Провадження № 6/127/587/17
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Гриневича В.С.

при секретарі - Марценюк А.М.,

за участю:

представника позивача-стягувача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо затвердження та визнання мирової угоди, укладеної ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при примусовому виконанні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2014р. у цивільній справі №127/18488/14-ц за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 202000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року в справі №127/18488/14-ц задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 202000 грн. згідно розписки від 13.01.2013 року.

В липні 2016 року головний державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 надіслав суду спільну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди, укладеної 18 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року визнано мирову угоду, укладену між вказаними сторонами виконавчого провадження, згідно з умовами якої:

1. ОСОБА_3 визнає, що його заборгованість перед ОСОБА_2 на момент укладення цієї ОСОБА_5 угоди відповідає вказаній в рішенні суду від 18.11.2014 року сумі і становить 202000 грн.

2. ОСОБА_3 не заперечує належності 1/2 частини квартири №69 в будинку №64 по 1-му пров. Київському м. Вінниці, яка є спільною сумісною власністю з ОСОБА_2.

3. ОСОБА_3 не заперечує передати ОСОБА_2 для погашення заборгованості перед ним належної йому 1/2 частки квартири №69 в будинку №64 по 1-му пров. Київському м.Вінниці, яка є їх спільною сумісною власністю.

4. Визнати право власності за ОСОБА_2 в цілому на квартиру №69 в будинку №64 по 1-му пров. Київському м.Вінниці загальною площею 65,8 кв.м., житловою 37,6 кв.м., до складу якої входять коридор 69-1, комора 69-2, 69-10; кухня 69-3; антресоль-69-4, ванна 69,7; вбиральня 69-8, кімнати 69-5, 69-6, 69-9, частина підвалу площею 1,5 кв.м. і яка складає 11/1000 частини цегляного житлового будинку «А», загальна площа якого становить 2 260,8 кв.м.

5. ОСОБА_2 заявляє, що з моменту підписання цієї ОСОБА_5 угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до ОСОБА_3 з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї ОСОБА_5 та відмовляється від примусового виконання вказаного рішення суду.

6. ОСОБА_3 і ОСОБА_2 домовилися, що будь-які витрати, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї ОСОБА_5 угоди, покладаються на ОСОБА_3.

7. ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заявляють, що ні в процесі укладення цієї ОСОБА_5 угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

Не погодившись з даною ухвалою особа, яка не брала участі в даній справі і не є стороною виконавчого провадження - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19.09.2017р. апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2016 року про визнання мирової угоди в межах виконавчого провадження скасовано, а заяву ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (т. 1 а.с. 208, 209)

Зокрема, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційним судом зазначено, що затвердження мирової угоди на умовах, що боржник - ОСОБА_3 не заперечує щодо визнання права власності за стягувачем ОСОБА_2 в цілому на квартиру АДРЕСА_1, вирішує права та обов'язки ОСОБА_6, яка не брала участі в розгляді подання.

З огляду на зазначені висновки апеляційного суду, незважаючи на те, що ОСОБА_6 не являється стороною у справі №127/18488/14-ц та не являється стороною виконавчого провадження з виконання рішення суду прийнятого у даній справі, судом, в судових засіданнях 31.10.2017р. та 22.11.2017р. було допущено ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 до участі у справі при вирішенні питання щодо затвердження та визнання мирової угоди.

Представник позивача та стягувача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заяву про затвердження мирової угоди та просив визнати мирову угоду, укладену ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при примусовому виконанні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2014р. у цивільній справі №127/18488/14-ц. При цьому, представник позивача пояснив, що на даний час, згідно інформації, яка міститься в державному реєстрі права власності, власником оспорюваної квартири значиться ОСОБА_8, а не ОСОБА_6, а тому на думку представника позивача ОСОБА_6 та її представник не можуть бути допущені до участі у справі в якості заінтересованих осіб. В той же час, представник позивача зазначив, що укладенням мирової угоди права ОСОБА_8 ніяким чином не порушуються, оскільки власником квартири є ОСОБА_3, а реєстрація права власності за ОСОБА_8 є результатом шахрайських дій певного кола осіб.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що дійсно на даний час власником спірної квартири є ОСОБА_8, а не ОСОБА_6, а тому вони присутні в судовому засіданні виключно, як вільні слухачі.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоч повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Замостянський ВДВС ВТУЮ у Вінницькій області повноважного представника в судове засідання не направив, однак заявою від 05.12.2017р. представник відділу ОСОБА_9 просила розглянути справу без участі представника відділу ДВС, надавши суду оригінал витребуваного виконавчого провадження.

Заслухавши представника позивача-стягувача, дослідивши матеріали справи №127/18488/14-ц, а також матеріали виконавчого провадження №514/2 (номер за ЄДРВП 51681715), суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження та визнання мирової угоди, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу від 04.05.1998 року ОСОБА_3, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, купив квартиру №69 в будинку №64 по 1-му Київському провулку в м. Вінниці, продаж якої на момент укладення договору вчинено за інвентарною оцінкою 23776 грн. (т. 1, а.с.5).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 31 травня 2006 року, яке набуло чинності 11 червня 2006 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (т. 1, а.с. 7).

14 червня 2006 року ОСОБА_3 видав ОСОБА_2 розписку про те, що він отримав від останньої грошові кошти в сумі 40000 доларів, що еквівалентно 202000 грн. за продаж ОСОБА_2 1/2 квартири №69 в буд. 64 по І-му провулку Київському в м. Вінниці (а.с. 6).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 202000 грн., що становить суму отриманих ним коштів згідно розписки. Цим же рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача 2020,00 грн. судових витрат, понесених за сплату судового збору. (т. 1, а.с. 44-47 )

На виконання зазначеного рішення суду, 13 травня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист, який 15 липня 2015 року стягувачем було предявлено до Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ для примусового виконання. (т. 2, а.с. 17, 18)

Постановою головного державного виконавця Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ від 18 травня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа виданого 13 травня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 202000 грн. отриманих ОСОБА_3 коштів згідно розписки від 13.01.2013р. (т. 1, а.с. 54, т. 2, а.с. 19)

25 липня 2016 року головний державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 надіслав до суду спільну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди, укладеної 18 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 13 травня 2015 року, виданого Вінницьким міським судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 202000 грн. (т. 1, а.с. 50-53, т. 2, а.с. 22, 23 )

Визначаючись щодо обґрунтованості поданої заяви та відповідності вимогам закону мирової угоди суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

В той же час, чиним законодавством України передбачено можливість укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Згідно зі статтею 372 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. До відкриття виконавчого провадження мирова угода подається сторонами до суду, який ухвалив рішення, для визнання.

Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. (ч. 2 ст. 372 ЦПК)

Тобто, підставою для відмови у визнанні мирової угоди на стадії виконавчого провадження є невідповідність мирової угоди закону або порушення прав чи свобод та інших осіб.

Як встановлено судом та зазначено вище, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 202000 грн., що становить суму отриманих ним коштів згідно розписки. Вказане рішення набрало законної сили 29 листопада 2014 року.

В тексті вказаного рішення суду зазначено наступне: «Суд звертає увагу на те, що грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору купівлі-продажу частини квартири, який в подальшому сторони не оформили нотаріально, що обєктивно позбавило позивача реального настання очікуваних правових наслідків від укладання таких договірних правовідносин та спричинило недійсність такого правочину в силу вимог закону щодо нотаріального посвідчення такого договору в розумінні норми ст. 657 ЦК України, а відтак спричинило настання відповідних правових наслідків недійсного правочину щодо обовязку сторони повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, в силу чого суд вважає, що відповідач повинен повернути позивачу саме ту суму грошей, яку він одержав як законний платіжний засіб згідно розписки в розмірі 202000 грн. 00 коп.»

Таким чином, судом встановлено, що предметом спору по даній справі є вимоги позивача про повернення грошових коштів, одержаних згідно розписки.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, предметом мирової угоди є, з поміж іншого, передача відповідачем позивачу нерухомого майна, а саме ? частки квартири №69 в будинку №64 по 1-му пров. Київському м. Вінниці, що не є предметом спору у справі №127/18488/14-ц та відповідно не є предметом примусового виконання рішення суду.

Таким чином, не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, оскільки метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально - правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просив ухвалити судове рішення.

За таких обставин, суд вважає, що внаслідок визнання судом мирової угоди, укладеної між сторонами виконавчого провадження, фактично відбудеться перехід права власності на нерухоме майно, яке не було предметом судового спору.

