Провадження № 4-с/761/106/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» на дії Державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Гончаренка Юрія Івановича про повернення виконавчого документа, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (далі - Заявник), в особі свого представника, 17 листопада 2016 року звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Гончаренко Ю.І. (далі - Державний виконавець), про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

Заявник свою скаргу обґрунтовує тим, що 08 вересня 2009 року Шевченківським районним судом м.Києва видано судовий наказ у справі № 2н-4021/09 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 920 грн. 26 коп. Заявник зауважив, що 01 червня 2016 року вказаний судовий наказ був пред'явлений стягувачем ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» до виконання до Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, та на підставі постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17 жовтня 2016 року був повернутий стягувачеві, у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатним. Заявник вважає такі рішення та дії Державного виконавця протиправними. Вважає, що Державний виконавець, не скориставшись у повному обсязі правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів боржника. Просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати рішення Державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 52005465 від 17 жовтня 2016 року неправомірними; скасувати постанову Державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні № 52005465 від 17 жовтня 2016 року; зобов'язати Державного виконавця поновити виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу по справі № 2н-4021/09 від 08 вересня 2009 року, що виданий Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 6 920 грн. 26 коп.

Представник Заявника звернувся до суду із письмовим клопотанням розглядати скаргу за відсутності Заявника. Скаргу, з підстав зазначених у ній, підтримав. Просив суд вимоги, зазначені у скарзі, задоволити у повному обсязі.

Повідомлений у встановленому законом порядку про місце, дату та час судового розгляду скарги, Державний виконавець у судове засідання не з`явився. Подав до суду письмове клопотання про розгляд скарги за його відсутності. Крім того, Державний виконавець подав до суду письмові заперечення на скаргу, де зазначив, що 19 серпня 2016 року до відділу, повторно, надійшла заява стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового наказу по справі № 2н-4021/09 від 08 вересня 2009 року, що виданий Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 6 920 грн. 26 коп. Зауважив, що 19 серпня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52005465 та здійснені заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчого документу, а саме здійснено запити у відповідні реєстри, а 29 серпня 2016 року для перевірки місця проживання (перебування) боржника, Державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі, про що був складений відповідний акт. До того ж, Державний виконавець зазначив, що 21 вересня 2010 року Державним виконавцем арештовано майно боржника, а 09 жовтня 2013 року боржник обмежений у праві виїзді за межі України. Вважає скаргу необґрунтованою.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частини 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 386 Цивільного процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Суд знаходить можливим розгляд справи за відсутності Заявника та Державного виконавця на підставі наявних у справі доказів, необхідних для прийняття рішення по суті.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із письмовими запереченнями на скаргу, поданими Державним виконавцем, а також оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що 08 вересня 2009 року Шевченківським районним судом м.Києва видано судовий наказ у справі № 2н-4021/09 (далі - Судовий наказ) про стягнення з ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» заборгованості за кредитним договором № 400043180 від 06 березня 2008 року в сумі 9 631 грн. 43 коп., а також судові витрати в розмірі 78 грн. 16 коп. (а.с. 4).

Крім того, суд встановив, що на підставі вказаного судового наказу та згідно заяви стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк», заступником начальника відділу, Гончаренком Юрієм Івановичем, Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, було відкрито виконавче провадження.

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесеної заступником начальника відділу, Гончаренком Юрієм Івановичем, Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби 17 жовтня 2016 року, у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», Судовий наказ повернуто стягувачеві (а.с. 5, зворот).

Заявник стверджує, що Державний виконавець, не скориставшись у повному обсязі правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів боржника.

За змістом частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 1) частини 1, частини 2 та 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Судом встановлено, що у відповідності з частиною 1 статті 22 та пункту 1) частини 1, частини 2 та 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, Заявник, повторно, звернувся до Державного виконавця із заявою від 02 червня 2016 року про примусове виконання Судового наказу та накладення арешту на майно та кошти на банківських рахунках, що належить боржнику ОСОБА_3.

За змістом частини 1, абзацу 1 частини 2, частини 5 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Судом встановлено, що на підставі вказаної заяви, 19 серпня 2016 року заступником начальника відділу, Гончаренком Юрієм Івановичем, Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу № 2н-4021/09, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 08 вересня 2009 року.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, за змістом частини 1, абзацу 1 частини 2, пункту 3) частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

З матеріалів справи вбачається, що Державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження 19 серпня 2016 року, 20 січня 2017 року з метою розшуку майна та доходів боржника ОСОБА_3 було здійснено запити до Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

Крім того, 29 серпня 2016 року згідно Акту Державного виконавця, останнім було здійснено вихід за адресою місця проживання боржника, однак розшукати боржника та перевірити її майновий стан не виявилося можливим.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що Державним виконавцем вжито заходів щодо розшуку майна боржника та встановлення джерела його доходів, однак за змістом відповідей на зроблені запити вказана інформація щодо боржника відсутня.

З огляду на те, що згідно діючого законодавства та на підставі повторної заяви Заявника, Державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання Судового наказу, враховуючи, що Державним виконавцем діючим на підставі та в межах Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року не допущено порушення прав стягувача, що витікають зі змісту Судового наказу, суд вважає скаргу, в цілому, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 19 Конституції України, статей 1, 6, 11, 22, 23, 25, 52, 82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» на дії Державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Гончаренка Юрія Івановича про повернення виконавчого документа - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо вона не буде скасована.

СУДДЯ :