Справа № 133/804/17 Провадження № 22-ц/772/2988/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Медяного В.М.

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2017 року ПАК КБ «Приватбанк» звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 червня 2014 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

ПАК КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 31 березня 2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 11248,94 грн., яка складається з наступного: 142,19 грн. заборгованість за кредитом; 7094,90 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3000 грн.- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована складова); 511,85 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 червня 2014 року станом на 31 березня 2017 року в сумі 10237,09 грн. та 1600 грн. судового збору.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована складова); 511,85 грн. - штрафу (процентна складова) не перевіряється, так як у цій частині рішення не оскаржується.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає в повному обсязі.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.06.2014 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктами 2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту , встановленого банком.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не виконує взяті на себе зобов»язання внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

Норми ст.ст. 509, 623 625 ЦК України зазначають, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_3 наявний картрахунок 935511 від 19.06.2014 року, зі строком дії кредитної картки до 10 місяця 2017 року (а.с.85).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту, чим порушує права позивача, будь яких беззаперечних доказів протилежного відповідачем суду не надано, а тому суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 142,19 грн.

Однак, із розрахунку заборгованості за договором (а.с.4) вбачається, що процентна ставка за користування кредитом змінена банком, а саме: з 1 вересня 2014 року до 34,80%, а з 1 квітня 2015 року до 43,20%. Проте в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу такої зміни процентної ставки за користування кредитом.

Враховуючи норми ст. 651 та ст. 1056-1 ЦК України, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі ОСОБА_5 та Правил надання банківських послуг є нікчемними, в звязку з чим при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід враховувати діючу на момент укладення договору процентну ставку в розмірі 30% річних.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Позичальник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

В матеріалах справи відсутні докази, що повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором було надіслано листом, а також, що відповідач отримував це повідомлення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних за весь період, що було погоджено сторонами під час укладення договору.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором (а.с.4), заборгованість за процентами нарахована банком за період з 31 липня 2014 року по 31 березня 2017 року.

Виходячи із розміру процентної ставки 30% річних, за період з 31 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року до стягнення підлягають проценти в сумі 1,21 грн. (29 днів прострочення (31 липня 2014 року по 28 серпня 2014 року) *50 грн. (залишок простроченої заборгованості)*30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 1,21 грн.).

За період з 29 серпня 2014 року по 29 вересня 2014 року до стягнення підлягають проценти в сумі 2,40 грн. (32 дні прострочення (29 серпня 2014 року по 29 вересня 2014 року)*90 грн. (залишок простроченої заборгованості)*30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 2,40 грн.).

За період з 30 вересня 2014 року по 30 жовтня 2014 року до стягнення підлягають проценти в сумі 3,47 грн. (31 день прострочення (30 вересня 2014 року по 30 жовтня 2014 року)*134,34 грн. (залишок простроченої заборгованості)*30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 3,47 грн.).

За період з 31 жовтня 2014 року по 31 березня 2017 року до стягнення підлягають проценти в сумі 104,63 грн. (883 днів прострочення (31 жовтня 2014 року по 31 березня 2017 року) * 142,19 грн. (залишок простроченої заборгованості)*30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 104,63 грн.).

Таким чином до стягнення з відповідача станом на 31 березня 2017 року підлягають проценти за користування кредитом в сумі 111,71 грн. (1,21грн. + 2,40 грн. + 3,47 грн. + 104,63 грн.), а отже рішення суду в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами в сумі 7094,90 грн. підлягає зміні на 111,71 грн.

Крім того, колегія суддів дослідивши надані позивачем ОСОБА_5 і Правила надання банківських послуг, приходить до висновку про те, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ч.3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що банк повідомляє письмово позичальника про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням сторони.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язань відповідачем дійсно значно перевищує суму завданих збитків позивачу, а тому вона підлягає зменшенню до розміру, який на думку колегії суддів об'єктивно відповідатиме обставинам справи, а саме до розміру заборгованості по тілу кредиту (142,19 грн.) та відсоткам (111,71 грн.), що становить 253,90 грн.

Отже, є доведеним факт порушення зобов'язань відповідачем за кредитним договором, тому наявні підстави для стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 142,19 грн., відсотків в розмірі 111,71 грн. та пені в розмірі 253,90 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 7094,90 грн. та в частині стягнення заборгованості по пені в розмірі 3000 грн. та з ухваленням нового про стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 111,71 грн. та в частині стягнення заборгованості по пені в розмірі 253,90 грн., а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Також, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення судового збору в розмірі 1600 грн. також підлягає скасуванню.

За змістом ст.88 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про пропорційне стягнення судового збору до розміру задоволених позовних вимог в сумі 72,32 грн. з відповідача на користь позивача (4,52% (відсотка від суми позовних вимог)*1600 грн. (сплачений позивачем судовий збір)/100).

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року в частині стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 7094,90 гривень, в частині стягнення заборгованості по пені в розмірі 3000 гривень та судового збору в сумі 1600 гривень скасувати, рішення змінити та постановити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 Станіславіни на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код на рах. №3111, МФО №305299) заборгованість по відсоткам в розмірі 111 (сто одинадцять) гривень 71 копійки, заборгованість по пені в розмірі 253 (двісті п'ятдесят три) гривні 90 копійок та 72 (сімдесят дві) гривні 32 копійки судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Сопрун В.В.

Судді: Матківська М.В.

ОСОБА_6