Справа № 442/4990/14-ц
Провадження № 4-с/442/227/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої судді - Курус Р.І.

з участю секретаря судового засідання - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк на дії державного виконавця Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Кушнір С.Т., за участю заінтересованої особи ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в:

27.11.2017 року представник ПАТ УкрСиббанк звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.10.2017 року по ВП № 50168393 головного державного виконавця Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Кушнір С.Т.

В обґрунтування наведеного покликається на те, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Львівській області перебував виконавчий лист №442/4990/14-ц, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 14.01.2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ УкрСиббанк в сумі 88876,75 доларів США. 30.10.2017 року головним державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження. Вважає дану постанову про повернення виконавчого документа незаконною та безпідставною, оскільки державним виконавцем не було проведено всіх передбачених законом дій щодо виявлення і визначення майнового стану боржника.

28.11.2017 року скаргу прийнято до розгляду і призначено судове засідання на 06.12.2017 року.

06.12.2017 року розгляд даної скарги відкладено на 18.12.2017 року, у звязку з поданим клопотанням начальника Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області.

18.12.2017 року учасники справи в судове засідання не зявились, від представника ПАТ УкрСиббанк надійшла заява про розгляд зазначеної скарги у їхній відсутності, та підтримання вимог викладених у скарзі.

Головний державний виконавець Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Кушнір С.Т. та боржник ОСОБА_1 в судове засідання не зявились.

Однак, згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 статті 448 ЦПК України регламентовано, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону). Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Законом.

Законодавством України на державного виконавця покладається обов'язок вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачу, окрім іншого, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження»).

Як встановлено матеріалами справи, на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Львівській області перебував виконавчий лист №442/4990/14-ц, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 14.01.2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ УкрСиббанк в сумі 88 876,75 доларів США, (а.с. 7).

30.10.2017 року головним державним виконавцем Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Кушнір С.Т винесено постанову по ВП № 50168393, якою виконавчий лист № 442/4990/14-ц повернуто стягувачу (а.с. № 5).

14.11.2017 року від Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області на адресу АТ УкрСиббанк надійшла постанова від 30.10.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. № 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Як вбачається із матеріалів справи державним виконавцем не було надано доказів щодо вчинення всіх передбачених законом дій щодо примусового виконання рішення суду.

Водночас, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну.

В підсилення своєї правової позиції, суд звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях по справах «Шмалько проти України» та «ОСОБА_3 проти Італії» наголошував, що права на звернення до суду та виконання судового рішення, гарантовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це складова права на справедливий судовий захист, яка також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

В рішенні «Войтенко проти України» Європейський Суд з прав людини знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок.

Зважаючи на те, що державний виконавець та боржник не зявились до суду, більше того, не подали ні заперечень проти скарги, ні документів які б спростовували її, суд прийшов до висновку, про доцільність скасування постанови про повернення виконавчого документа від 30.10.2017 року ВП № 50168393.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Нормами Закону України «Про судовий збір» не передбачено сплату судового збору за подання скарги на дії дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України. Доказів понесення сторонами судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору матеріали справи не містять, в зв`язку з чим судові витрати стягненню з заявника, органів державної служби не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Дрогобицького МРВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Кушнір С.Т. про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.10.2017 року по ВП № 50168393 та скасувати її.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуюча суддя Курус Р.І.