного законодавства України на розсуд суду без участі представника відповідача.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки з 1973 року, знає її сім»ю і їй відомо, що ОСОБА_1 проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, що вони за спільні кошти здійснювали ремонтні роботи, вели спільне господарство. Після того, як ОСОБА_3 захворів, ОСОБА_1 здійснювала за ним догляд, а після смерті останнього здійснила організацію похорон.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона ще з шкільних років перебуває в дружніх відносинах з позивачкою, проживає з нею по сусідству, тому вона достовірно знає, що ОСОБА_1 з 2005 року до дня смерті ОСОБА_3 проживали однією сім»єю, вели спільне господарство і разом займались побутом, господарювали на земельній ділянці, ОСОБА_1 опікувалася ОСОБА_3, доглядала за ним, займалася його лікуванням. Їй відомо, що колишня дружина та дочка ОСОБА_3 приїжджали до нього з ОСОБА_4, але вона їх не бачила.

Свідок ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_1 є дочкою позивачки. Їі мати проживала разом з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу за місцем проживання матері в м.Звенигородка по вул.Звенигородській,112. ОСОБА_3 мав свій власний будинок в м.Звенигородка по вул.Куйбишева,67-а, але там не проживав. З 2005 року до дня смерті мати з ОСОБА_3 проживали однією сім»єю, вели спільне господарство і разом займались побутом, господарювали на земельній ділянці, а коли в 2016 році вітчим захворів, не рухався та був прикутий до ліжка, вона разом з матір»ю опікувалася ним, доглядали за ним, займалися його лікуванням, а коли він помер, здійснили організацію похорон та всі витрати на поховання. Колишня сім»я ОСОБА_3 проживає в ОСОБА_4, на його поховання ніхто не приїздив, вона особисто їх ніколи не бачила.

За ухвалою суду справа розглянута без участі представника відповідача, оскільки він в судове засідання не з"явився, попередньо надавши суду заяви з проханням розгляду справи у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, покази свідків, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

За життя ОСОБА_3 був одружений з ОСОБА_9, громадянкою ОСОБА_4, шлюб між ними розірвано 11.06.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ИВ №768869.

Актом депутата від 04.10.2017 року підтверджується факт проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 2004 року та по день смерті 27.12.2016 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ведення ними спільного господарства за адресою: м.Звенигородка, вул.Звенигородка,112.

Відповідно до ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено, що 27.12.2016 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР №295835 від 29.12.2016 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

Відповідно до складеного ОСОБА_3 заповіту ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 вклади з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що знаходяться у Звенигородському відділенні Черкаського ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунках: 19.08.2016 р. номер рахунку 2561, номер договору SAMDNWFD401 залишок 2091,43 USD; 01.12.2014 р. номер картки 050311, залишок 1,56 USD; 24.10.2014 р. номер картки 397084, залишок 12,01 RUR, який належав померлому на підставі повідомлення за №20.1.0.0.0/7-20170619/3322 від 05.07.2017 року, виданого ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_10 від 18.10.2017 року, виданої ОСОБА_1, станом на 18.10.2017 року заяву про прийняття спадщини за законом та заповітом після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 27.12.2016 року, проживав на день смерті в м.Звенигородка, вулиця Звенигородська,112, Черкаської області подала ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі вказаного заповіту ОСОБА_1, 03 жовтня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на вказані у заповіті вклади.

Окрім того, 03 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в місті Звенигородка, вул.Куйбишева,67-А, Черкаської області, оскільки відсутній факт родинних зв»язків ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1, що підтверджує спадкування за четвертою чергою спадкоємців за законом відповідно до ст.1264 ЦК України.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (Звенигородського виробничого підрозділу Черкаського обласного об»єднаного бюро технічної інвентаризації від 30.08.2004 року), ОСОБА_3 на праві власності належав будинок розташований за адресою: м.Звенигородка, вул.Куйбишева,67-а з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 13.08.2004 року.

Зі слів свідків у судовому засіданні вбачається, що позивачка ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_3 однією сім"єю, були пов»язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.Коли ОСОБА_3 захворів, то позивачка здійснювала догляд за ним, займалися його лікуванням, а коли він помер, здійснили організацію та проведення його поховання, сплатила всі витрати на поховання.

Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, згідно статті 1258 ЦК України право на спадкування одержують спадкоємці за законом почергово.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз'яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Факт спільного проживання позивачки з померлим підтверджується матеріалами справи, а саме: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом зареєстрованому в реєстрі за № 3592; письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи вище викладене в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини, у зв»язку з чим ОСОБА_1 набула право на спадкування, згідно ст. 1264 ЦК України.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом, інших спадкоємців за законом після померлого ОСОБА_3, окрім позивачки немає, у зв'язку з чим позивачка є спадкоємцем четвертої черги за законом після його смерті, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, яку прийняла у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 N 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_10 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок, у зв'язку з тим, що позивачкою не було надано необхідних документів для вчинення нотаріальних дій, отже права позивачки підлягають захисту у судовому порядку.

Згідно вимог п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У відповідності до вимог ст.ст. 234, 256, 258 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за наявності певних умов: згідно з законом факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що належний спадкодавцеві житловий будинок не охвачений заповітом, позивачка відповідно до вимог ст.1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу після смерті ОСОБА_3, як особа яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, частково прийняла спадщину, однак не може її оформити через нотаріальну контору, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі, суд залишає за заявницею відповідно до вимог ст.235 ч.7 ЦПК України.

На підставі ст. 3 СК, ст.ст.328, 1216,1217,1245, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 209, 212, 215, 218, 234, п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Звенигородської міської ради про встановлення факту проживання однією сім»єю понад п»ять років, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Встановити факт проживання однією сім"єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 27.12.2016 року в період з 11 червня 2008 року по 27 грудня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності на житловий будинок , що знаходиться за адресою: м.Звенигородка, вул.Куйбишева,67-А, з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами у порядку спадкування законом після смерті ОСОБА_3, який помер 27 грудня 2016 року.

Повний текст рішення виготовлено 11.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя