Справа № 386/1046/17
Провадження № 2/386/603/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року смт. Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Шкамерда К. С.

секретаря судового засідання Максютенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони уклали шлюб 20.08.2011 року, який був зареєстрований Бехтерською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, актовий запис № 06. Від спільного проживання сторони спільних дітей не мають. Позивач зазначила, що із за особистих непорозумінь, різних поглядів на життя та різного розуміння поняття шлюбу спільне життя з відповідачем не склалося, постійні сварки та непорозуміння унеможливлюють подальше збереження шлюбу. Фактично з 2015 року проживають окремо.

Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Прізвище після розлучення змінити на дошлюбне «Флорескул» та стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

В судове засідання позивач не зявилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність та задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача та її користь судові витрати та витрати на правову допомогу, після розірвання шлюбу просить присвоїти її дошлюбне прізвище «Флорескул».

Відповідач в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю, на примирення не згодний.

Враховуючи, що сторони до суду не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що 20.08.2011 року сторони зареєстрували шлюб у Бехтерській сільській раді Голопристанського району Херсонської області, актовий запис № 06 про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-КГ №063540 (а.с. 18).

Від спільного проживання сторони дітей не мають.

Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2015 року. Згідно наданої позивачем та відповідачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач надала суду заяву про присвоєння їй дошлюбного прізвища, тому суд вважає за необхідне присвоїти їй дошлюбне прізвище «Флорескул».

Відповідно ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 18.10.17 р. Позивачем заявлена вимога щодо стягнення судових витрат з відповідача, що підлягає стягненню в розмірі 640 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу. Відповідно дост. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, у позивача відсутній договір на надання правової допомоги; розрахунок витрат щодо надання правової допомоги та акт виконаних робіт, а тому позовні вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13,141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 110-114 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований 20 серпня 2011 року Бехтерською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, актовий запис № 06.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2вважати припиненим у день набрання чинності цим рішенням.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 присвоїти її дошлюбне прізвище «Флорескул».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати зі сплати судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію рішення про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Голованівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Голованівський районний суд Кіровоградської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Шкамерда К. С.