Справа № 204/2499/17
Провадження № 2/204/1089/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2017 року м.Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Олішевської К.Й.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

25 квітня 2017 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на майно, придбане в період шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував з відповідачем в шлюбі з 25.07.2009р., шлюб зареєстровано Красногвардійським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №498. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина, ОСОБА_4, 27.09.2011р.н. На підставі рішення Ленінського районного суду від 05.07.2016р., винесеного у цивільній справі №205/3721/16-ц, їх шлюб розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий №623. Вказана квартира зареєстрована на імя відповідачки - ОСОБА_6. Так як відносини з дружиною не склалися, з грудня 2015 року позивач вимушений був виїхати з квартири. Коли позивач звернувся до дружини стосовно визнання за ним права власності на свою частку квартири відповідач категорично відмовила, заявивши, що договір купівлі-продажу оформлено на її імя і вона є єдиним власником майна. Тож, відповідач ухиляється добровільно вирішити питання щодо оформлення права власності позивача на 1/2 частину квартири в нотаріальній конторі, як на майно придбане в шлюбі, і не визнає за позивачем цього права, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості квартири, виготовленого 23.03.2017р., вартість квартири складає 285900 грн.. Таким чином вартість 1/2 частини квартири складає половину зазначеної вартості -142950 грн. Оскільки позивач не може вирішити дане питання в позасудовому порядку, він вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.07.2016р., яке набрало законної сили 20.09.2016р., ухваленим у цивільній справі №205/3721/16-ц, шлюб між сторонами, зареєстрований 25.07.2009р. Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №498, розірвано (а.с.4).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2014р., який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та зареєстровано в реєстрі за №623, за період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто спірне майно, а саме придбана квартиру АДРЕСА_3, вартість якої становила 148700грн. (а.с.5).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості однокімнатної квартири, загальною площею 37 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 №17032306-Д, ринкова вартість квартири складає 285900 (двісті вісімдесят пять тисяч девятсот) грн. без ПДВ. (а.с.6).

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

У відповідності до ч.1, 4 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як випливає з матеріалів справи, договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було, шлюбний договір між ними не укладався. Режим окремого проживання між сторонами по справі на час придбання спірного майна судом не встановлювався.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст.70 СК України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте за час шлюбу, належить на праві спільної сумісної власності подружжю. Інші особи, навіть діти, не мають права на майно подружжя.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, та відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільній власності, тож суд доходить висновку, що необхідно поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шляхом припинення права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача на квартиру АДРЕСА_3 та визнання за позивачем права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3

Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що цивільний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, 27.02.1986р.н., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 24 липня 2017 року.

Суддя І.В. Тітова