УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 02 липня 2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного йому автомобіля марки ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 під його ж керуванням та автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням відповідача.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 28 грудня

2010 року винним у вчиненні ДТП визнано відповідача на підставі висновку автотехнічної експертизи від 31 серпня 2010 року № 7075.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 вересня

2015 року з відповідача на його користь стягнуто матеріальну шкоду, спричинену ДТП, у розмірі 17 633 гривні 65 копійок, витрати на проведення незалежної оцінки - 400 гривень.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 11 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Харківської області

від 30 вересня 2015 року залишено без змін.

17 жовтня 2016 року відповідач сплатив на його користь суму заборгованості за виконавчим листом, що підтверджено.

Посилаючись на те, що первинна сума зобов'язання відповідача суттєво знецінилася внаслідок інфляції, у зв'язку з чим він має право на перерахунок суми компенсації матеріальної шкоди станом на 17 жовтня 2016 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 25 426 гривень 45 копійок.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня

2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 25 426 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня

2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що між сторонами існують правовідносини, які виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, які регулюються Законом України «Про виконавче провадження», апеляційний суд вірно вважав, що до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України), у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення різниці між фактично сплаченою сумою та розміром заборгованості, визначеного з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у праві № 6-2759цс15 від 20 січня 2016 року.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2017 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня