Справа № 324/1910/17
Провадження № 2-з/324/22/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до ТОВ «Сігма Автолізінг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Позовна заява передана на розгляд судді Каретник Ю.М.

У цей же день, 14 грудня 2017 року, із канцелярії Пологівського районного суду Запорізької області головуючому у справі судді було передано заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній цивільній справі, яка зареєстрована в канцелярії суду 14 грудня 2017 року.

ОСОБА_1 на підставі ст.ст.151-152 ЦПК України у заяві про забезпечення позову просить забезпечити його позов до ТОВ «Сігма Автолізінг», наклавши арешт на грошові кошти підприємства, які знаходяться на його розрахунковому рахунку у ПАТ «ОСОБА_2 Дніпро» в межах заявлених позовних вимог у сумі 40046,20 грн. При цьому посилається на той факт, що сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача за його позовом, є досить суттєвою для того, щоб застосувати заходи забезпечення позову з метою унеможливлення ухилення відповідача від виконання можливого судового рішення про стягнення коштів на користь позивача.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.151, 152 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, та інші відомості, потрібні для забезпечення позову, у тому числі й докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову, а також квитанцію про сплату судового збору.

Згідно зі ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із розясненнями, наданими у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв по забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Натомість, у заяві про забезпечення позову не обґрунтовано наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, суд критично ставиться до посилання позивача на значний розмір заявлених ним позовних вимог і на той факт, що представники відповідача не виходять на звязок із позивачем, як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки наявність лише цих обставин не може беззастережно свідчити про те, що відповідач буде вживати заходи для ускладнення або унеможливлення виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

Жодних доказів на підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову обставин, у тому числі й щодо ухилення відповідача від виконання взятих на себе зобовязань за договором фінансового лізингу, ОСОБА_1 до суду не надав.

Окрім того, ОСОБА_1 просить накласти арешт на належні відповідачеві грошові кошти в межах заявлених позовних вимог, однак не обґрунтовує, чи не завдасть застосування саме таких заходів забезпечення позову шкоди господарській діяльності відповідача.

Також із заяви про забезпечення позову та позовної заяви з додатками неможливо достовірно зясувати відомості про відповідача, у тому числі й ті, що дали б підстави беззаперечно стверджувати про можливість ухилення його від виконання судового рішення у справі у випадку задоволення позову.

При цьому судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Оскільки позивачем не доведено наявність реальної загрози невиконання відповідачем можливого судового рішення і належним чином не обґрунтовано необхідність застосування саме такого заходу забезпечення позову, вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку призведе до порушення вимог ч.3 ст.152 ЦПК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде вважатися співмірним із заявленими позивачем вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153, п.2 ч.1 ст.293 ЦПК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв по забезпечення позову», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову до ТОВ «Сігма Автолізінг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: