Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Маловисківського районного управління юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за касаційною скаргоюОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 04 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - відділ державної виконавчої служби Маловисківського районного управління юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що від спільного подружнього життя сторони мають сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі виконавчого листа від 30 травня 2005 року № 2-826-05 з нього стягувались аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/6 всіх видів його доходу щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму, починаючи з 29 квітня 2005 року по 28 жовтня 2015 року. З 2007 року ОСОБА_5 перестала виховувати та утримувати сина та за домовленістю він перестав сплачувати аліменти, оскільки ОСОБА_7 перебував на його та його матері ОСОБА_8 утриманні. Про те, що син перебуває на його утриманні неодноразово повідомляв державних виконавців, що виконавчий лист перебуває на виконанні знав. У квітні 2016 року дізнався про те, що відповідач здала до відділу державної виконавчої служби виконавчий лист про стягнення з нього заборгованості за аліментами, яка складала 35 483 грн 90 коп. На даний час син одружився, він придбав йому будинок, допомагає матеріально, відповідач зовсім не цікавиться його життям.

Враховуючи наведене, позивач просив суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 35 483 грн 90 коп.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 04 травня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тюжкою хворобою або іншою обстановкою, що має істотне значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів наявності обставин передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, які мають значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

О.В.Попович