Справа № 361/3300/16-ц
Провадження № 2/361/167/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Бас Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на ? частку у спільному майні,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на ? частку у спільному майні.

Позивач зазначала, що з 27 березня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 вона та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, як чоловік і жінка за адресою: АДРЕСА_1, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу, так як згідно ч.2 ст.3 СК України, сім'єю вважаються особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 09.10.2014 р. За життя ним не був складений заповіт. Спільних дітей не мають.

Відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, суд вирішив вважати встановленим факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 27 березня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3.

17 жовтня 2003 року ОСОБА_6 придбав недобудований житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. Право власності було оформлено на ОСОБА_6, проте, даний будинок вона із померлим облаштовували та добудовували разом. Кошти на ремонт та добудову отримали шляхом продажу власної квартири позивача, що розташована в Полтавській області, а також продажу власного двоповерхового котеджу позивача в с. Скибин, частина коштів, вилучених шляхом продажу зазначеного майна пішли на розвиток спільного бізнесу.

06 липня 2006 року під час їхнього спільного проживання та на спільні кошти був придбаний причіп легковий ПГМФ, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1. Даний причіп також був зареєстрований на ім'я ОСОБА_6.

25 травня 2007 року, під час їхнього спільного проживання однією сім'єю та на спільні кошти, було придбано дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку розміром - 0,1500 га, та ведення особистого селянського господарства розміром - 0,1715 га. Дані земельні ділянки були оформлені на ім'я ОСОБА_6.

03 липня 2009 року під час їхнього спільного проживання та на спільні кошти був придбаний легковий автомобіль марки ВАЗ 210430-20, 2008 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2. Даний автомобіль був зареєстрований на ім'я ОСОБА_6.

Все рухоме та нерухоме майне реєструвалось на чоловіка позивача тому, що жили дружньою сім'єю.

Ні домовленістю між подружжям, ні законом, ні рішенням суду частки співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя не були змінені, а отже ОСОБА_6, на день його смерті, мала б належати тільки ? частка спільної сумісної власності подружжя, на яку він за законом мав право та міг заповідати.

Виходячи з викладеного, у разі виділу частки із майна, що було у спільній сумісній власності бувшого подружжя - частки кожного із них у праві спільної сумісної власності є рівними і мають становити ? частку кожного співвласника.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку у спільному майні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що позивач з померлим ОСОБА_6 проживали без реєстрації шлюбу, спірний житловий будинок був придбаний останнім за півтора року до початку їх спільного проживання, в добудованому стані, спірні земельні ділянки були надані померлому сільською радою та оформлено право власності на його ім'я.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвалою від 06 вересня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області звернувся до компетентного суду Російської Федерації з дорученням про надання правової допомоги. Відповідно до листа Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Нижньогородській області документи за міжнародним дорученням не вручено у зв'язку з надходженням останніх після дати призначення судового засідання, що підтверджується листом Головного територіального управління юстиції у Київській області Міністерства юстиції України №21075-7-5 від 05 січня 2017 року (а.с.78).

В судове засідання представник відповідача Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду листа про розгляд справи у відсутність представника, при вирішенні справи покладалися на розсуд суду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона є дочкою позивача ОСОБА_1, померлий ОСОБА_6 був їй за батька, а для її доньки - дідом, вони жили всі разом дружно в спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1, з березня 2005 року по вересень 2012 року, до того як свідок вийшла заміж. Спірний будинок знаходився в жахливому стані, жили без ремонту з 2005 року , а в 2010-2011 роках почали здійснювати ремонтні роботи, свідок також вкладала свої кошти в ремонт будинку та сараю, міняли вікна, двері, меблі, перетягували стелі. Ремонт робили хлопці з с. Скибин, розраховувалася з ними позивач ОСОБА_1, так як ОСОБА_6 придбав будинок та землю біля нього. Кошти позивач виручила з продажу квартири в Полтавській області с. Гребінка та житлового будинку в с. Скибин. Площу спірного житлового будинку не змінювали, тільки добудували маленький ганок, та побудували гараж. Позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_6 працювали разом, займалися бізнесом, позичали грошові кошти під проценти, виплачували кошти за автомобіль.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що вона є сусідкою, медичною сестрою, позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_6 доглядали за сестрою останнього, свідка наймали, щоб вона ставила крапельниці. Спірний житловий будинок знаходився в жахливому стані, в 2008 році свідок позичила їм кошти в розмірі 50 000 грн. без розписки на придбання автомобіля, кошти повернули в 2009 році, коли продали житловий будинок, а дочка позивача - квартиру. Жили як сім'я, разом працювали. Зробили ремонт: змінили паркан, проводку, двері, вікна, меблі, зробили ванну кімнату. Будинок продавався разом із земельною ділянкою, в будинку разом з ними ще проживали сестра ОСОБА_6, мама та дочка позивача ОСОБА_1 Розраховувалися за ремонт вони разом, будинок змінився в кращу сторону.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що є сусідкою позивача, знала померлого ОСОБА_6, його сестра ОСОБА_5, з якою свідок товаришувала, йому допомагала, а потім передала бізнес. Будинок вони придбали в жахливому стані, в ньому ніхто не проживав, опалення було відключене, коли позивач продала свій будинок, почали робити ремонтні роботи, купили автомобіль. Будинок весь перебудували: перекрили дах, побудували великий сарай, гараж. Ремонт робили разом, жили як сім'я, зараз позивач доглядає за могилою померлого ОСОБА_6

