Справа № 316/1046/17
Провадження № 2/316/757/17
"01" грудня 2017 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:
головуючого судді: Капустинського М.В.
секретаря судового засідання: Терещенко О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, про припинення особистого сервітуту, усунення перешкод у реалізації права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області 18.07.2017 року з позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, в якій зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором міни квартири засвідченого нотаріально (а.с.4-5) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (ас.6-7). У квартирі, крім неї - власника, зареєстровано відповідача, що підтверджується довідкою з Сектора реєстрації (а.с.10) з яким з 08 червня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Енергодарського міського суду від 15.06.2017 року, що набрало законної сили (а.с.9). З часу реєстрації, відповідач в квартирі не проживав та після розірвання шлюбу також не проживає, спільним побутом з відповідачем не пов'язана. В наслідок розірвання шлюбу відповідач перестав бути членом її родини, а отже втратив право користування житловим приміщенням - особистим сервітутом з підстав передбачених ст.406 ЦК України. Посилаючись на те, що вона як власник квартири не може в повній мірі розпорядитися своєю власністю, у зв'язку з реєстрацію у її власності колишнього чоловіка, який у добровільному порядку не знявся з реєстрації у квартирі та на законодавство, просить суд:
- припинити особистий сервітут у вигляді права користування квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_2;
- усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою, шляхом визнання ОСОБА_2 таким що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1;
- зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2;
- стягнути з ОСОБА_2 на її користь судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.
В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідача (а.с.31).
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, заяв або клопотань про відкладення слухання справи, заяв про зміну місця проживання, заперечень на позовну заяву не надав. Про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується підписом у рекомендованому поштовому відправленні на ім'я відповідача (а.с.29).
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності (а.с.30)
Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від нього не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, за останнім відомим місцем проживання, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення.
На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків:
Згідно частин 1 та 2 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Згідно вимог ч.3 ст.10, 57, 58, 60, ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними доказами.
Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно п.2 ч.1 ст.57 СК України, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.
З досліджених доказів судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Доказів які б ставили під сумнів належність права власності на спірну квартиру саме позивачу в матеріалах справи відсутні. Отже відповідно до вимог закону, саме позивач є єдиним власником спірного майна.
Відповідно до змісту ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на свій власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України, речовим правом на чуже майно, зокрема є право користування (сервітут).
Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Таким чином, право користування (сервітут) виникло у відповідача на підставах встановлених законом, тобто після реєстрації шлюбу з позивачем, реєстрація шлюбу стала підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя, що зазначено у ч.1 ст.36 СК України.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту є причиною його припинення.
У судовому засіданні встановлена відсутність сімейних відносин між сторонами, оскільки шлюб між ними було розірвано (а.с.9) та сторони спільно не проживають, договір найму між власником квартири (позивачем по справі) та відповідачем не укладався. Доказів протилежного в матеріалах справи відсутні.
Отже, розірвання шлюбу є причиною припинення права користування (сервітуту) спірною квартирою у відповідача по справі.
Згідно до приписів ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями), реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.
Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм законодавства.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що вимоги позовної заяви в частині, що стосується усунення порушень прав власника - позивача по справі, є обґрунтованими, підтверджені доказами, не спростовані стороною відповідача, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.
Що ж стосується стягнення з відповідача судового збору на користь позивача, суд, з урахуванням того, що дійшов висновку про задоволення позовних вимог в їх основній частині, квитанції про сплату позивачем судового збору (а.с.1) та положень ст.88 ЦПК України, вважає необхідним вимоги в цій частині - задовольнити.
На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 16, 27, 57-60, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 228, 231, 233, 292, 294, 296 ЦПК України, суд -
Вимоги позовної заяви задовольнити у повному обсязі.
Припинити особистий сервітут у вигляді права користування квартирою АДРЕСА_1 у ОСОБА_2.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання ОСОБА_2, таким що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та зняття його реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_2 - суму сплаченого судового збору в розмірі 640 (шестиста сорока) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. В. Капустинський