АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6186/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/789/1325/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Шмигельська І.З.

Сторін: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 3 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 3 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 3 серпня 2017 р. і ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги зіславшись на доводи викладені в ній .

В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно виходив з того, що правових підстав до задоволення вимог не має, оскільки позивачкою не доведено порушення її прав відповідачем.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Згідно із до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що 22 березня 2016 року комісія в складі заступника директора ДП «Комунальник 1» ГТОВ «Мрія» ОСОБА_4, заступника директора ПМГ «ВАЛ» ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_1, проживаючої за адресою АДРЕСА_1, провели обстеження вхідних дверей до її квартири. Під час цього обстеження встановили, що на них є невелика вм'ятина з сторони сходової клітки і зламана ручка.

З фотокопії листів-відповідей заступника начальника Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області № 3759 від 19 березня 2016 року, № 2517 від 24 грудня 2016 року. №3035 від 05 березня 2016 року, № 3179 від 09 березня 2016 року вбачається, що позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо шуму сусідів з квартир НОМЕР_1, котрі заважають їй відпочивати. Ці повідомлення реєструвались в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події (ЄО) Тернопільського ВГІ ГУ НП в Тернопільській області. Перевірками даних повідомлень встановлено, що у ОСОБА_1 з сусідами з квартири НОМЕР_2 (ОСОБА_3 та його дружиною) склались неприязні стосунки. У двох останніх листах вказано, що ОСОБА_1, повідомила про те, що 23 лютого 2016 року сусід ОСОБА_3 пошкодив ручку вхідних дверей квартири, чим завдав матеріальних збитків.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачем не зазначено доказів, які би прямо вказували на вину відповідача в спричиненні шкоди її майну.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що не доведено порушення прав позивача відповідачем в заподіянні шкоди, а тому не має правових підстав для задоволення позову.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Оскільки факт заподіяння матеріальної шкоди відповідачем не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволені позову про стягнення збитків та моральної шкоди, яка обґрунтована позивачем заподіянням матеріальної шкоди.

Доводи апелянта, що суд безпідставно відмовив в позові, колегія суддів не бере до уваги як необгрунтовані оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач пошкодив вхідні двері позивача до суду першої інстанції надано не було.

Представлені позивачкою відповіді заступника начальника Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за № 3759 від 19 березня 2016 року, № 2517 від 24 грудня 2016 року, №3035 від 05 березня 2016 року, № 3179 від 09 березня 2016 року засвідчують факт звернення ОСОБА_1 в правоохоронні з заявами зі скаргами на ОСОБА_3 однак не є доказами спричинення відповідачем матеріальних збитків.

Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у матеріалах справи доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст.212 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги фактично повторюють вимоги заявника, які були досліджені в суді першої інстанції, з яких було зроблено висновки суду, з якими погодилась колегія суддів, а тому вони не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від від 3 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.М. Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач