АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Вербової І.М.,

суддів Шахової О. В., Головачова Я. В.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 55 986 грн. 05 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 330 899 грн. 14 коп., а також витрат на правову допомогу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року (а.с.48-49) провадження у справі позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області про стягнення невиплаченої заробітної плати - закрито.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що ухвала суду постановлена із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що саме в порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з трудових відносин. Аналогічні норми містяться і в цивільному процесуальному законодавстві.

Посилаючись на норми ЦПК і КАС апелянт стверджує, що даний спір не публічно-правовим, незважаючи на те, що в даному спорі бере участь суб'єкт публічного права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

________________________________________________

Справа № 761/27364/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/12814/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О. В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Представник Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області до суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним зворотним повідомленням, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та керуючись, зокрема, ст.ст.3, 24, 49, 97, 135, 221, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 110, 119, 120 ЦПК України просив стягнути з Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 55 986 грн. 05 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 330 899 грн. 14 коп., а також витрат на правову допомогу.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки вони ґрунтуються на протиправності дій відповідача під час проходження позивачем публічної служби.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, згідно п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В даному випадку, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також витрат на правову допомогу.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України (в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Крім того, згідно ч.2 ст.17 КАС України (в редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановленихКонституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Так, позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що проходив службу в органах внутрішніх справ, був звільнений згідно Наказу Головного управління МВС України в Київській області, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що заявлені позовні вимоги повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки вони ґрунтуються на протиправності дій відповідача під час проходження позивачем публічної служби.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повну постанову складено 21 грудня 2017 року.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Я.В.Головачов