Справа №442/3458/17
Провадження №2/442/1476/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, ДП МОУ «Аеропорт Львів-2» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту ними земельну ділянку площею 0.14 га, яка є частиною земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно збудованих ними на цій ділянці будівель і споруд, особисто або за їхній рахунок.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі державного акту на право користування землею НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів у 1985 році та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за АДРЕСА_1

На підставі наказу начатьника Дрогобицького гарнізону №4 від 05.12.2014р. зазначена земельна ділянка закріплена за ДП МОУ «Аеропорт Львів-2».

Вказане підтверджується відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які обліковуються за Міністерством оборони України по КЕВ м.Львова та Держгеокадастру у Дрогобицькому районі станом на 15.02.2017р.

Таким чином, вказана земельна ділянка площею 25,9 га у с.Модричі Дрогобицького району Львівської області перебуває у державній власності та відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України, належить до земель оборони.

Правові засади та порядок використання земель оборони регламентовані Законом України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003р.

У ході проведеного вивчення, військовою прокуратурою Івано- Франківського гарнізону встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самовільно зайнята земельна ділянка площею 0.14 га яка є частиною земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 і перебуває в державній власності та здійснено на ній самочинне будівництво будівель і споруд.

Вказані обставини підтверджуються актом обстеження земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1

Таким чином, відповідачі, в порушення вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України самовільно зайняли земельну ділянку - площею 0,14 га яка є частиною земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_1 і перебуває в державній власності та здійснили на ній самочинне будівництво будівель і споруд, а тому таке порушення підлягає усуненню відповідачами особисто або за їхній рахунок.

Представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити.

Відповідачі та їх представники в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову з підстав викладених ними в письмовому запереченні, при цьому покликаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а тому просять відмовити в його задоволенні.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, позивачами не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивачів, що підтверджували би їх позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а їх доводи лише грунтуються на голослівних припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 212, 214 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, ДП МОУ «Аеропорт Львів-2» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В Крамар