АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3880/17 Головуючий ІІ інстанції-Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року, ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року та на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради, Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 року ОСОБА_3 (далі за текстом-позивач) звернувся у суд з позовом до ОСОБА_4 (далі за текстом-відповідач), в якому після уточнення позовних вимог просив: усунути перешкоди спілкування батька з сином і визначити порядок участі у вихованні дитини ОСОБА_5:

Щотижня: з 12-00 до 12-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до понеділку з 08-00 до 08-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду,

у вівторок з 17-00 до 17-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 21-00 до 21-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду,

у середу з 17-00 до 17-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 21-00 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду,

з четверга з 09-00 до 09-15 за за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду по п"ятницю з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду.

У день народження дитини -18.12 з 17-00 до 17-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 21-00 до 21-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду.

У день народження позивача 18.02 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 19.02 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду.

У день народження дідуся ОСОБА_6 22.12 з 09-00 до 09.15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 23.12 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду.

У день народження бабусі 15.10 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 16.10 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду.

Новий рік з 02.01 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 03.01 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду.

Різдво 07.01 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 08.01 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду.

Один літній місяць в році (липень) з 01.07 з 09-00 до 09-15 за адресою: АДРЕСА_2, біля третього під"їзду до 31.07 з 18-00 до 18-15 за адресою: АДРЕСА_1, біля 1-го під"їзду для спільної щорічної відпустки.

Зобов"язати відповідача та її сім"ю не чинити перешкод у спілкуванні з сином, виховувати його в дусі поваги до людей, любові до сім"ї та рідних.

Зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, встановивши його на рівні 30 відсотків прожиткового мінімуму.

Судові витрати стягнуитиз відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що з 23 вересня 2011 року перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від якого 18.12.2012 народився син - ОСОБА_5. Фактично син проживає з матір'ю ОСОБА_4, яка перешкоджає приймати участь у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради 10.02.2016 року було надано висновок щодо встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_5, яким визначено порядок участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина за наступним графіком: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 15-00 до 18-00, кожна середа з 17-00 до 19-00 в присутності матері дитини, ОСОБА_4 Проте ОСОБА_4 продовжує перешкоджати позивачу у спілкуванні та вихованні сина, з яким у нього склалися теплі та доброзичливі стосунки. Крім того позивач вважає, що визначені Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради години спілкування є недостатніми. В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

23.02.2016 року ОСОБА_4 звернулася у суд з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, у якому просила: позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні ОСОБА_5 та збільшити розмір аліментів на її користь на утримання малолітнього ОСОБА_5 в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. В подальшому ОСОБА_4 просила зустрічний позов в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні малолітнього ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд вирішив: визначити наступний порядок участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: кожну середу тижня: з 16 години 00 хвилин до 19 години 30 хвилин; кожну неділю тижня: з 15 години 00 хвилин до 19 години 30 хвилин без присутності матері. ОСОБА_3 самостійно забирає малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повертає його матері ОСОБА_4 за її місцем проживанням.

В липні місяці кожного року дозволити ОСОБА_3 вивозити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на оздоровлення та відпочинок, продовж двох тижнів, з поверненням його матері - ОСОБА_4 за її місцем проживанням та попередженням ОСОБА_4 не пізніше як за п'ять днів до поїздки.

Зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у вільному їх спілкуванні.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 суд відмовив.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів суд вирішив відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав залишити без розгляду.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року, суд вирішив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 07 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить судове рішення змінити, в частині визначення обсягу часу спілкування батька ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5, надавши можливість батькові спілкуватися у наступному порядку:

Щотижня: з 12-00 неділля до 08-00 год. понеділка;

у вівторок з 17-00 до 21-00 год.,

у середу з 17-00 до 21-00 год.,

з четверга з 09-00 до 09-00 год. п'ятниці.

У день народження дитини -18 грудня з 17-00 до 21-00 год.

У день народження позивача ОСОБА_3 18 лютого з 09-00 до 19 лютого 09-00 год.

У день народження дідуся ОСОБА_6 22.12 з 09-00 до 23.12. 09-00 год.

У день народження бабусі 15.10 з 09-00 до 16.10. 09-00 год.

Новий рік з 02.01 з 09-00 до 09-00 год. 03.01.

Різдво 07.01 з 09-00 до 09-00 год. 08.01.

Один літній місяць в році (липень) з 09-00 год. 01.07 до 18-00 31.07.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 вказував, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що рішення вважає не в повній мірі відповідає положенням ст. 141 СК України.

Додаткове рішення суду, на думку відповідача, повинно бути також скасовано, оскільки воно є похідним від основного судового рішення, яке підлягає скасуванню.

ОСОБА_4 також звернулася з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 07 квітня 2017 року та додаткове рішенням від 12 червня 2017 року, вважаючи їх постановленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, і просила рішення суду від 07 квітня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволені зустрічного позову про збільшення розміру стягнутих аліментів та ухвалити нове, яким задовольнити ці вимоги у повному обсязі.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги норми діючого законодавства, та не врахував принцип загальної та однакової відповідальності двох батьків по вихованню та розвитку дитини, а також матеріальне становище відповідача на теперішній час, яке значно змінилося.

Крім того, вважає, що суд, у порушення вимог ст. 88 ЦПК україни, стягнув з неї на користь позивача судові витрати, а тому додаткове рішення суду від 12 червня 2017 року підлягає скасуванню у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задвольняючи позов ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив з того, що визначення такого обсягу часу для спілкування дитини з батьком, буде достатнім і сприятиме повноцінному вихованню дитини та її розвитку.

Вважаючи зустрічні позовні вимоги недоведеними суд прийшов до висновку про залишення їх без задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судовим розглядом встановлено, що з 23 вересня 2011 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб між сторнами було розірвано 16 березня 2015 року та після його розірвання малолітня дитина ОСОБА_5 проживає з матір'ю ОСОБА_4

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.03.2015 року по справі №629/468/15-ц з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини-ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. Як вбачається з мотивувальної частини рішення, ОСОБА_3 не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості, неофіційно працевлаштований у службі таксі, має нерегулярний дохід.

Згідно висновку 10.02.2016 року Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 10 лютого 2016 року щодо встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина, визначено наступний порядок участі останнього у спілкуванні та вихованні сина, за наступним графіком: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 15-00 до 18-00, кожна середа з 17-00 до 19-00 в присутності матері дитини, ОСОБА_4

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв'язку.

Частиною другою ст. 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому суд повинен враховувати й вимог ст.141 СК України щодо рівності прав та обов'язків батька та матері щодо дитини.

Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків.

Зазначені вимоги законодавства при вирішенні цього спору були враховані судом першої інстанції, яким була надана правильна правова оцінка доказам у справі, а саме враховуючи вік дитини та стан його здоров'я, його прихильність до кожного з батьків, необхідність його духовного та фізичного розвитку, необхідність дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні сина та урахування його інтересів, а також графік роботи батька, дійшов до висновку за можливе встановити інший порядок спілкування ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5 без присутності його матері ОСОБА_4

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 фактично зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині встановленого судом порядку спілкування з дитиною.

Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.(ч. 1 ст. 184 СК України)

За загальним правилом, яке містить ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК УКраїни).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Із роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_3 не працює, його матеріальний стан не змінився, тобто має мінливий дохід.

ОСОБА_4 Олександріною не надано належних та допустимих доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили про існування постійних доходів відповідача у розмірі, які б забезпечили сплату вказаних нею аліментів. З клопотаннями про забезпечення чи витребування доказів, у відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України, ОСОБА_4 до суду не зверталася.

Отже, при визначенні розміру аліментів суд, згідно ст. 182 СК України, повинен враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, ухвалення такого судового рішення не перешкоджає ОСОБА_4 у подальшому звертатися до суду за захистом своїх прав, у тому числі і щодо стягнення додаткових витрат на дитину, чи збільшення розміру стягнення аліментів, з підстав, передбачених ст.ст. 185, 192 Сімейного кодексу України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позовоу та відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції правильно, у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, надав правову оцінку тим доказам, які надали сторони, відобразив результати оцінки доказів в рішенні, яке відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Доводи відповідача стосовно невірного розподілу судових витрат, колегія суду вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції питання про відшкодування судових витрат, до яких входить оплата судового збору вирішено відповідно до положень ст.ст.79,88,214 ЦПК України.

Судова колегія погоджується з викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_3 доводами про непропорційне визначення судом часу для спілкування та участі у вихованні дитини батькові та матері та порушенні засад рівності прав батьків, передбачених ст.141 СК України.

Однак у даному випадку для вирішення спору саме таким чином у суду були досить вагомі підстави, а саме: надання пріоритету забезпеченню прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої дитини при вирішення спору між батьками.

Частиною 6 ст.19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування при вирішенні спору щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Проте апелянтом не надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили про наявність підстав для застосування положень ч.6 ст.19 СК України.

Колегія суддів також погоджується з вирішенням зазначеного спору у визначений судом спосіб, враховуючи малолітній вік ОСОБА_5 і виходить з тих міркувань, що з часом у його батька, за умови дбайливого відношення до дитини, можуть бути вагомі підстави для збільшення терміну спілкування з сином та реалізації цієї частини батьківських прав і обов'язків.

Відповідно і ОСОБА_4 цим рішенням не позбавлена у подальшому права на зміну розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану у відповідності до положень ст.192 СК України.

Інші доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність передбачених законом підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський