АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/5029/17
Справа №627/1648/16ц Головуючий І-ої інстанції - Каліберда В.А.
Категорія:договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Швецової Л.А.,

Суддів Піддубного Р.М., Котелевець А.В.,

За участі секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22 червня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за борговими розписками, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 жовтня 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3. звернулись до нього з проханням надати їм у борг грошові кошти в сумі 17 000 грн. кожній. Так як з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у позивача були нормальні стосунки, він пішов їм на зустріч та позичив ОСОБА_4 в цей же день, 18 жовтня 2012 року грошові кошти в сумі 17 000 грн. та позичив ОСОБА_3 20 жовтня 2012 року грошові кошти в сумі 17 000 грн. При цьому, як ОСОБА_5, так і ОСОБА_3 надали йому письмові розписки, які склали власноручно та зобов'язались на протязі 4-х років повернути отримані в борг грошові кошти.

В подальшому, ОСОБА_2 неодноразово на протязі 2013-2014 років в усній формі звертався до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з проханням проводити часткові виплати за отримані кошти в борг, на що останні в усній формі обіцяли це зробити, але станом на 16.11.2016 року ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_3 жодних грошових коштів не повернули та більш того, в даний час відмовляються повернути гроші взагалі, посилаючись, що кошти вони не отримували.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 22 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 17000 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено за їх недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення районного суду та новим рішенням відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розписки були фіктивні, що не брались у ОСОБА_6 у борг, а ця сума є недостачею в магазині, в якому вона працює продавцем і знаходиться з ним у трудових відносинах.

Інші сторони вказане рішення не оскаржили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, з»явившегося в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що розписка, яка надана суду підтверджує укладання договору позики саме між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2012 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт НОМЕР_1), взяла у борг у ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 17 000,00 грн., яку зобов'язується повернути не пізніше 4 років, тобто до 29 жовтня 2016 року.

Відповідач не надала до суду доказів про те, що вона повернула вказані кошти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На підставі вказаних обставин, які відповідач не спростувала, районний суд обґрунтовано та відповідно до вказаних норм матеріального права встановив, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договору позики, і правильно задовольнив заявлені вимоги.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про відсутність укладеного між сторонами договору позики, оскільки наявний в матеріалах справи оригінал письмової розписки про отримання грошових коштів містить всі передбачені ст. 1046 ЦК України суттєві умови цього договору (а.с. 31).

Відповідач визнала, що вона написала вказану боргову розписку і при цьому заявила про її фіктивність, оскільки сума боргу є недостачею в магазині ОСОБА_2 де вона працювала продавцем та написання під тиском. Будь- яких документів на підтвердження зазначених актів, апелянтом як до суду першої так і апеляційної інстанції надано не було.

Судова колегія не приймає до уваги посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на той факт, що дружиною ОСОБА_2 була проведена ревізія в магазині та виявлено недостачу у сумі 34000грн, по даному факту була порушена кримінальна справа відносно неї та ОСОБА_4 та кримінальна справа була закрита, оскільки не підтвердився факт недостачі, тмоу вважає розписку фіктивною, оскільки з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 до правоохоронних органів ОСОБА_7 не зверталася.

Таким чином відповідач не довела, що договір позики у вигляді боргової розписки був нею укладений під тиском з боку позивача, що таким чином він намагався заволодіти її грошовими коштами.

Висновки районного суду належним чином вмотивовані, встановлені судом обставини ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах і доводами скарги не спростовуються.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.А.Швецова

судді А.В.Котелевець

Р.М.Піддубний