АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9346/2017 Головуючий у 1 інстанції - Панченко О.М.
Унікальний номер справи № 754/8135/16-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов'язання,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов'язання, обґрунтовуючи тим, що у вересні 2013 року відповідач запропонувала їй послугу в придбанні квартири за пільговим тарифом у новобудові в АДРЕСА_2. Відповідач запевнила її, що особисто знайома з керівництвом та співробітниками будівельної компанії «Київміськбуд», яка будує цей будинок, що вони неодноразово допомагали відповідачу та її близьким родичам у придбанні житла за цінами нижчими, ніж офіційно заявлено забудовником. Так як вона була зацікавлена в отриманні житла за пільговими тарифами, погодилася на пропозицію відповідача надати їй послугу в отриманні житла. Договірні відносини сторони оформили письмово, а саме: 8 вересня 2013 року в своєму офісі за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 на виконання послуги грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) доларів США готівкою. В підтвердження отримання коштів відповідач написала розписку, в якій зазначила, що отримала кошти в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США в якості передоплати за квартиру за адресою АДРЕСА_2. 01 жовтня 2013 року в своєму офісі за тією ж адресою вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 29000 (двадцять дев'ять тисяч) доларів США готівкою, про що відповідач написала розписку, що отримала ці кошти за надання послуги по проведенню процедури по отриманню житла. Всього відповідач ОСОБА_2 на виконання послуги отримала від неї 36000 (тридцять шість тисяч) доларів США.

На запитання позивача щодо отримання нею офіційних документів підтвердження сплати 10% вартості квартири, відповідач відповіла, що документ про сплату видається при погашенні 70% вартості квартири. Протягом двох років з моменту отримання грошових коштів, ОСОБА_2 на питання ОСОБА_3 про хід будівництва квартири, відповідала, що постійно отримує інформацію від компетентних осіб, регулярно спілкується з забудовником, запевняла, що все гаразд, будинок будується і вона в подальшому обов'язково отримає квартиру.

Восени 2015 року на офіційному сайті забудовника ПАТ «Київміськбуд» ОСОБА_3 виявила, що всі інвестори першого будинку по АДРЕСА_2, які бажали отримати документи про право власності на житло, вже завершили цей процес, звернулася до ОСОБА_2 з питанням, чому відповідач не надає їй документи для оформлення права власності на квартиру, на що остання повідомила, що її заявку на отримання квартири виконати не вдалося, але повернути грошові кошти одразу проблематично.

04 грудня 2015 року відповідач покликала її до себе додому, де повідомила, що ще у 2013 році всі її гроші віддала своїй сусідці ОСОБА_4, а остання гроші загубила в таксі.

14 грудня 2016 року на електрону адресу її представника ОСОБА_5 надійшов лист від представника відповідача ОСОБА_6 з текстом угоди про порядок погашення боргу. Цією угодою відповідач визнає свій борг перед нею в розмірі 36000 доларів США, але умови угоди, укласти яку запропонувала відповідач, її не влаштовували і ця угода не була укладена.

15 грудня 2015 року вона звернулася з заявою про вчинення злочину до Дніпровського Управління поліції ГУ НП Україні в м. Києві, було порушено кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 019030 за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_2, на даний час досудове слідство триває.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов'язання задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 964 800.00 гривень, що еквівалентно 36 000 доларів США, 3% річних у розмірі 17 207.80 грн., судовий збір у розмірі 6 890.00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Вказувала, що між нею та ОСОБА_3 дійсно було укладено дві розписки від 08.09.2013 року на суму 7000 доларів США та від 01.10.2013 року на суму 29000 доларів США, проте 03.10.2013 року між нею та ОСОБА_3 було укладено розписку за змістом якої, попередні дві розписки анульовувались та визнавались недійсними, а зміст нової розписки не надавав ОСОБА_3 права звертатись до неї з позовом про стягнення коштів на її користь за невиконання перед нею зобовґязань ОСОБА_4 Зазначала, що за змістом розписки від 03.10.2013 року ОСОБА_2 лише виконувала функцію передачі грошових коштів від позивачки до ОСОБА_4, а ОСОБА_3 навмисно ввела суд в оману, так як їй достовірно відомо, що належний відповідач ОСОБА_4 на час розгляду справи померла, що унеможливлює повернення боргу з підстав відсутності у неї спадкоємців.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач та її представники просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки про отримання грошових коштів від 08.09.2013 року, відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_3 7 000,00 доларів США в рахунок передоплати за квартиру по АДРЕСА_2.

Згідно розписки про отримання грошових коштів від 01.10.2013 року, відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_3 29 000,00 доларів США за надання послуги по проведенню процедури по отриманню житла.

Крім того, як вбачається з Витягу з кримінального провадження № 0019030 Дніпровського Управління поліції ГУ НП Україні в м. Києві, було порушено кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2015 року за ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_2

Відповідно до ст.. 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 1212 ЦК Українирегулює випадкинабуття майнаабо йогозбереження бездостатніх правовихпідстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. Допідстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Згідно із частиноюпершою статті 177 ЦК України об'єктамицивільних прав є, зокрема, речі, у томучислі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунокпотерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є діяособи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовійформі, якщо його зміст зафіксований в одномуабо кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Як вбачається із матеріалів справи правова підстава для набуття відповідачем коштів була відсутня взагалі.

Судом встановлено, що позивач мала намір інвестувати кошти у будівництво житла.

Договір інвестування укладається в письмовій формі із забудовником . Відповідач не є забудовником, не є працівником компанії-забудовника та не мала довіреності від позивача на укладання будь-яких договорів із компаніями-забудовниками, а тому отримала кошти для інвестування житла для позивача безпідставно, так як завідомо не мала можливості виконати взяті на себе зобов'язання.

Розписки , надані позивачем, є лише підтвердженням факту передачі коштів, а не договором інвестування квартири, а тому не можуть бути розцінені як письмовий договір між сторонами, оскільки такі розписки не породжують будь-яких зобов'язань відповідача перед позивачем ( окрім повернення коштів), оскільки даний вид зобов'язання укладається в іншій формі.

Таким чином колегія суддів вважає, що правова позиція Верховного Суду України за № 6-88цс13 в даному випадку не підлягає до застосування, оскільки обставини справи є різними і правових підстав для передачі коштів позивачем відповідачу не існувало, а тому судом першої інстанції правомірно застосовано ст.. 1212 ЦК України та стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази , які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено , а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Посилання в апеляційній скарзі на розписку від 03.10.2013 року не може бути прийнято судом апеляційної інстанції до уваги з наступних причин.

Відповідачем та її представником зазначена розписка не була надана до суду першої інстанції, не було посилань на її існування взагалі. Слідчий, в провадженні якого перебуває кримінальна справа, також не був повідомлений про вказану розписку. Поважність причин ненадання розписки до суду першої інстанції відповідачем не була зазначена.

За таких обставин з процесуальних підстав колегія суддів вважає, що розписка не підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції.

Крім того, як вбачається із копії розписки, долученої до апеляційної скарги, та розписки, наданої в суді апеляційної інстанції, текст в них розміщено неоднаково, що викликає сумнів в її достовірності.

Із тексту розписки вбачається , що відповідач ОСОБА_2 сама 3.10.2013 року підтвердила, що вона отримала кошти від ОСОБА_8 в сумі 36 000 доларів США, однак, зазначила в розписці, що відповідальності за це не несе. ( а.с.215)

Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а тому колегія суддів не може розцінити цю розписку як доказ домовленості сторін в частині того, що ОСОБА_2 не несе відповідальності за отримані від позивача кошти.

Допис в розписці про те, що в разі невиконання ОСОБА_9 зобов'язань по наданню послуги отримання житла, будь-яких претензій ОСОБА_7 до ОСОБА_2 не має, ніби-то підписаний ОСОБА_7 Однак, остання в судовому засіданні зазначила, що ніколи такої розписки не бачила і не підписувала. Крім того, в цій частині розписки мова йде про зобов'язання ОСОБА_9, якій позивач кошти не передавала і та на себе ніяких зобов'язань перед нею не приймала, а тому колегія суддів і в цій частині оцінює розписку як не належний доказ.

Представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції на запитання суду пояснив, що він не може надати докази передачі коштів ОСОБА_2 ОСОБА_9 Сама ОСОБА_9 перед ОСОБА_3 ніяких зобов'язань на себе не брала.

Відповідно до ст.. 308 ч.2 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Посилання представника апелянта на процесуальні порушення при розгляді справи, а саме розгляд судом першої інстанції справи за відсутності відповідача та її представника, на думку колегії суддів не впливає на законність та обґрунтованість рішення суду , а тому із цих підстав рішення не підлягає скасуванню.

Однак, колегія суддів погоджується із представником відповідача в тій частині, що стосунки між сторонами не були в розумінні глави 71 ЦК України грошовими зобов'язанням, а тому судом першої інстанції було неправильно застосовано ст.. 625 ЦК України та стягнуто 3% річних, а тому в цій частині колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В решті рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і повинно бути залишене без змін.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 307 , 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22 грудня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних в розмірі 17 207, 80 грн скасувати та в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

В решті рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :