№408/6979/16-ц
Справа № 2/408/1557/16
РІ Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року с.Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

Головуючого- судді- Карягіної В.А.

при секретарі Савенко Т.А.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в смт. Біловодськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про поновлення на роботі,стягнення заборгованості з заробітної плати в сум 7000грн та за час вимушеного прогулу 466,66грн ,-

в с т а н о в и в :

У язв'язку з обґрунтуванням доводів сторін та значного часу для цього суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст. 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Наказ № 4 від 15 серпня 2016року фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 за ст.40 п.4 КЗпП України відсутність на робочому місті протягом 3 годин) з займаної посади з 16.08.2016 року. - скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на посаді продавця в ФОП ОСОБА_3 з 16 серпня 2016 року.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість з заробітної плати в сумі 685,88грн.

.Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу середній заробіток в сумі 26663 грн 63 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судові витрати на користь держави в сумі 640грн.

Копію рішення направити сторонам для відома.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.А.Карягіна

№408/6979/16-ц

Справа № 2/408/1557/16

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року с.Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

Головуючого- судді- Карягіної В.А.

при секретарі Савенко Т.А.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в смт. Біловодськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про поновлення на роботі,стягнення заборгованості з заробітної плати в сумі 7000грн та за час вимушеного прогулу 466,66грн ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про поновлення на посаді продавця у ФОП ОСОБА_3 зі стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги ,в обґрунтування яких зазначила, що працювала у відповідача за трудовим договором від 22.10.2015 року з заробітною платою 1400грн на місяць. В липні 2016 року вона повідомила підприємця про те, що стала на облік по вагітності, після чого ОСОБА_3 запропонував їй звільнитися з роботи, з чим вона не погодилася. 01.08.2016 року, коли вона прийшла на своє робоче місце до магазину ІНФОРМАЦІЯ_1» на АДРЕСА_1, на її робочому місті працював інший продавець, а вона не була допущена до роботи. ОСОБА_5 їй поставив умови або вона звільняється за власним бажанням і він сплачує їй заборгованість по заробітній платі, або він її звільнить сам без будь-якої виплати., з чим вона не погодилася. Так було протягом до 15 серпня 2016 року, їй не виплачували заборгованість з заробітної плати, не давали наказу про звільнення, між тим, не допускаючи до роботи. З 15 серпня 2016 року вона перебувала на лікарняному, коли 16 серпня 2016 року їй зателефонувала бухгалтер ОСОБА_5 та повідомила про її звільнення за прогули. Їй повернули трудову книжку,але заробітну плату з березня 2016 року не виплатили, тому вона змушена була звернутися до суду.

В суді представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, вказавши,що з 1 серпня по 15 серпня 2016 року позивачка безпідставно не виходила на роботу, не дивлячись на телефонні дзвінки працівників магазину, про що складені відповідні акти членами комісії. Відповідач пропонував їй сплатити залишок заборгованості по заробітній платі за липень 2016 року,від отримання яких позивачка відмовилася, про що також складено акти. У зв'язку з тим, що докази, які надані позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки невідомо ким написані, позивачка скоїла прогули, а тому підлягала звільненню на законних підставах.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, пояснювали в суді, що є працівниками ФОП ОСОБА_3. та підтвердили факт скоєння прогулів позивачкою, про що були складені акти, в яких вони поставили свій підпис. Також вказували, що заробітна плата підприємцем їм сплачується регулярно, заборгованості перед ними він не має.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного.

Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В суді встановлено, що 22 жовтня 2015 року між ОСОБА_4 та фізичною особою, яка використовує найману працю, ОСОБА_3 був укладений трудовий договір №1,відповідно до якого ОСОБА_4 зобов'язана виконувати роботу продавця з 23 жовтня 2015 року з заробітною платою 1400грн на місяць по 40 годин на тиждень згідно графіку роботи, договір безстроковим, укладений на невизначений строк. Трудова книжка позивачки оформлена на ім.'я ОСОБА_4, згідно копії свідоцтва про шлюб позивачка 16.04.2015 року уклала шлюб з ОСОБА_10 і після державної реєстрації прийняла прізвище чоловіка.

Як вказала позивач, в липні 2016 року вона стала на облік по вагітності, про що повідомила ОСОБА_3 Стан позивачки підтверджено довідкою Щастинської міської лікарні від 17.08.2016 року (арк..спр.12).

З 1 серпня 2016 року позивачка припинила виконувати роботу на посаді продавця в магазині ІНФОРМАЦІЯ_1». З наданих позивачем письмових доказів причиною припинення виконання роботи стало те, що за вказівкою відповідача її не допускали до робочого місця, що підтверджено позивачем актами (арк..спр.77-79).

З наданих відповідачем письмових доказів , а саме, актів , складених членами комісії, які є працівниками ФОП ОСОБА_3 і перебувають в його безпосередній підлеглості , з 1 по 15 серпня 2016 року позивачка не виходила на роботу (арк..спр. 46-62).

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Між тим, протягом з 1 по 15 серпня 2016 року відповідачем жодного рішення про розірвання трудового договору з позивачем та про звільнення за прогули у зв'язку із її відсутністю на роботі не приймалося.

З 15 серпня по 27 серпня 2016 року включно позивачка перебуває на лікарняному, що підтверджено листком непрацездатності серія АГТ №260538 (арк..спр.33).

15.08.2016 року відповідач видає розпорядження про припинення дії трудового договору №1 від 22.10.2015 року з ОСОБА_4 і наказом № 4 від 15.08.2016 року ОСОБА_4 звільняють за ст. 40 п.4 КЗпП України з займаної посади з 16 серпня 2016 року. (арк..спр. 45-46).

Згідно з вимогами ст.. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

З вищевикладеного слідує, що звільнення позивачки відбулося в період її тимчасової непрацездатності, а тому - з порушенням вимог трудового законодавства,

Розглядаючи позов в межах позовних вимог, для захисту прав позивача, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про скасування наказу №4 від 15.08.2016 року про звільнення ОСОБА_4 з посади та поновити її на роботі на посаді продавця, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Ст.43 Конституції України у відповідності зі ст. 23 Загальної декларації прав людини проголосила право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, що людина вільно вибирає і на яку вільно погоджується.

Визначення заробітної плати, як нагороду, установленої, як правило, у грошовому вираженні, що за трудовим договором власник або уповноважений їм орган виплачує працівнику за виконану роботу, передбачене ст. 94 КЗпП України і ст.1 Закону України від 24 березня 1995року " Про оплату праці"( із змінами та доповненнями).

Оскільки факт виплати заробітної плати за період з березня по липень 2016 року заперечувався позивачем , вказана обставина підлягала доказуванню у розглядуваній справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(ст.60 ЦПК).

Позовні вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати з березня по липень 2016 року включно підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності такої заборгованості. Посилання представника відповідача на втрату 8 серпня 2016 року відомостей про виплату позивачці заробітної плати саме за цей період і як на доказ посилається на свідчення працівників, які перебувають в підлеглості від ФОП ОСОБА_3, суд до уваги не бере , так як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

А тому підлягає стягненню вказана в позові сума в розмірі 685,88грн.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі вимог ст..235 КЗпП України, згідно з якою при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Між цим, в позові ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача 466,66грн за час вимушеного прогулу з 16 по 26 серпня 2016 року, що не підлягає задоволенню, оскільки це час її перебування на лікарняному в період її непрацездатності, у зв'язку з чим їй було видано листок непрацездатності. Ці дні підлягають оплаті в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26 вересня 2001 року, і не можуть рахуватись як вимушений прогул з виплатою середнього заробітку на підставі постанови Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. Тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Початком вимушеного прогулу слід вважати 28 серпня 2016року. Кількість днів вимушеного прогулу до ухвалення судом рішення становить 331 робочий день.

У зв'язку з тим, що відповідачем не надано до суду довідок про розмір отриманої позивачем заробітної плати за останні два місця роботи з посиланням на те, що саме ці відомості були викрадені у відповідача, суд бере до розрахунку заробітну плату в розмірі 1400грн, визначену трудовим договором №1 від 22.10.2015 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Враховуючи, що середня заробітна плата позивачки за договором під час її роботи становила 1400грн, середньоденна -63,63грн., підлягає стягненню за період з 28.08.2016р по 22.11.2017року за 331 день вимушеного прогулу середній заробіток в сумі 26663,63 грн. з відрахуванням необхідних платежів та виплат.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню. На виконання вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду про стягнення заборгованості з заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати на користь держави в сумі 640грн.

Керуючись викладеним та ст. 10,11.,23,60,88, 212-215 ЦПК України, ст..ст.40, 233,235 КЗпП України , Законом України «Про оплату праці», суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Наказ № 4 від 15 серпня 2016року фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 за ст.40 п.4 КЗпП України відсутність на робочому місті протягом 3 годин) з займаної посади з 16.08.2016 року. - скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на посаді продавця в ФОП ОСОБА_3 з 16 серпня 2016 року.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість з заробітної плати в сумі 685,88грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу середній заробіток в сумі 26663 грн 63 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судові витрати на користь держави в сумі 640грн.

Копію рішення направити сторонам для відома.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.А.Карягіна