Справа № 464/6887/17
пр.№ 2/464/1791/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2017 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

представник позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання сина, передбачених договором,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, сплачуваних ним за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 25.01.2017 року, на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_4, з 5 000 грн. до ? частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25.09.2017 р., народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на вимогу дружини був записаний на її прізвище. За час спільного проживання між ними часто виникали сварки та скандали, зокрема, з приводу того, що він мало заробляє. Відповідач разом з її матірю часто його ображали та погрожували. Так, 24.01.2017 р., після чергового конфлікту із застосуванням щодо нього фізичної сили, останні заявили, що якщо він хоче бачити свого сина, йому необхідно підписати в нотаріуса документ. Наступного дня відповідач завела його до нотаріуса, де він побачив копію свого паспорта та надрукований текст договору, в якому йшлося про сплату ним аліментів на користь відповідача на утримання сина в розмірі 5 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач знала про оформлення ним візи для виїзду за кордон та його намір поїхати на заробітки, у звязку з цим, він, розраховуючи на відповідний дохід, був змушений підписати вказаний договір. Наступного дня, пішовши до візового центру за отриманням свого закордонного паспорта з візою, отримав відмову у відкритті такої. За наведених обставин, виконати зобовязання за договором він не може, при цьому, працюючи в ТзОВ «ЦВГ Україна» його оклад становив 3500 грн., такий у лютому 2017 року було збільшено до 4 100 грн. Через те, що його заробітної плати не вистачало на сплату аліментів, був змушений 22.02.2017 р. звільнитися, а оскільки відповідач вигнала його з квартири виїхати зі Львова до м. Моршин до своїх батьків, де по теперішній час не може влаштуватись на роботу, а батьки у звязку з цим його утримують та сплачують відповідачу аліменти на утримання сина. За таких обставин, змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві. Додатково зазначив, що з 03.11.2017 р. позивач працює на посаді завідувача господарством в Обєднанні співвласників багатоквартирного будинку «Рідний Дім УПА-14», посадовий оклад останнього становить 4000 грн. Окрім цього, покликаючись на п. 9 укладеного між сторонами договору, зазначив, що до змін матеріального стану відносить, зокрема те, що позивач під час укладення договору проживав у квартирі відповідача та коштів за утримання житла не сплачував, на даний час проживає у батьків та сплачує комунальні послуги. Окрім цього, заробітна плата позивача не дозволяє йому сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі. До інших випадків, за яких розмір аліментів може бути зменшений відносить відсутність у позивача будь-якого майна та коштів. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, надали пояснення аналогічні за змістом письмовим запереченням від 13.11.2017 року. Зокрема, відповідач категорично заперечила укладення позивачем договору під примусом та вказала на відсутність доказів такого. Вважає визначений договором розмір аліментів обґрунтованим, оскільки син сторін часто хворіє, а вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Окрім цього, від представника позивача надійшли додаткові пояснення до заперечень від 22.11.2017 р., відповідно до яких вважає, що заявляючи вимогу про зменшення розміру аліментів позивач змінює спосіб стягнення таких, проте, такий відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України змінюється за позовом одержувача аліментів. Просить у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання від 13.12.2017 року відповідач та її представник не зявилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 06.02.2016 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25.09.2017 року розірвано.

Відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження дитини, а відтак відповідно до ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати останнього до досягнення ним повноліття.

Встановлено, що 25.01.2017 р. між сторонами було укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №76.

Згідно з п.2 вказаного договору за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обовязок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 5000 грн. щомісяця. Даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення дитиною трирічного віку (п. 13 договору).

Відповідно до положень ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення містить п. 9 укладеного між сторонами договору, згідно з яким розмір аліментів на дитину, визначений в даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу наведеного випливає, що зміна розміру аліментів є правом суду, а не його обов'язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як на підстави зменшення розміру аліментів, визначених договором, сторона позивача покликається, зокрема на те, що змінився матеріальний стан позивача.

Так, на час укладення договору позивач проживав у м. Львові в квартирі відповідача та коштів за утримання житла не сплачував, на даний час постійно проживає у м. Моршин у батьків та сплачує комунальні послуги. Проте, сам по собі даний факт не має правового значення для вирішення вказаного спору та не впливає на обов'язок батька щодо утримання дитини.

Окрім цього, не можуть бути прийняті судом до уваги і посилання позивача на те, що його заробітна плата не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі. Встановлено, що на момент звернення з позовом до суду позивач не працював, проте 03.11.2017 р. влаштувався на роботу в м. Моршин та працює на посаді завідувача господарством в Обєднанні співвласників багатоквартирного будинку «Рідний Дім УПА-14», посадовий оклад останнього становить 4000 грн.

Таким чином, жодних належних доказів погіршення свого матеріального стану позивачем не надано, оскільки на момент укладення договору, так і після цього, заробітна плата позивача була меншою за розмір аліментів, визначений договором.

При цьому, положеннями п. 18 договору визначено, що батьки підтвердили, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору.

Також до інших випадків, за яких розмір аліментів може бути зменшений судом, позивач відносить відсутність у нього будь-якого майна та коштів, проте жодних доказів, які б підтверджували даний факт, матеріали справи не містять та в ході розгляду справи стороною позивача не надано.

З огляду на викладене, надані позивачем докази жодним чином не доводять тих обставин, які є підставою для зменшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України.

Жодних доказів на підтвердження інших обставин, таких як, зміни сімейного стану, зокрема наявність у позивача інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також погіршення стану його здоров'я тощо, матеріали справи не містять.

Окрім цього, необхідно зазначити, що положеннями п. 16 договору визначено, що сторонам розяснено положення чинного законодавства щодо порядку укладення договорів про сплату аліментів на дитину, підстав та наслідків визнання їх недійсними, зокрема, зміст ст. 203 Цивільного кодексу України, статей 157, 160, 180-189 Сімейного кодексу України.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведено обґрунтованість пред'явлених позовних вимог, відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Інші доводи сторін та їх представників вищевказаних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання сина, передбачених договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Д.Ю. Теслюк