В той же час, набуття права власності на нерухоме майно законодавчо визначене та врегульоване. За загальним правилом право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Перехід права власності на нерухоме майно під час виконавчого провадження урегульоване положеннями статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких арештоване майно, яке не реалізовано на електронних торгах і яке стягувач виявив бажання залишити за собою за постановою та актом державного виконавця передається стягувачу в рахунок коштів, що підлягають стягненню на його користь. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що мирова угода, укладена між сторонами виконавчого провадження, за умовами якої передбачено перехід права власності на нерухоме майно, яке не було предметом спору, суперечить закону та порушує економічні інтереси держави, оскільки перехід права власності відбудеться у не передбачений законом спосіб та без сплати відповідних податків, а тому не може бути визнана судом.

Крім того, положеннями статей 175 та 372 ЦПК України передбачено, що якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи квартира №69 в будинку №64 по 1-му Київському провулку в м. Вінниці належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.1998 року.

При цьому, 20 червня 2013 року відповідач ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований за реєстровим №2551 та відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_6 купила квартиру №69 в будинку №64 по І-му провулку Київському в м. Вінниці. (т. 1. а.с. 98, 99)

Однак в подальшому, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2013 року у справі №127/15687/13-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №69 по І-му провулку Київському в м. Вінниці, укладений 20 червня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та посвідчений 20 червня 2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований за реєстровим №2551. Сторони повернуто в попереднє становище та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 368000 грн. (т. 1, а.с. 11-14)

Отже, після набрання законної сили зазначеним рішенням суду квартира №69 в будинку №64 по І-му провулку Київському в м. Вінниці повернута у власність ОСОБА_3

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час набрання судовим рішенням законної сили) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Проте, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №102121838, сформованої судом 31.10.2017р. вбачається, що право власності на квартиру №69 в будинку №64 по І-му провулку Київському в м. Вінниці станом на 31 жовтня 2017 року було зареєстроване за ОСОБА_6 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 20.06.2013 року (а.с. 243, 244).

В той же час, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №107451822, сформованої судом 13.12.2017р. вбачається, що право власності на квартиру №69 в будинку №64 по І-му провулку Київському в м. Вінниці станом на 13 грудня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2017 року (а.с. 243, 244).

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, оскільки в силу положень законодавства право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та враховуючи те, що право власності на квартиру №69 в будинку №64 по І-му провулку Київському в м. Вінниці станом на 13 грудня 2017 року зареєстроване за ОСОБА_8, суд вважає, що мировою угодою, в частині переходу права власності на зазначену вище квартиру, можуть бути порушені права ОСОБА_8, що в розумінні статті 372 ЦПК України є самостійною підставою для відмови у визнанні мирової угоди.

Разом з тим, суд звертає увагу, що залучення ОСОБА_8 до участі у справі на стадії вирішення питання про затвердження мирової угоди у виконавчому провадженні чинним ЦПК України не передбачено. Крім того, жодних відомостей про місце проживання чи перебування ОСОБА_8 матеріали справи не містять та представнику позивача невідомі, а тому суд позбавлений можливості повідомити ОСОБА_8 про наявність в проваджені суду заяви про затвердження мирової угоди.

Крім того, як встановлено судом, у звязку з визнанням мирової угоди, відповідно до ухвали суду від 03.08.2016р., постановою головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_12 17.08.2016р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. (т. 2, а.с. 24)

Відомостей про відновлення виконавчого провадження, у звязку зі скасування ухвали суду від 03.08.2016р. про визнання мирової угоди, матеріали справи, зокрема матеріали виконавчого провадження №514/2 (номер за ЄДРВП 51681715), оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, не містять.

Таким чином, відсутність в провадженні органу ДВС відкритого виконавчого провадження виключає можливість визнання та затвердження мирової угоди на стадії примусового виконання судового рішення.

Як уже неодноразово зазначалося, за правилами визначеними статтею 372 ЦПК України суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. За результатами розгляду мирової угоди або відмови від примусового виконання суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди та у визнанні мирової угоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 175, 210, 372 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди, а також у визнанні мирової угоди, укладеної 18 липня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при примусовому виконанні рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2014р. у цивільній справі №127/18488/14-ц за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 202000,00 грн., відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: