АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 653/2711/17 Головуючий в І інстанції: Венглєвська Н.Б. Номер провадження: 22-ц/791/1947 /17 Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВейтас І.В.,
суддів: Колісниченка А.Г. Радченка С.В.,
секретар - Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_5, зацікавлена особа: Чонгарська сільська рада Генічеського району Херсонської області, про встановлення факту прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про встановлення факту прийняття нею спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті її батька - ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, посилаючись на те, що на момент смерті спадкодавця вона проживала разом з ним, до нотаріальної контори із відповідною заявою не зверталася та вважала, що спадщину прийняла, оскільки фактично вступила у права володіння майном. На даний час має намір оформити належним чином право на спадкове майно, однак при зверненні до нотаріальної контори їй було повідомлено про необхідність підтвердження факту прийняття спадщини.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що постійно проживала разом зі спадкодавцем і таким чином прийняла спадщину, тому вважає рішення суду про відмову в задоволенні її заяви незаконним та просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення факту прийняття спадщини.

Чонгарська сільська рада Генічеського району Херсонської області в заяві на адресу Апеляційного суду Херсонської області зазначила про свою згоду з заявою ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявниця не довела факту вступу в управління або володіння спадковим майном, а також не довела факту відсутності можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Колегія суддів вважає такий висновок суду правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_6, який є батьком заявниці ОСОБА_5 (а.с.3-5).

Згідно довідки виконавчого комітету Чонгарської сільської ради № 1679 без дати, ОСОБА_6 проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 1980 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року. За вказаною адресою також проживали і зареєстровані донька ОСОБА_5 - донька, зять - ОСОБА_7 та онуки ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_7 (а.с.6).

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, ОСОБА_5 вказувала, що в нотаріальній конторі їй надано роз'яснення стосовно необхідності підтвердження факту прийняття спадщини в судовому порядку.

Матеріали справи не містять відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Під час розгляду справи апеляційним судом, з пояснень представника заявниці встановлено, що ОСОБА_5 не зверталась з заявою до нотаріальної контори, і відповідно, відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не отримувала.

Як роз'яснено в п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 не зверталась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, і, відповідно нею не доведено відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, колегія суддів вважає, що судом правильно відмовлено в задоволенні заяви про встановлення факту прийняття спадщини.

Перевірені колегією доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: А.Г.Колісниченко

С.В.Радченко