Справа № 314/6078/14-ц
Провадження № 4-с/314/32/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Кіяшко В.О., секретяр судового засідання ОСОБА_1, старшого державного виконавця ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Діденко-Грецької К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на бездіяльність старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 49927331 від 20.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «РОДОВІД БАНК», який є правонаступником ВАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 49927331 від 20.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначив, що 24.12.2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 19.01.2015 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» отримав виконавчий лист з яким звернувся до Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області з заявою про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення за вказаним виконавчим документом. Відповідно 25.01.2016 року старшим державним виконавцем Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № 49927331. 07.08.2017 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.06.2017 року, яка винесена старшим державним виконавцем Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2, та в якій зазначено, що у боржника ОСОБА_3 відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними.

Враховуючи вищевикладене, ПАТ «РОДОВІД БАНК» вважає, що зазначена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві винесена з порушенням норм матеріального права, у звязку з тим, що для забезпечення виконання судового рішення державним виконавцем не було вчинено жодних дій для доведення ухилення боржника від виконання рішення суду, порушено вимоги ст. 10, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому має бути скасована у звязку з чим звернувся до суду з даною заявою.

В судове засідання, представник ПАТ «Родовід Банк» не зявився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені у скарзі вимоги підтримує в повному обсязі.

Старший державний виконавець Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2, усудовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, просила відмовити в її задоволенні, надала до суду заперечення, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав.

Заслухавши старшого державного виконавця РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В силу ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За визначенням ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. В протилежному випадку рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Обовязки та права державного виконавця закріплені в ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, старшим державним виконавцем Діденко-Грецькою К.В. прийнято рішення про повернення виконавчого листа стягувачу в зв'язку з відсутністю майна, на яке за Законом можливо звернути стягнення, але за ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, але жодних дій по розшуку як боржника, так і його майна державним виконавцем у повному обсязі здійснено не було. Державний виконавець виносить постанову про повернення стягувачу виконавчого документа з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення (чого зроблено не було), яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам, що встановлено ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У порушення ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем, яким здійснювалось виконавче провадження, були порушені права стягувача, якими гарантується примусове виконання державною виконавчою службою судового рішення, винесеного на його користь.

Із копії статуту ПАТ «РОДОВІД Банк» видно, що товариство є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «РОДОВІД БАНК» (а.с. 37-44).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 24.12.2014 року по цивільній справі з ОСОБА_3 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» стягнено заборгованість за кредитним договором у розмірі 6910,00 доларів США та 89091,13 гривень(а.с. 73-77). Рішення набрало законної сили 06.01.2015 року. На виконання даного рішення суду було видано виконавчі листи.

Із доказів, що надані суду скаржником та копії матеріалів виконавчого провадження, які надані суду Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області судом встановлено наступне.

З метою виконання рішення суду ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження. Постановою державного виконавця виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 від 25.01.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання рішення Вільнянського районного суду Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» 6910,00 доларів США та 89091,13 гривень (а.с. 128).

Постановою старшого державного виконавця Вільнянського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2 від 20.06.2017 року, виконавчий лист № 314/6078/14-ц, який видано 19.01.2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» 6910,00 доларів США та 89091,13 гривень, повернуто стягувачу в звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 115-116). За супровідним листом копію зазначеної постанови направлено стягувачу та боржнику за вих. номером від 20.06.2017 року (а.с. 114).

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2017 року, державним виконавцем у відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», з метою виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення, було направлено вимоги про надання інформації відносно боржника ОСОБА_3, а саме: ВДАІ, Вільнянського РЦЗ, УПФУ, ДПС, Держпромслужби, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Держгеокадастру, Національної комісії з цінних паперів та фонду ринку, але не дочекавшись відповідей в повному обсязі, зазначений виконавчий документ було повернуто стягувачеві.

Аналізуючи у сукупності всі докази, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що старшим державним виконавцем були допущені порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження» і не виконані всі можливі виконавчі дії для належного та своєчасного виконання рішення суду.

Судом встановлено, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження 25.01.2016 року не виконано всі необхідні та можливі дії для виконання рішення суду.

За таких обставин, суд вважає, що повернення виконавчого документу стягувачу без проведення усіх можливих заходів по примусовому виконанню рішення суду є незаконним, а тому постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.06.2016 року підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що ним не було вичерпано весь перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», і що ці заходи виявилися безрезультатними.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 383-387 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 49927331 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.06.2017 року.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.06.2017 року по виконавчому провадженню № 49927331.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя : В. О. Кіяшко

25.10.2017