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3, виданим 09 жовтня 2014 року виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис №122 від 09.10.2014 р. (а.с.7).

ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві приватної власності належало майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 100,2 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м., позначений на плані літерою «А-1», з надвірними будівлями та спорудами: сарай - «Б», вбиральня - «В», погріб - «Г», колодязь - «К», огорожа - «N», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 17 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г., зареєстрованого в реєстрі за №6653 (а.с.16-17), земельна ділянка площею 0,1500 га, цільове призначення - будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,1715 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства розміром - га, розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Великодимерська селищна рада смт. Велика Димерка, які були надані ОСОБА_6 на підставі рішення Великодимерської селищної ради від 25 травня 2007 року №134 (8 сесія 5 скликання), що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 та НОМЕР_5 відповідно, виданими Управлінням земельних ресурсів у Броварському районі Київської області 02 березня 2010 року (а.с.14,15), автомобіль марки ВАЗ 210430-20, 2008 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 03 липня 2009 року (а.с.18), та причіп легковий ПГМФ, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 06 липня 2006 року (а.с.19).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, в період з 27 березня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.26).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що автомобіль марки ВАЗ 210430-20, 2008 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2, та причіп легковий ПГМФ, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а тому частка в праві власності на зазначене майно позивача ОСОБА_1 становить а розмірі ? частини.

Спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6, так як був придбаний останнім 17 жовтня 2003 року до того, як став проживати із позивачем ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, доказів того, що будинок був придбаний за грошові кошти позивача ОСОБА_1 від продажу належних їй квартири в Полтавській області та двоповерхового котеджу в с. Скибин, позивачем не надано, а судом не здобуто.

Крім того, недоведеним є і той факт, що спірний житловий будинок був придбаний в недобудованому стані та потребував істотних покращень, в результаті яких, на підставі ч.1 ст.62 СК України, даний житловий будинок може бути визнаний за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Натомість, відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 17 жовтня 2003 року, відчужуваний будинок візуально оглянутий покупцем. Оглядом встановлено, що він знаходиться у стані, який є повністю придатним для використання житла за цільовим призначенням (а.с.16).

Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є особистою власністю ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, і визнанню об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не підлягає.

Що стосується вищезазначених земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, то відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 61 СК України (у редакції, чинній до внесення змін Законом № 2913-VI) було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

9 лютого 2011 року набрав чинності Закон № 2913-VI , яким ст. 61 СК України доповнено частиною п'ятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Спірні земельні ділянки не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і не підлягає поділу між ними, оскільки ОСОБА_6 безоплатно отримав їх в приватну власність у 2007 році, використавши своє право громадянина на приватизацію.

Такий висновок є правильним, оскільки правовідносини подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 щодо спірних земельних ділянок виникли у 2007 році, а тому регулюються нормами СК України, за якими приватизована земельна ділянка не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу.

Закон № 2913-VI не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Дослідивши письмові матеріали справи, а саме квитанцію №67 від 01 квітня 2016 року, судом з'ясовано, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем ОСОБА_1 не було зазначено ціну позову, а судовий збір було сплачено, виходячи із мінімального розміру ставки судового збору за подання до суду заяви майнового характеру станом на 2016 рік в розмірі 551,20 грн. (а.с.1).

З урахуванням частково задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на ? частку в спільному сумісному майні подружжя, суд не вважає за доцільне стягувати із відповідачів на користь позивача відповідної пропорційної частки судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60, 61, 62, 74 СК України, ст.ст. 57, 60, 61, 88, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки ВАЗ 210430-20, 2008 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2, та причіп легковий ПГМФ, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину автомобіля марки ВАЗ 210430-20, 2008 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2, та ? частину причіпа легкового ПГМФ, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний № НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський