У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2006 року між нею, ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), а 10 квітня 2008 року, 5 травня 2008 року між нею та банком були укладені договори поруки, згідно з якими вона взяла на себе зобов'язання відповідати за виконання ОСОБА_5 усіх його зобов'язань перед банком, що виникли чи можуть виникнути з кредитних договорів про надання споживчого кредиту від 16 травня 2006 року, від 10 квітня 2008 року та від 5 травня 2008 року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитними договорами 16 березня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» направив позичальникута поручителю вимоги про дострокову сплату кредиту, процентів та пені. Вказану вимогу боржник отримав 22 березня 2012 року.

Посилаючись на те, що банком протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання (22 квітня 2012 року) не пред'явлено позовної вимоги до неї як до поручителя, ОСОБА_4 просила суд визнати припиненими договори поруки від 16 травня 2006 року, від 10 квітня 2008 року та від 5 травня 2008 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 3 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано припиненою поруку за договором, укладеним 16 травня 2006 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк». Визнано припиненою поруку за договором, укладеним 10 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк». Визнано припиненою поруку за договором, укладеним 5 травня 2008 року між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішенняапеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 251, 252, чч. 1, 2 ст. 554, ч. 4 ст. 559 ЦК України, врахувавши умови кредитних договорів та договорів поруки, дійшов до правильного висновку про те, що банк зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення встановленого ПАТ «УкрСиббанк» строку для дострокового повернення кредиту, якою є 21 квітня 2012 року по кредитному договору від 16 травня 2006 року та 22 квітня 2012 року по кредитним договорам від 10 квітня 2008 року та від 5 травня 2008 року.

Отже, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, п. 11.1 кредитного договору від 16 травня 2006 року та п. 6.2 кредитних договорів від 10 квітня 2008 року, від 5 травня 2008 року змінив строк виконання основного зобов'язання (а.с. 31 - 33) й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до ОСОБА_4 як до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15, від 27 січня 2016 року № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року № 6-368цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому з огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

8 травня 2012 року ПАТ «УкрССибанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 16 травня 2006 року, від 10 квітня 2008 року, від 5 травня 2008 року, проте ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 вересня 2012 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» залишено без розгляду.

Зазначене не є пред'явленням позову до поручителя в установленому законом порядку.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель О.В. Закропивний