Справа № 444/1113/14 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/142/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левикка Я.А..

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 його представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельних ділянок в натурі,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року позов задоволено частково.

Проведено в натурі реальний розподіл житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. Воїнів УПА, 12, виділивши сторонам житлові приміщення, будівлі, споруди та земельні ділянки відповідно до висновку експерта від 12 вересня 2014 року № 147/14. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що з метою врахування інтересів усіх сторін суд повинен був прийняти та взяти до уваги один з варіантів, які самостійно запропонував експерт у висновку експерта №170/15 від 09.02.2015 року. Звертає увагу, що експертиза №147/14 від 12.09.2014 року є недосконалою, оскільки її такою визнав суд.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 травня 2015 року та постановити нове рішення, яким провести реальний розподіл житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться за адресою, Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. Воїнів УПА, 12 в натурі, виділивши сторонам житлові приміщення, будівля, споруди та земельні ділянки у відповідності до висновку експерта №170/15 від 09.02.2015 року варіант №1 розподілу житлового будинку та господарських будівель і споруд наближений до варіанту згідно питання №1 ухвали суду згідно часток 1/3 та 2/3 (схема №1).

Також рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року оскаржив ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду в частині компенсації ним ОСОБА_2 4 177 грн. як відхилення від ідеальної частки є безпідставними. В решті з рішенням суду першої інстанції погоджується, в звязку з чим в цій частині його не оскаржує. Вважає, що в оскаржуваній частині рішення, районним судом допущено невідповідність висновків суду обставинам справи. Звертає увагу, що гараж під літ. "В" та сарай під літ "Г", які розташовані в м. Рава-Руська по вул. Воїнів УПА, 12 належать йому на праві приватної власності, в звязку з чим ОСОБА_2 має компенсувати йому 2 707 грн. за відступлення від ідеальної частки при поділі майна, як це вказано в уточненнях експерта від 17.11.2014 року за №1117/1-1117/1.

Просить змінити рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року в частині стягнення з нього 4 177 грн. в користь ОСОБА_2 за перевищення ідеальної частки та стягнути з ОСОБА_2 2 707 грн. в його користь за перевищення ідеальної частки при поділі майна. В решті рішення районного суду просить залишити без змін.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ будинку та земельних ділянок в натурі відмовлено.

ОСОБА_4 оскаржив рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року подавши касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК України ).

Судом встановлено, що сторонам по справі, які є співвласниками, належить: позивачу ОСОБА_4 2/3 ідеальної частини, а відповідачці ОСОБА_7 1/3 ідеальна частки у спільній власності на житловий будинок по вул. Воїнів УПА, 12 у м. Рава-Руська, Жовківського району, Львівської області.

Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок по вул. Воїнів УПА, 12 у м. Рава-Руська, складеного Червоноградським бюро технічної інвентаризації ( а.с. 7-11) вбачається, що будинковолодіння по вул. Воїнів УПА, 12 у м. Рава-Руська складається з таких будівель і споруд: житловий будинок з мезоніном, підвал, сходи, сарай, гараж, сарай, вбиральня, огорожа 1, огорожа 2, ворота, колодязь.

Крім того, судом встановлено, що згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 509174 та серії ЯГ № 509187 вбачається, що позивач ОСОБА_4 (2/3 ід.ч.) та відповідачка ОСОБА_2О ( 1/3 ід.ч.) є співвласниками земельних ділянок:

- земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1000 га., розташовано по вул. Воїнів УПА, 12 в м. Рава-Руська, кадастровий номер :01:005:0059;

- земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1177 га., розташовано по вул. Воїнів УПА, 12 в м. Рава-Руська, кадастровий номер :01:005:0060.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обовязковою.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Зазначена правова позиція висловлена ВС України у справі № 6-12цс13.

Матеріалами справи встанолено, що судом отримано два висновки: висновок № 174/14 судової інженерно-технічної експертизи по цивільній справі про поділ будинку та земельних ділянок в натурі від 12.09.2014 року та висновок № 170/15 додаткової судової інженерно-технічної експертизи від 09.02.2015 року.

Проаналізувавши дані висновки, районний суд прийшов до переконання, що слід провести реальний розподіл житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться за адресою Львівська область, Жовківський район, м. Рава-Руська, вул. Воїнів УПА, 12 в натурі, виділивши сторонам житлові приміщення, будівлі, споруди та земельні ділянки у відповідності до висновку експерта № 147/14 від 12.09.2014 року виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст. ст. 58-59 ЦПК України.

При поділі будинку на дві рівні частини суд керується положеннями п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, згідно якої визначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Як вбачається з висновку експерта № 147/14 від 12.09.2014 року (а.с. 83-98), експертиза проведена із застосуванням витратного підходу.

