АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/571/17 22-ц/774/1866/К/17
Справа № 215/571/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1866/К/17 суддя Демиденко Ю.Ю.
Категорія - 27 (ІV) Доповідач - Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар - Кислиця І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бродько Анатолій Іванович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22.06.2012 року ОСОБА_2 отримала кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором в частині сплати кредитного ліміту та відсотків за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2016 року склала 26850,71 грн., й яку в добровільному порядку відповідач не сплатив.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 26850,71 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1938,13 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 19974,44 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3183,34 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1254,80 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 12 вересня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказав, що на підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано належні та допустимі докази по справі, які підтверджують факт укладення кредитного договору. Посилаючись на те, що доведеним є як факт укладення договору, так і факт отримання грошових коштів, по справі надано всі належні докази, вважає висновок суду про відмову в задоволенні позову таким, що суперечить положенням ст.ст. 1054-1056 ЦК України та ст.ст. 10,60, 61, 212-214 ЦПК України. Крім того, враховуючи те, що відповідачем здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 08.03.2014 року - 13,45 грн., 22.03.2014 року - 75,00 грн., 09.04.2014 року - 157,19 грн., 12.06.2014 року - 16,22 грн., 28.04.2015 року - 0,44 грн., вважає, що позов подано в межах строку позовної давності.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з недійсності укладеного між сторонами укладеного кредитного договору та пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У спорі, пов'язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи 22 червня 2012 між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 на підставі поданої нею анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг укладено кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6).

Відповідач погодилася з тим, що заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлена і погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку (а.с. 6,7).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах , передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає оплаті в першу чергу.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг для надання цих послуг банк надає клієнтові Карту, вид якої визначено у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням яких клієнт та банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання Карти.

На підтвердження обставин та вимог, викладених у позовній заяві, а саме: наявності між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитних зобов'язань за кредитним договором б/н від 22 червня 2012 року та непогашеної ОСОБА_2 кредитної заборгованості за цим договором в розмірі 26850,71 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви додано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 9-32), копію Анкети-заяви б/н від 22 червня 2012 року (а.с. 6), копію довідки про ознайомлення з умовами кредитування та користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 7), розрахунок заборгованості станом на 31.12.2016 року (а.с. 4-5).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» було ознайомлено ОСОБА_2 із умовами кредитування саме з використанням кредитної карти «Універсальна», що відповідачем не спростовано та свідчить про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг від 22 червня 2012 року на вищезазначених умовах.

Крім того, представником позивача суду апеляційної інстанції надано виписку з особового рахунку клієнта по кредитній картці «Універсальна», строком дії до липня 2017 року, яка підтверджує факт користування карткою.

Враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що всі надані ПАТ КБ «ПриватБанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що між сторонами 22 червня 2012 року укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_2 користується кредитними коштами, наданими їй ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н (який в банківській базі даних ідентифіковано як SAMDN789098) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна».

З урахуванням вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про недійсність кредитного договору є помилковим.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Однак, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, вчасно не вносила платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 31.12.2016 року в розмірі 26850,71 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1938,13 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 19974,44 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3183,34 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1254,80 грн. (а.с. 4-5).

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що на боржника ОСОБА_2 повинен покладений обов'язок нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту.

Перевіривши дані розрахунку позивача (а.с. 4-5), колегія суддів погоджується з розміром заборгованості за кредитом станом на 31.12.2016 року в загальному розмірі 25095,91 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1938,13 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 19974,44 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3183,34 грн.

Розрахунок заборгованості за кредитом, наданий позивачем, відповідає умовам договору і відповідачем не спростований.

При цьому, колегія суддів вважає, що у стягнені штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід відмовити, враховуючи наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, які в силу ст. 360-7 ЦПК України підлягають обов'язковому врахуванню судами загальної юрисдикції при застосуванні судом таких норм матеріального права.

Отже, зі змісту п. 1.1.5.25 та п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов'язання, дійшовши передчасного висновку про наявність підстав для одночасного стягнення пені та штрафів.

У зв'язку з тим, що нарахування штрафу носить разовий характер, в той час як пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, враховуючи встановлений кредитним договором подвійний характер відповідальності за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксованої його частини та процентної складової) задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, яка подана нею під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.с 51-52), колегія суддів вважає, що в її задоволенні слід відмовити. Так, як вбачається з виписки за особовим рахунком ОСОБА_2 останній платіж нею було здійснено 09.04.2014 року в розмірі 154,80 грн., які були спрямовані на погашення заборгованості, тоді як з позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 14.02.2017 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог в розмірі 3140,41 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 серпня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 22 червня 2012 року станом на 31.12.2016 року в загальному розмірі 25095,91 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 1938,13 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 19974,44 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3183,34 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3140,41 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: