Справа № 344/289/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1858/2017
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників: ПАТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В.;

ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з указаним позовом і зазначав, що відповідно до кредитного договору № б/н від 08.01.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за кредитним договором станом на 30.11.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 15259,64 грн, з яких 4998,16 грн - заборгованість за кредитом; 7292,81 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 2099,16 грн - заборгованість за пенею та комісією, нараховані штрафні санкції відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф (фіксована частина0, 719,51 грн - штраф (процентна складова), яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. Зазначає, що при ухваленні рішення суд помилково ототожнив поняття договору та платіжної картки. Закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між банком та відповідачем. На думку представника банку, стягненню підлягали суми, нараховані за останні три роки в межах строку позовної давності. Умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вказує на те, що оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив трьохрічну позовну давність звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки останній платіж за кредитним договором № б/н від 08.01.2008 року ОСОБА_2 здійснив 31 травня 2012 року, а позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором 13 січня 2016 року. Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності для стягнення суми заборгованості в даному спорі.

Висновок суду в цілому відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом установлено, що 08.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 строковий кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7,8).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором, поданої позивачем відповідач належно не виконував свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 30.11.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 15259,64 грн, з яких: 4998,16 грн - заборгованість за кредитом, 7292,81 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2099,16 грн - заборгованість за пенею та комісією. Також нараховані штрафні санкції відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн - штраф /фіксована частина/, 719,51 грн - штраф /процентна складова/ (а.с.4).

Також установлено, що за умовами до кредитного договору № б/н від 08.01.2008 року укладеного між сторонами, відповідач зобов'язувався щомісячно сплачувати платежі у рахунок погашення заборгованості за вказаним договором.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно даних, які містяться в довідці-розрахунку заборгованості за кредитним договором поданої позивачем, відповідач 31 травня 2012 року здійсним останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.01.2008 року

З позовною заявою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 13 січня 2016 року.

Таким чином, ураховуючи те, що представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності (а.с. 165-167), суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, поважних причин пропуску строку не зазначив.

Відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Судді: В.Д.Фединяк

В.А.Девляшевський А.Ю.Малєєв