У х в а л а

іменем україни

22 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКафідової О.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу звернувся досуду із зазначеним позовом посилаючись на те, що на підставі ордера від 27серпня 1987 року ОСОБА_9була вселена в кімнату АДРЕСА_1на час роботи в університеті. За клопотанням ОСОБА_6 та на підставі розпорядження ректора від 20 квітня 2004 року в кімнату АДРЕСА_1 було поселено її чоловіка ОСОБА_7 13 червня 2006 року ОСОБА_6 звільнилась з роботи за власним бажанням, однак кімнату в гуртожитку не звільнила. Згодом відповідач виїхала за кордон. У зазначеній кімнаті досі проживає чоловік ОСОБА_6 − ОСОБА_7 та її донька ОСОБА_10 ОСОБА_6 в 2006 році виїхала за межі України і вже понад 7 років перебуває за кордоном. ОСОБА_6 не проживає у кімнаті гуртожитку понад встановлені строки, що підтверджується актами за грудень 2012 року − липень 2013 року. Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в трудових відносинах з університетом не перебувають, а отже права на користування жилим приміщенням у гуртожитку не мають.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу просить скасувати судові рішення у справі і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

А змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що відповідно до ордера № 24 ОСОБА_6 надано кімнату АДРЕСА_1 на час роботи в університеті. У вказану кімнату як члена сім'ї ОСОБА_6 було вселено її дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розпорядженням ректора від 20 квітня 2004 року № 32 у кімнату АДРЕСА_1 поселено чоловіка відповідачки ОСОБА_7

Згідно витягу з наказу від 13 червня 2006 року № 63/3 ОСОБА_6 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 13 червня 2006 року.

Відповідачі зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_1, проживають у цій кімнаті, своєчасно оплачують комунальні послуги іншого житла не мають, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за умовами і характером роботи тимчасового виїжджають з постійного місця проживання.

Згідно зі ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 132 ЖК УРСР інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що ордер на вселення відповідача у спірну кімнату гуртожитку виданий 27 серпня 1987 року, звільнилась відповідач із Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу у червні 2006 року, отже відповідачі поселені у встановленому законом порядку, ОСОБА_6 пропрацювала у позивача понад 10 років та набула статусу особи, яка не може бути виселена із гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі судове рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана