УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Євграфової Є.П., ЗавгородньоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Полтавської міської ради, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою виконавчого комітету Полтавської міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював в ході розгляду справи, та остаточно просив стягнути з виконавчого комітету Полтавської міської ради майнову шкоду у розмірі 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 300 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 17 серпня 2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), учасниками якої були він та ОСОБА_5, якого постановою Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року визнали винним у скоєнні ДТП.

В результаті ДТП його автомобіль був пошкоджений, у зв'язку із чим майнову шкоду у розмірі 15 300 грн. на проведення ремонтних робіт йому відшкодувала страхова компанія.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з виконавчим комітетом Полтавської міської ради, ОСОБА_4 просив стягнути з остннього на його користь майнову шкоду у розмірі 500 грн., яка полягає у тому, що в результаті пошкодження його автомобіля він вимушений був користуватись послугами іншого транспортного засобу, за які сплатив 500 грн., та моральну шкоду у розмірі 15 300 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Полтавської міської ради відхилено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Полтавської міської ради, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, а також ухвалу суду апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, який на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію щодо застосування положень ст. 1172 ЦК України, викладену у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14 та від 21 вересня 2016 року у справі № 6-933цс16, а також роз'яснення, викладені у п. 5 та п. 9 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходив із доведеності позивачем наявності завданої йому моральної шкоди та протиправності діяння її заподіювача, а тому враховуючи, що ОСОБА_5 перебував в трудових відносинах з виконавчим комітетом Полтавської міської ради, дійшов обґрунтованого висновку, що моральна шкода підлягає стягненню саме з роботодавця - виконавчого комітету Полтавської міської ради.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи відповідача стосовно того, що власником транспортного засобу «Wolkswagen Pasat», д.н.з НОМЕР_1, є Полтавська міська рада, а тому саме вона повинна бути належним відповідачем, оскільки відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), а судами було встановлено, що саме виконавчий комітет Полтавської міської ради здійснював технічну експлуатацію даного транспортного засобу і відповідно до полісу № АІ/9242313 страхувальником вказаного транспортного засобу є саме виконавчий комітет Полтавської міської ради.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Полтавської міської ради відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2017 року у залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня