Справа № 366/3439/17
Провадження№2/366/651/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Слободян Н.П.,

за участю: секретаря судового засідання Мартовицької Н.Є.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванків цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей та сімї Іванківської РДА Київської області про встановлення місця проживання дитини, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа служба у справах дітей та сімї Іванківської РДА Київської області про визнання порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей та сімї Іванківської РДА Київської області про встановлення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем вони проживали у незареєстрованому шлюбі з листопада 2006 по червень 2013 року. Мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2013 року вони проживають окремо. З того часу дитина проживала з матірю, але 15.08.2017 року відповідач забрав її до себе, і не повертає до цього часу. Позивачка просила суд встановити місце проживання дочки зі нею.

Відповідач, скориставшись своїм правом, предявив зустрічний позов до ОСОБА_1, , третя особа служба у справах дітей та сімї Іванківської РДА Київської області про визнання порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини. Свої вимоги мотивував тим, що їх з відповідачкою донька після розірвання їх стосунків більшість часу проживає з ним. Він приймаю участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей, забезпеченні. Дитина доглянута, відвідує школу, у неї утворились певні соціальні звязки (коло друзів у класі та смт.Іванків). Коли він на роботі дитина перебуває під наглядом його батьків. Дитина проживає у домоволодінні його батьків, маючи власну кімнату. У відповідачки значно гірші житлові умови ( у будинку, де вона зареєстрована, при житловій площі 32,9 м.кв., проживає ще 6 чоловік). Відповідачка працює медичною сестрою у м. Київ, за графіком добового чергування, тому не в змозі безперервно доглядати дитину, а отже дитина буде знаходитися без догляду. ОСОБА_3 просив суд визначити наступні способи участі у вихованні доньки щодо особистого спілкуванні:

-Побачення чотири рази на тиждень, будь-які дні за місцем його проживання;

-Спільний відпочинок: половина шкільних канікул дитина проводить з батьком;

-Необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою;

-У день побачення з донькою забирати доньку з дому/школи особисто з можливістю за бажанням залишатися на ніч;

-Зобовязати ОСОБА_1 за два дні до дня зустрічі батька з донькою надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити його особисто на наспаний день з дня настання таких обставин.

У судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зустрічні визнали частково. Запропонувавши свій варіант участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Даючи пояснення у якості свідка ОСОБА_1 дала показання про те, що з відповідачем вони жили разом 8 років. Мають доньку. Разом не живуть вже більше 5 років. Вона має іншого чоловіка. Вони купили в Макарівському районі хату, в якій роблять ремонт. Хоче забрати дитину до себе. Коли буде на роботі, за дитиною буде дивитися її новий чоловік.

Представник позивачки у судовому засіданні, крім того, зазначив, що зустрічний позов поданий передчасно: його довірителька не створювала перешкод у спілкуванні з дитиною, це саме батько дитини, без погодження забрав дитину проживати до себе. Дівчинка ще дуже мала за віком, і її ні в якому разі не можна розлучати з матірю.

Відповідач у судовому засіданні фактично заперечував проти задоволення первісного позову, мотивуючи це тим, що він має кращі та стабільніші умови для проживання дитини. Проте, у випадку задоволення позовних вимог позивачки, просив задовольнити його позов щодо участі у спілкування з дитиною та її вихованні, викладений ним у позовній заяві. Даючи пояснення у якості свідка, він зазначив, що коли він на роботі, то за дівчинкою дивиться його мати, яка є вчителькою початкових класів, тобто за нею здійснюється постійний нагляд. Новий чоловік позивачки не буде для дитини кращим батьком, ніж він.

Представник третьої особи у судовому засіданні зазначила, що служба у справах дітей вважає, що в даному випадку слід виходити з найвищих інтересів дитини. Дівчинка висловлює бажання жити як з матірю, так і з батьком.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5, - це третя дитина позивачки. Вчителька її каже, що вона сумує за братом та сестрою. Дівчинка має проживати з матірю, батько належним чином за дитиною навіть в частині гігієни не зможе доглядати.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, представника третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач проживали у незареєстрованому шлюбі з листопад 2006 року по червень 2013 року. Цей факт визнається учасниками справи, і відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК не підлягає доказуванню.

Від спільного життя сторони мають малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-ОК, № 174834.

Згідно довідок-характеристик з місця проживання батьки дитини характеризуються позитивно. Так само позитивно матір характеризується по місцю роботи.

З акту обстеження матеріально-побутових умов життя сімї від 13.10.2017 року батько дитини ОСОБА_3 проживає у будинку свого батька в смт. Іванків, вул. Ярова, 42а. У будинку, загальною площею 120 м.кв. зареєстровано 6 чоловік, є всі умови для нормального проживання, всі члени сімї мають окремі кімнати.

З акту обстеження матеріально-побутових умов життя сімї від 10.10.2017 року матір дитини ОСОБА_1 проживає у будинку своєї матері в АДРЕСА_1. У трикімнатному будинку, жилою площею 32,9 м.кв. зареєстровано 8 чоловік, сімя ОСОБА_1 проживає в окремій кімнаті. Стан матеріально-побутових умов життя сімї задовільний.

З довідки про доходи ОСОБА_1 слідує, що вона має стабільну роботу та дохід у виді заробітної плати.

Згідно з довідкою державного виконавця заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів складає 8400 грн. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач аліменти сплачував, проте, не повідомляв про це державного виконавця.

Думка малолітньої дитини з приводу позовних вимог у судовому засіданні не зясовувалася, через її малолітній вік та з метою запобігання негативного впливу на її психічне та фізичне здоровя.

З висновку, наданого суду позивачкою, за підписом директора школи та шкільного психолога,, вбачається, що під час індивідуальної бесіди з ОСОБА_5, дитина повідомила, що хоче проживати з матірю ОСОБА_1.

Посилання відповідача, як на підставі заперечень проти позову, на те, що позивачка працює, в т.ч. щодобово, а він не працює, тому може приділяти дитині більше уваги, суд не бере до уваги, оскільки, перебуванні матері на роботі не може бути підставою для її розлучення з дитиною. У будь-якому разі вона, йдучи на роботу, вживатиме заходів до того, щоб дитина не залишалося сама.

При цьому, в судовому засіданні жодна із сторін не заперечували ту обставину, що дитина бажає спілкуватися з батьком, та що батько гарно ставиться до дитини.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, відповідач фактично визнала позовні вимоги позивача, заявлені ним в судовому засіданні, щодо встановлення часу спілкування відповідача з дитиною. Відрізняються лише позиції сторін щодо терміну такого спілкування.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Судом встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

При цьому судом у цій справі не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матірю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матірю.

Проте, оскільки між батьками дитини існує суперечності щодо способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд вирішуючи це питання виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.3, 14, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (дата підписання Україною 21.02.1990 року, дата ратифікації: 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією ж метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно ст.15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Ст.151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на виховання дитини.

Ст.153 СК України закріплено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке спілкування обмежене законом.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст.ст.157, 157, 159 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини.

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, та, визначаючи місцем проживання дитини з матірю, слід усунути перешкоди у спілкуванні між батьком дитиною, шляхом встановлення часу та способу спілкування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сторони за подання позовів сплатили по 640 грн. ( за первісний і за зустрічний).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, ч.1. 268, 273, 354,355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, та зустрічний позов ОСОБА_3, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, задовольнити.

Визначити місцем постійного проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4

Усунути перешкоди у спілкуванні між батьком дитини ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення часу спілкування, а саме:

-необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою;

-щотижня з 17 год. пятниці по 17 год. неділі за місцем його проживання (у день побачення з донькою батько забирає доньку з дому/школи особисто);

-спільний відпочинок: половина шкільних канікул, а літніх один місяць - дитина проводить з батьком, із завчасним повідомленням матері ОСОБА_1 - не пізніше ніж за два тижні, про місце та час відпочинку дитини;

-зобовязати ОСОБА_1 за два дні до дня зустрічі батька з донькою надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Зобов"язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений за подання первісного позову судовий збір у сумі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений за подання зустрічного позову судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі у тридцяти денний строк з дня складення повного тексту рішення (26.12.2017 року).

Головуючий суддя Н.П.Слободян