Таким чином, у висновку експертизи № 147/14 від 12.09.2014 року встановлено, що вартість будинковолодіння, яке знаходиться в м. Рава-Руська, по вул. Воїнів УПА, 12, Жовківського району Львівської області визначена витратним підходом на дату оцінки становить 520 798,0 грн.. (а.с. 83-98)

На ідеальні частки співвласників припадає: ОСОБА_2 ( 1/3 ід.ч.) 173599,0 грн.; ОСОБА_4 ( 2/3 ід.ч.) 347199,0 грн..

Згідно даного висновку, експертом пропонується всього по будинковолодінню співвласнику ОСОБА_2 надати будівель та споруд на суму 169 422,0 грн., що менше ідеальної частки 4177,0 грн.. А від так, експертом пропонується, що ОСОБА_4 повинен сплатити співвласнику ОСОБА_2 за перевищення ідеальної частки та співвласнику ОСОБА_4 пропонується всього по будинковолодінню надати будівель та споруд на суму 351376,0 грн., що більше ідеальної частки на 4177,0 грн..

Аналізуючи висновк експерта № 147/14 від 12.09.2014 року щодо реального поділу житлового будинку та господарських будівель, він передбачає виділення ОСОБА_8:

На першому поверсі житлового будинку: Частину приміщення коридору ІІІ - площею 10,38 кв.м.; Кухня 2-1 - загальною площею 15,2 кв.м; Житлова кімната 2-2 - загальною площею 22,7 кв.м.; Житлова кімната 1-4 - загальною площею 29,8 кв.м в якій замуровується дверний проріз Всього ОСОБА_4 виділяється на 1 поверсі 78,24 кв.м. на суму 177182 грн. Мезонін: Коридор IV - загальною площею 13,3 кв.м; Кухня 3-1 - загальною площею 20,9 кв.м.; Житлова кімната 3-2 - загальною площею 29,8 кв.м.; Житлова кімната 3-3 - загальною площею 18,5 кв.м.Всього співвласнику ОСОБА_4 виділяється в мезоніні приміщення площею 82,3 кв.м.на суму 106740, грн.В підвалі Пд житлового будинку приміщення 11 площею 13.3 кв.м. вартістю 10167,0 грн., частину сходів сх. вартістю 364,0 грн.Таким чином всього по житловому будинку ОСОБА_4 надається приміщень на суму 294452,0 грн..По господарських будівлях пропонується надати позивачу сарай Б, гараж В та сарай Г, вбиральню частину огорожі, а всього на суму 56923,0 грн..Разом це становить 351376,0 грн, що більше ідеальної частки на 4177,0 грн..

Відповідачці - ОСОБА_2, згідно даного висновку пропонується виділити наступні приміщення: Перший поверх: Частина коридору III- розміром площею 2.6 кв.м.; Кухня 1-1 - загальною площею 20,9 кв.м.; Житлова кімната 1-2 - загальною площею 18,5 кв.м.; Житлова кімната 1-3 - загальною площею 22,4 кв.м, в якій замурувати дверний проріз що зєднує кімнату 1-3 з кімнатою 1-4. Також пропонується надати сходи сх. вартістю 425 грн. підвал - приміщення 1 площею 11.4 кв.м. вартістю 8714,0 грн. Таким чином ОСОБА_2пропонується надати всього приміщень на суму 169422,0 грн., що менше ідеальної частки на суму 4177,0 грн.

Також, згідно висновку експерта № 147/14 від 12.09.2014 року, земельна ділянка під будинком виділяється таким чином, що фактично відмежовує частину житлового будинку ОСОБА_4 і ОСОБА_2, що дозволяє їм самостійно впорядковувати, як житловий будинок так і прибудинкову територію без будь-яких залежностей одного співвласника від іншого.

При цьому розміри кожної із земельних ділянок, які виділяються кожному із співвласників відповідають ідеальним часткам і не передбачається будь-якої компенсації.

Частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності.

Крім того, при поділі обох земельних ділянок, кожен із співвласників буде мити можливість досить просто, без будь-яких утруднень виготовити технічну документацію на ці ділянки та зареєструвати її і отримати свідоцтво на право власності в реєстраційній службі.

ОСОБА_4 обставини також підтверджуються і листом № 33 від 19.03.2015 р. спеціалізованого підприємства по виготовленні такої технічної документації Земельно-ресурсний центр, з якого випливає, що такий варіант поділу є найбільш прийнятним та в ньому враховано норми землевпорядкування.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991р. Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок вказано, що виділ в натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Колегія суддів аналізуючи варіанти поділу житлового будинку за висновком експерта № 170/15 від 09.02.2015 року, то як в першому варіанті, так і в другому вони фактично збігаються з варіантом поділу житлового будинку, запропонованого в експертному висновку № 147/14 від 12.09.2014 року, саме виділяються співвласникам ті ж приміщення, які вони фактично займають на сьогодні, проте з окремими відхиленнями. Зокрема: експертом не враховано незручності використання коридору 111 при поділі його на та на (а не на 1/3 та 2/3, що відповідає часткам), де ОСОБА_4 виділяється 6,6 кв.м. пропонується замурувати дверний проріз до кухні 2-1, залишивши тільки приміщення розміром 0,8 м при цьому що замуруванню підлягає 1.10 м. Одночасно ОСОБА_2 частину коридору розміром 6.7 кв.м. експерт фактично змінює його цільове призначення на передпокій, оскільки згідно ДБНВ 2.2.-15.2005 ЖБН п.2.30 внутрішньоквартирний коридор має мати 1.1 м, а для інвалідів з коляскою 1.15м. За такого поділу ОСОБА_2 матиме вхідні двері 1.1м (двопіллі двері та вікно з природнім освітленням), а вхідний проріз ОСОБА_4 матиме 0,8 м, і його розширити неможливо, адже поряд несучі стіни і буде тільки виключно штучне освітлення.

Також експерт пропонує ОСОБА_8 у житловій кімнаті 1-4 при вході в будинок провести відгородження скляною перегородкою, а при вході влаштувати тамбур на місці існуючої деревяної прибудови (ганку) до житлового будинку, який є ветхим і його необхідно зносити. Проте при облаштуванні ОСОБА_8 технічно постане питання про віконний отвір в приміщенні 1-3, що виділяється ОСОБА_2 і в перспективі перегородження його частини.

Колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку щодо земельних ділянок, то згідно вищезазначеного висновку спеціалізованого підприємства по виготовленні технічної документації ПВФ Земельно ресурсний центр, щодо поділу земельних ділянок (по висновку судової інженерно-технічної експертизи № 147/14 від 12.09.2014 року) оскільки у такому зазначено, що лінія розподілу земельної ділянки проходить по стіні будинку і повторює конфігурацію стіни до виходу по стіні будинку до фасаду будинку зі сторони вул. Воїнів УПА, що є важливим що ця лінія співпадає, як на 1 поверсі так і на мезоніні (див. Схему №1), що є визначальним для можливості виготовлення технічної документації щодо поділу та обєднання земельних ділянок. Земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства пропонується поділити відповідно до часток 2/3 і 1/3 та у запропонованому варіанті земельна ділянка поділена з врахуванням вимог землевпорядного проектування і відповідає всім вимогам, і дає змогу раціонально використовувати обидві частини земельної ділянки.

Згідно варіанту № 1 (висновок додаткової судової інженерно-технічної експертизи № 170/15 від 09.02.2015 року) земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд пропонується розділити згідно схеми поділу №2. Запропоновано поділити земельну ділянку між співвласниками так, щоб одному співвласнику в межі ділянки входила частина нежитлової будівлі (сарай), а другому гараж, нежитлова будівля (сарай) і частина нежитлової будівлі.

Тому з урахуванням вищенаведеного судова колегія вважає, що даний варіант є неприйнятним тому, що суміжному співвласнику - ОСОБА_4 буде унеможливлено використання частини нежитлової будівлі і гаражу, та утруднює обслуговування нежитлових будівель та заїзд. При цьому земельні ділянки поділені на значну кількість окремих земельних ділянок (7 ділянок), що утруднює та ускладнює виготовлення технічної документації. Окрім цього необхідно виготовити і технічну документація на земельні ділянки, які за даним варіантом поділу залишаються в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Згідно варіанту № 2 дану земельну ділянку пропонується розділити згідно схеми поділу № 3. На даній схемі видно, що одному співвласнику передається частина житлового будинку, а також одна ціла нежитлова будівля (сарай) і частина другої нежитлової будівлі, другому співвласнику пропонується передати гараж і частину нежитлової будівлі. Даний варіант не дає змогу другому співвласнику - ОСОБА_4 створює незручності використання, як господарських будівель та житлового будинку відстань між якими всього 8 м., а щоб пройти до них необхідно вийти на вул.. Воїнів УПА та повернутися назад обійшовши земельну ділянку ОСОБА_2 що в загальному складає близько 50 м..

Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином встановлено, що сторони є власниками часток у спірних земельних ділянках пропорційно до їхніх часток у власності на житловий будинок. Даний факт жодною із сторін не оспорюється.

Згідно ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що запропонований висновком експерта № 147/14 від 12.09.2014 року поділ будинковолодіння та земельних ділянок належних сторонам на праві спільної власності відповідає ДБН та за такого поділу співвласники і надалі користуються тими ж самими приміщеннями в житловому будинку, які вони і займають на сьогоднішній день, а господарські будівлі, які знаходяться в ветхому стані і які неможливо поділити виділяються ОСОБА_4 та весь цей поділ практично не порушує користування приміщеннями, які склалися історично. Крім того, суд прийшов до переконання, що горище слід розділити наступним чином: дві частини горища (№1, №2) які розташовані над житловими кімнатами 1-2 та 1-3 надати ОСОБА_2 вхід в дані частини горища облаштувати зовні з приставних драбин, частину горища яка розташована над приміщеннями кухні 2-1 та житлової кімнати 2-2 надати ОСОБА_4

Крім цього, відповідно до п. ж ст. 99 ЗК України визначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів в тому числі на право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Тому враховуючи варіант поділу земельних ділянок, запропонований висновком експерта № 147/14 від 12.09.2014 року, суд прийшов до переконання, що на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_4 площею 18,1 кв.м. та геометричними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від точки 3: 3,60; 3,50; 1,50; 3,62; 1,80; 7,12, на якій розташовано приміщення підвалу співвласника ОСОБА_2 встановити право сервітуту для співвласника ОСОБА_2, згідно ст. 99 Земельного Кодексу України, для експлуатації та обслуговування приміщення підвалу.

За аналогічним принципом, на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 площею 63,0 кв.м. та геометричними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою по від точки 2: 6,30; 4,50; 5,94; 4,81; 6,01; 3,62; 1,50; 3,28; 3,55; 2,40, яка розташована під приміщеннями мезоніну, що належать ОСОБА_4 та зовні вздовж стіни житлового будинку на ширину один метр встановити право сервітуту для співвласника ОСОБА_4, згідно ст. 99 Земельного Кодексу України, на випадок необхідності проводити ремонтні роботи по приміщеннях мезоніну та фасаду будинку.

Відтак, варіанти поділу житлового будинку за висновком експерта від 09 лютого 2015 року № 170/15 фактично збігаються з варіантом поділу житлового будинку, запропонованим в експертному висновку від 12 вересня 2014 року № 147/14 (а. с. 169185, т. 1).

Оскільки позивачу виділяється частина приміщень, яка більша ідеальної частки, яка згідно висновку експертизи становить 4177,0 гривень, то з позивача в користь відповідача слід стягнути грошову компенсацію за перевищення ідеальної частки.

Доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що гараж під літерою В» та сарай під літерою «Г» які розташовані в м. Рава-Руська по вул. Воїнів УПА,12 належать йому на праві власності колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи .

Отже, звертаючись до суду з цим позовом про реальний виділ належної йому 2/3 ідеальної частини у спірному домоволодінні, позивач посилався на те, що згоди щодо такого виділу з іншим співвласником ним не досягнуто, що у свою чергу є підставою для вирішення цього спору судом.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п.п. 6, 7 зазначеної постанови, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

А від так, дослідивши запропонований висновком експерта № 147/14 від 12.09.2014 року варіант поділу, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що поділ житлового будинку по вул. Воїнів УПА, 12, у м. Рава-Руська відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення для облаштування окремих квартир.

Також, судова колегія вважає, що запропонований варіант поділу земельних ділянок забезпечує можливість обслуговування співвласниками своєї частини житлового будинку та господарських будівель і споруд та вїзд-виїзд з кожної частини земельної ділянки на вул. Воїнів УПА м. Рава-Руська, що відповідає вимогам ДБН-360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сілких поселень та з врахуванням технічних висновків, матеріалів інвентаризаційної справи, проекту перепланування житлового будинку та погоджень Рава-Руської міської ради від № 1404/04-08 від 10.11.2016 р. які надіслані на вимогу апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги частково районний суд прийшов до правильного висновку провівши поділ будинковолодіння та земельних ділянок згідно висновку № 147/14 від 12.09.2014 року, оскільки такий відповідає нормам ДБН та за такого поділу співвласники і надалі користуються тими самими приміщеннями в житловому будинку, господарські будівлі які знаходяться у ветхому виділивши позивачу не порушив поділу, що склався історично та виділивши позивачу більше ідеальної частки приміщень та ввірно стягнув з нього в користь відповідачки 4177, 00 гривень.

Доводи відповідачки щодо не досконалості висновку експерта № 147/14 від 12.09.2014 року, а необхідності використання одного з варіантів висновку№170/15 від19.02.2015 року колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються обставинами справи. Окрім того в суді першої інстанції відповідачка зустрічного позову про поділ не подавала.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати та ст. 79 ч. 1,3 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

А від так, районний суд прийшов до правильного висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 1 895,64 грн., та витрати з проведенням експертизи в сумі 6888 грн.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, та з врахуванням положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді