Апеляційний суд Житомирської області
Справа №294/194/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лесько М. О.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про визнання відсутності права виконання зобов'язань за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк» або банк чи кредитор) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 (надалі - позичальник або боржник), посилаючись на те, що 29 листопада 2007 року банк уклав із відповідачем кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 17 402,12 дол. США для купівлі автомобіля. ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами до 28 листопада 2012 року включно. Натомість позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, оскільки тіло кредиту не повернув, процентів за користування коштами та щомісячної винагороди не сплатив. За таких обставин, кредитор просив стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 37 874,25 дол. США., яка складається із: 8 200,78 дол. США заборгованості за кредитом, 1 296,53 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 386,76 дол. США заборгованості з комісії, а також 25 177,44 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитом та 9,66 дол. США фіксованої частини штрафу і 1 803,08 дол. США процентної складової штрафу.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до банку. Із урахуванням заяви від 27 липня 2016 року про уточнення вимог зустрічного позову, просив визнати відсутність у кредитора права на вимогу до позичальника про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 29 листопада 2007 року (а.с.73-77). Свої вимоги обґрунтовував тим, що заочним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2011 року за вищевказаним кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Chevrolet Aveo. За таких обставин вимоги банку про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором є незаконними, оскільки банк задовольнив свої вимоги достроково за рахунок заставного майна. У разі задоволення первісного позову фактично буде вимушений нести подвійну відповідальність за порушення одного і того ж кредитного зобов'язання, що суперечить положенням ст.61 Конституції України.

Ухвалою Чуднівського районного суду Житомирської області від 04 травня 2016 року первісний позов та зустрічний позов об'єднані в одне провадження (а.с.62).

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2016 року первісний позов задоволено у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що за кредитним договором від 29 листопада 2007 року вимоги банку задоволені за рахунок заставного майна ще у 2011 році, а тому, задовольняючи первісний позов у даній справі, фактично суд допустив подвійне притягнення його до цивільно-правової відповідальності, чим грубо порушив положення ст. 61 Конституції України. Окрім того, банк звернувся до суду із позовом, пропустивши строк позовної давності. Про застосування позовної давності він заявляв у суді першої інстанції, але суд на це уваги не звернув.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення у повному обсязі, а права зустрічного позивача жодним чином не порушені з огляду на те, що звернення стягнення на предмет застави не виключає право первісного позивача звернутися з позовом до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Окрім того, позичальник не виконував належним чином умов кредитного договору, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість, сума якої підтверджується належним розрахунком, а підстави для відмови у задоволенні первісного позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності відсутні, оскільки перебіг позовної давності розпочався 29 листопада 2012 року, за умовами договору позовна давність становить п'ять років, а банк звернувся із первісним позовом до суду в лютому місяці 2016 року.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості розміру заборгованості за кредитними зобов'язаннями з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що 29 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ZRSWAW51370076, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 17 402,12 дол. США для купівлі автомобіля, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,76% на місяць та щомісячної винагороди у розмірі 0,31% від суми виданого кредиту (а.с.11,15-16).

Сторони домовилися, що повернення кредиту мало відбутися по 28 листопада 2012 року, а періодом сплати щомісячного платежу в сумі 317,31 дол. США, який включає частину тіла кредиту, відповідні проценти за користування кредитом та щомісячну винагороду, з «24» по «28» число кожного місяця (п. 7.1 кредитного договору).

ОСОБА_1 визнає ту обставину, що кредитний договір підписував особисто. Частина перша ст.259 ЦК України надає сторонам право за домовленістю у письмовій формі збільшувати тривалість позовної давності. У пункті 4.5 кредитного договору сторони у письмовій формі домовилися про збільшення тривалості загальної та спеціальної позовної давності, оскільки передбачили, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені та штрафу встановлюється тривалістю п'ять років.

Відповідно до частини другої ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до боржника.

За даним договором у жовтні місяці 2011 року, тобто впродовж п'яти років із часу укладення кредитного договору (29 листопада 2007 року + 5 років = 29 листопада 2012 року), банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, що перервало перебіг строків позовної давності за щомісячними платежами по поверненню тіла кредиту, сплаті процентів за користування кредитом, а також нарахуваннями з неустойки за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань (а.с.34-37). Після переривання перебігу строки позовної давності за всіма періодичними платежами почалися заново з жовтня місяця 2011 року (жовтень 2011 року + 5 років = жовтень 2016 року), а тому на момент звернення до суду із даним позовом (09 лютого 2016 року) строки позовної давності не сплинули, у тому числі по всім періодичним платежам (а.с. 20).

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 06 червня 2013 року, ухваленим у справі №2-753/2011 за позовом банку до ОСОБА_1, у рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором звернуто стягнення на заставлений позичальником автомобіль (а.с.40-42).

Рішення суду про звернення стягнення на автомобіль не виконано у зв'язку з відсутністю інформації про його місцезнаходження (довідка щодо стану виконання приєднана до матеріалів справи).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що боржник не надає інформацію щодо місцезнаходження автомобіля. Приховуванням інформації останній перешкоджає виконанню рішення суду.

Пояснення представника банку підтверджуються копіями постанов державної виконавчої служби від 30 липня 2015 року про оголошення автомобіля Chevrolet Aveo у розшук та від 31 серпня 2016 року про повернення виконавчого листа стягувачу у зв'язку з тим, що місцезнаходження автомобіля не встановлено протягом року з дня оголошення його у розшук (копії постанов також приєднані до матеріалів справи).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності подвійної цивільно-правової відповідальності у разі задоволення первісного позову про стягнення кредитної заборгованості, а доводи апеляційної скарги з цього приводу безпідставні. Так, задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет застави не є перешкодою для пред'явлення первісного позову кредитором про стягнення заборгованості з позичальника з метою погашення заборгованості за тим самим кредитним договором у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Наразі кредитна заборгованість не погашена, а тому наявність одночасно двох судових рішень - про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитом та про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором не свідчить про подвійність стягнення із боржника, а відтак й про подвійне притягнення останнього до юридичної відповідальності у розумінні ст.61 Конституції України.

Проте розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не звернув увагу на невизначеність в умовах кредитного договору юридичної природи щомісячної винагороди (комісії), яку банк просить стягнути в сумі 1 386,76 дол. США. поряд із відповідними процентами за користування кредитом. Так, в умовах кредитного договору не зазначено, які саме послуги за вказану винагороду (комісію) надаються позичальнику, адже за користування кредитом процентна ставка вже встановлена, а компенсувати супутні послуги банку за рахунок позичальника є незаконним. За таких обставин колегія суддів апеляційного суду відмовляє банку в стягненні щомісячної винагороди (комісії).

Окрім того, банк просить одночасно стягнути пеню та штраф. Відповідно до п.4.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (п.4.5 кредитного договору).

Цивільно-правова відповідальність - це покладання на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладання на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не врахував вищевикладеного та не звернув увагу, що за умовами даного кредитного договору штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, а тому апеляційний суд відмовляє банку в стягненні штрафу, тобто як його фіксованої частини у розмірі 9,66 дол. США, так і його процентної складової у розмірі 1 803,08 дол. США.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами розрахунок банку з пені на суму 25 177,44 дол. США (а.с.7).

Відповідно до частини третьої ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даному випадку розмір пені значно перевищує розмір збитків, а тому він підлягає до зменшення до розміру збитків, тобто до 8 201 дол. США, а у стягненні решти пені в сумі 16 976,44 дол. США відмовляється.

Відповідно до умов договору, навіть якщо кредит наданий у іноземній валюті, пеня підлягає стягненню у гривневому еквіваленті. За таких обставин підлягає до стягнення пеня в гривневому еквіваленті по курсу НБУ в сумі 212 159 грн. 87 коп. (8 201 дол. США х 25,87 грн. = 212 159,87 грн.).

Згідно з ст.309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та ухвалює у цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольняє частково, стягуючи з позичальника на користь кредитора заборгованість за кредитним договором, яка складається із 8 200,78 дол. США заборгованості за кредитом, 1 296,53 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом та 212 159,87 грн. пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань. У стягненні щомісячної винагороди (комісії) в сумі 1 296,53 дол. США, штрафу в сумі 1 812,74 дол. США та решти пені у сумі 16 976,44 дол. США відмовляє за безпідставністю вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо зустрічного позову та з огляду на вищевикладене не потребують додаткового правового обґрунтування, а відтак рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову залишається без змін.

Кожна із сторін, тобто відповідач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, заявляла про застосування позовної давності. У задоволенні позову відмовляється за спливом позовної давності, якщо вимоги підставі, але сплинули строки давності. У задоволенні ж частини первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовляється за безпідставністю, тобто по суті.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір присуджується банку пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто пропорційно до 46,73%, що дорівнює 1 479,02 грн.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2016 року в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року №ZRSWAW51370076, яка складається із: 8 200,78 дол. США заборгованості за кредитом, 1 296,53 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 212 159,87 грн. пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань та 1 470,02 грн. судових витрат.

У задоволенні решти первісного позову відмовити за безпідставністю.

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: