Провадження № 2/761/5611/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) про захист прав споживача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.05.2017 року позивач придбала в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, сабо жіночі (босоніжки) торгівельної марки «Giardini» 37 розміру.

Помірявши вдома взуття ще раз, виявилося, що сабо на позивача малі і наслідок цього, ногам в них не зручно і їх зовнішній вигляд у цих сабо не задовольнив позивача.

Позивач зазначала, що не носила взуття ні в квартирі, ні на вулиці, поклала сабо до пакувальної коробки та 05.05.2017 року звернулась до продавця із проханням прийняти взуття назад та повернути їй гроші, оскільки не підійшов розмір.

В магазині взуття було ретельно оглянуте та виявлено подряпину на каблуці одного босоніжка, яку позивач не помітила ні в ході примірки взуття в магазині, ні під час примірки вдома. Під час придбання товару, як зазначала позивач, продавець не здійснював такий ретельний огляд взуття, як при його поверненні, а позивач приділила увагу лише формі та розміру взуття під час їх примірки.

05.05.2017 року позивач звернулась до продавця із заявою про повернення їй коштів за придбаний товар, оскільки їй не підійшов розмір.

Відповідач 16.05.2017 року надав позивачу відповідь про відмову у задоволенні заяви позивача у звязку із тим, що оскільки позивачем не було збережено товарний вигляд взуття, то підстави для його обміну або повернення коштів - відсутні.

Проте, позивач вважала відмову відповідача незаконною, оскільки він не здійснив заходів щодо проведення експертизи товару, а також невірно витлумачив норми Закону України «Про захист прав споживачів» та не надав доказів того, що товарний вигляд взуття не було збережено з вини позивача.

Позивач, із посиланням на статтю 8 Закону України «Про захист прав споживачів», вважала, що наявні сі підстави для повернення взуття, а також відшкодування їй за нього сплачених коштів в повному обсязі в сумі 2296,00 грн.

Крім того, позивач вважала, що зневажливим ставленням до неї відповідача, їй також було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила в 2296,00 грн. та також просила стягнути з відповідача.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд зобов'язати відповідача прийти у неї куплений товар та стягнути з ФОП ОСОБА_2 2296,00 грн. сплачених за товар, а також відшкодувати їй завдану моральну шкоду в сумі 2296,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд про його задоволення.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в запереченнях на позов. При цьому зазначав, що вимоги позивача не ґрунтуються на законів, оскільки на неї, як на покупця, покладений обов'язок перевірити товар перед його купівлею на наявність недоліків та пошкоджень. Окрім того, положеннями закону передбачено лише право покупця на обмін товару належної якості, який не підійшов за розміром у випадку, якщо було збережено його товарний вигляд. Проте, позивач про обмін товару не просила, а відразу попросила повернути їй кошти. Також, оскільки на одному з босоніжок було пошкодження у вигляді здиру, то відповідач взагалі не мав права повертати кошти за такий товар, оскільки таке взуття вже втратило товарний вигляд та вважалось товаром неналежної якості.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши пошкоджене взуття, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 03.05.2017 року позивач придбала в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» сабо жіночі модельні Giardini Mar 374 бежевий бант вартістю 2296,00 грн., що підтверджується товарним чеком № Gia-018003 від 03.05.2017 року (а.с. 5).

05.05.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити повернення коштів за босоніжки жіночі арт Mar 374 бежевий бант, оскільки не підійшов розмір. При цьому зазначала, що вона не могла здійснити таке пошкодження, і воно існувало і до купівлі товару, який під час покупки їй не було запропоновано ретельно оглянути (а.с. 7).

16.05.2017 року відповідач повідомив позивача про неможливість повернення коштів та розірвання договору купівлі-продажу, оскільки взуття має істотні недоліки, а саме дефект у вигляді здиру, внаслідок чого було втрачено його товарний вигляд (а.с. 8-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі по тексту - Закон) У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Звертаючись до відповідача із заявою про повернення їй коштів, позивач вважала товар таким, що є належної якості та не підійшов їй за розміром.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.

Із наведеної норми Закону вбачається, що позивач мала право обміняти взуття на аналогічний у випадку збереження його товарного вигляду.

За частиною 2 статті 9 Закону якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов'язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.

Таким чином, лише у випадку відсутності аналогічного товару в момент обміну, позивача мала право розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару.

Разом із тим, як повідомив в судовому засіданні відповідач, магазин мав необхідний асортимент товару для забезпечення заміни позивачу взуття у випадку, якщо останнє не підійшло їй за розміром.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, під час повернення взуття було виявлено незбереження його товарного вигляду, що виключає у даному випадку, можливість обміну взуття, а у випадку відсутності аналогічного товару - повернення грошових коштів.

Законом споживачу надано право у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Разом із тим, ані у відповідача, ані під час судового розгляду, позивач не ставила питання про розірвання договору та повернення їй коштів за наведених підстав, а просила суд зобов'язати відповідача прийняти у неї товар та стягнути з нього кошти за його повернення.

В такому випадку, позивач мала довести суду, що придбаний нею товар є: по-перше належної якості; по-друге - те, що на момент обміну такого товару була відсутня можливість заміни товару на аналогічний та по-третє, що на момент повернення товару було збережено його товарний вигляд.

Проте, під час розгляду справи, позивачем вказані обставини не доведені, окрім того, оглянувши в судовому засіданні пошкоджене взуття, суд вважає, що його товарний вигляд не збережено.

Відповідно до ч. 1 ст. 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 700 ЦК України покупець має право до укладення договору купівлі-продажу оглянути товар, вимагати проведення в його присутності перевірки властивостей товару або демонстрації користування товаром, якщо це не виключено характером товару і не суперечить правилам роздрібної торгівлі.

Таким чином, до укладення договору, позивач мала право оглянути товар та, у випадку виявлення недоліків, відмовитись від його купівлі. Придбавши ж товар без жодних зауважень, до позивача перейшов ризик випадкового пошкодження товару.

Жодних доказів на підтвердження того, що пошкодження придбаного взуття сталось не з її вини позивачем суду не надано, а посилання про неможливість такого пошкодження є припущеннями, які не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Щодо посилань позивача з приводу того, що відповідач зобов'язаний був провести експертизу товару та довести, що механічне пошкодження взуття сталось не з її вини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Разом із тим, в даному випадку, питання стосувалось повернення товару належної якості, а не втрати якості продукції в межах гарантійного строку, а тому посилання позивача на дану обставину, як на підставу для повернення їй коштів, є безпідставним та необґрунтованим.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК