Єдиний унікальний номер: 448/462/17
Провадження № 2-о/448/14/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06.12.2017 року Мостиський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Кічака Ю.В., при секретарі Шегинській Л.М., з участю адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи Мостиська державна нотаріальна контора та Чернівська сільська рада Мостиського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною заявою, покликаючись на те, що 16.05.2014 року померла його тітка ОСОБА_3, котра за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому, заявнику ОСОБА_2

Стверджує, що в процесі оформлення своїх спадкових прав виявилось, що Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,9432 га помилково виданий тітці ОСОБА_3 на її дівоче прізвище «Пухалик», у звязку з чим нотаріальною конторою відмовлено йому, заявнику ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Вказує, що факт того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 являються однією і тією ж особою є свідоцтво про укладення шлюбу від 02.09.1989 року, з якого відомо, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначеної дати уклали шлюб та наречена після вказаного шлюбу змінила прізвище на «Сралик». Також вищевказане підтверджується довідкою виданою Чернівською сільською радою від 13.03.2017 року за №02-18/80, у якій зазначено, що ОСОБА_4, 27.05.1932р.н. та ОСОБА_3, 27.05.1932р.н. є однією і тією ж особою.

З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,9432 серії ЛВ №073848 виданий на імя «Пухалик Марії Миколаївни» дійсно належить ОСОБА_3, котра померла 16.05.2014 року.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи міститься довіреність, згідно якої його інтереси представлятиме адвокат ОСОБА_1

Представник заявника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 підтримав вимоги заяви поданої його довірителем та просить суд таку задоволити.

Представник заінтересованої особи Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій просить суд справу розглянути у їхній відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Представник заінтересованої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У ч.1 ст.11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 16.05.2014 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №354415 від 19.05.2014 року.

За життя, а саме 13.12.2005 року спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_2, заявнику по справі.

До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,9432га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чернівської сільської ради Мостиського району, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №073848.

Як відомо з матеріалів справи, зокрема із листа Мостиської державної нотаріальної контори, заявнику ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 у звязку з тим, що у вищевказаному державному акті містяться розбіжності в прізвищі померлої, зокрема державний акт виданий на установчі дані «ОСОБА_4, а свідоцтво про смерть - «Сралик Марію Миколаївну».

Факт того, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на установчі дані «Пухалик Марія Миколаївна» дійсно належить ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №399526 від 02.09.1989 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, з якого вбачається що наречена ОСОБА_4 після одруження стала іменуватись прізвищем нареченого «Сралик»; довідкою, виданою Чернівською сільською радою Мостиського району Львівської області за №02-18/80 від 13.03.2017 року, з якої відомо, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, 27.05.1932р.н., котра померла 16.05.2014 року є однією і тією ж особою і на території сільської ради будь-яка інша ОСОБА_4, 27.05.1932р.н., не проживала та не проживає; копією заповіту спадкодавця ОСОБА_3 від 13.12.2005 року; копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №073848; іншими матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За таких обставин, оскільки встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, про який просить заявник ОСОБА_2, має значення для належного оформлення його спадкових прав, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту ніж як у судовому засіданні, враховуючи, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження даного факту, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218, 234-235, 256, 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №073848, площею 0,9432га, виданий на установчі дані «Пухалик Марії Миколаївни» дійсно належав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, котра померла 16.05.2014 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «____»____________ 20 ___ р.

Суддя Ю.В.Кічак