03.11.2017 Єдиний унікальний номер 205/749/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 рокум. ДніпроСправа № 205/749/17-ц
2/205/1420/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом доТОВ «Спецмонтажсервіс», у якому, з урахуванням уточнених вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь невиплачену при звільненні заробітну плату у розмірі 26460,00 грн., а також компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1492,91 грн.

Позов мотивований тим, що ТОВ «Спецмонтажсервіс» не здійснило повного розрахунку з позивачем при його звільненні.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити повністю.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що роботодавець здійснив усі належні позивачу виплати, оскільки останній перебував протягом тривалого часу у відпустці без збереження заробітної плати, хоч і ходив на роботу.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про існування підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на посаду прораба до ТОВ «Спецмонтажсервіс» 16.03.2009р. та звільнений з вказаної посади за власним бажанням 31.05.2017р., що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Відповідно до штатного розпису з 04.01.2016р. посадовий оклад прораба у ТОВ «Спецмонтажсервіс» становив 5400,00 грн.

Водночас судом встановлено, що за грудень 2015 року позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 2700,00 грн., у травні 2017 року у розмірі 3240,00 грн., а протягом січня-квітня 2016 року заробітна плата позивачу не нараховувалась.

Крім того, під час звільнення позивачу було нараховано 3785,67 грн. у якості компенсації за невикористану відпустку за 21 календарний день за період з 16.03.2015р. по 31.05.2016р.

Відповідно до відомостей на виплату грошей за період з 01.12.2015р. по 31.05.2016р. позивачу після вирахування обов'язкових платежів було виплачено 2171,88 грн. за грудень 2015 року та 5655,66 грн. за травень 2016р.

Суд не бере до уваги посилання представників відповідача на те, що заробітна плата нараховувалась позивачу за грудень 2015 року та травень 2016 року виходячи зі скороченого робочого дня на підставі наказу про переведення працівників на 0,5 ставки, оскільки суду не надано доказів ознайомлення позивача з вказаним наказом, а факт роботи позивачем протягом повного робочого дня представниками відповідача не заперечувався.

Суд також не бере до уваги посилання представників відповідача на те, що відповідно до наказу №71п від 04.12.2015р. з 04.01.2016р. усі працівники підприємства були відправлені у відпустку без збереження заробітної плати, оскільки суду не надано доказів ознайомлення позивача з даним наказом, а факт роботи позивачем протягом повного робочого дня представниками відповідача не заперечувався.

Крім того, чинне законодавство не передбачає право роботодавця з власної ініціативи відправляти працівників у відпустку без збереження заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За таких обставин суд доходить висновку, що всупереч ст. 116 КЗпП України відповідач не здійснив з позивачем повний розрахунок та безпідставно не нарахував та не виплатив останньому за грудень 2015 року 2700,00 грн., за січень-квітень 2016 року 21600,00 грн. та за травень 2016 року 2160,00 грн., що разом становить 26460,00 грн. (до утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів).

Крім того, з пояснень представників ТОВ «Спецмонтажсервіс» вбачається, що при розрахунку компенсації за невикористану відпустку відповідач не врахував 8 днів відпустки, які повинні були бути надані позивачу за січень-квітень 2016 року, оскільки в цей період позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

Проте оскільки сторонами не заперечувався факт роботи позивача у цей період, суд доходить висновку про протиправність неврахування періоду з січня по квітень 2016 року до складу відпрацьованого позивачем часу, за який він набув право на відпустку, а відтак при звільненні з 31.05.2017р. позивач має право на компенсацію за 29 (21+8) невикористаних днів відпустки.

Згідно з п.1 розділу І Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, у випадку виплати працівникам компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п. 7 вказаного Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Судом встановлено, що сумарний заробіток позивача за період з 31.05.2015р. по 31.05.2016р. повинен становити 68400 грн. (з урахуванням недоплачених позивачу сум заробітної плати), а кількість календарних днів за цей період за виключенням вихідних та неробочих днів становить 356 (36711), з урахуванням чого середньоденний заробіток позивача становить 192,13 грн. (68400,00/356).

Таким чином, при звільненні 31.05.2016р. позивачу повинно було бути нараховано 5571,77 грн. як компенсація за невикористану відпустку, проте фактично було нараховано лише 3785,67 грн., з урахуванням чого позивачу при звільненні було недонараховано та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1492,91 грн. (без врахування утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 116 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс» про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 01.12.2015р. по 31.05.2016р. у розмірі 26460,00 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста шістдесят гривень), а також невиплачену компенсацію за невикористану відпустку за період з 16.03.2015р. по 31.05.2016р. у розмірі 1492,91 грн. (одна тисяча чотириста девяносто дві гривні 91 коп.), розрахунок яких здійснений судом без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс» в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецмонтажсервіс» на корить ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць у розмірі 5400 грн. (пять тисяч чотириста гривень), розрахунок якої здійснений судом без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_2