Ухвала

іменем україни

06 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Володарського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою та відповідно до норм ст. ст. 60, 69 СК України, ст. 372 ЦК України просила поділити спільне сумісне майно, придбане в шлюбі, визнавши за нею та відповідачем право власності по 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала в шлюбі із відповідачем, за час якого було придбано вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями. Із серпня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, тому вважала за доцільне поділити вказане нерухоме майно.

У січні 2017 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов, в якому зазначав, що дійсно сторонами було придбано житловий будинок із господарськими спорудами та будівлями, проте крім будинку, за час шлюбу було придбано й інші речі та автомобілі, про які ОСОБА_4 у своєму позові не зазначала.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 просив визнати за ним право особистої власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 і залишити у її користуванні автомобіль марки «Toyota Corolla», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки «Smart», 1999 року випуску, варочну поверхню, витяжку, вбудовані кухонні меблі, 9 розеток, 3 картини, 6 світильників, 2 карнизи, 2 телевізора, ноутбук, диван, стійку для душу та душові полички.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судов витрати у розмірі 4 134 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності та залишено у її користуванні витяжку, два карнизи та ноутбук.

У решті позовних вимог зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 640 грн.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначені судові рішення змінити в частині розподілу судових витрат з урахуванням норм п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та компенсувати судові витрати за рахунок держави, отже предметом касаційного перегляду є питання про розподіл судових витрат. У частині поділу майна подружжя судові рішення не оскаржуються та відповідно в касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд, вирішуючи позов ОСОБА_4, визнав за останньою та за ОСОБА_5 право власності по 1/2 частини за кожним на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. При цьому суд стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 4 134 грн.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_5 та визнаючи за ОСОБА_4 право власності та залишаючи у її користуванні витяжку, два карнизи та ноутбук, суд стягнув із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 640 грн.

Із матеріалів касаційного провадження вбачається, що ОСОБА_5 є особою, яка з моменту аварії на Чорнобильській АЕС постійно проживає у зоні безумовного обов'язкового відселення, що підтверджується посвідченням категорії 2 від 24 лютого 2017 року, серія НОМЕР_2.

У довідці Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 лютого 2017 року № 01-35/287, яка також міститься у матеріалах касаційного провадження, зазначено, що ОСОБА_5 було видано посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_3, яке було втрачено.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Подаючи у січні 2017 року зустрічний позов, ОСОБА_5 сплатив 640 грн судового збору, який рішенням Володарського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5

Що стосується судових витрат у розмірі 4 134 грн, стягнутих із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_5 є відповідачем у справі за первісним позовом, а не позивачем, що виключає можливість застосування п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

З огляду зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 134 грн судових витрат, правильно застосувавши норми Закону України «Про судовий збір».

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при застосуванні Закону України «Про судовий збір».

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу в частині вирішення питання про розподіл судових витрат відхилити та залишити ухвалені судами рішення в цій частині без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2017 року скаргу в частині вирішення питання про розподіл судових витрат залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур