Номер провадження: 22-ц/785/5989/17
Номер справи місцевого суду: 520/4680/16-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участі: представника позивача ПАТ АБ «Південний» - Кувшинової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та Приватного підприємства «Копліон-Авто» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 квітня 2016 року ПАТ АБ «Південний» звернулось до суду з позовом, який у подальшому був уточнений до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ПП «Копліон Авто» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до умов Кредитного договору №В 27 2008г від 23 січня 2008 року, враховуючи всі зміни та доповнення, ОСОБА_6 було надано кредит в розмірі 740 000 доларів США, строком повернення до 28 квітня 2016 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 8% річних.

Крім того, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ПП «Копліон Авто», кожен діючи самостійно, виступили поручителями за зобов'язаннями ОСОБА_6, що випливають з кредитного договору №В 27 2008г.

Однак, у зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань у відповідачів станом на 25.07.2016 року виникла заборгованість у розмірі 599 462,72 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 1 888 960,45 гривень.

На підставі зазначеного Банк звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених в уточненій позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 01 червня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ПП «Копліон-Авто» на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованість за кредитним договором по 1 949 740,58 гривень, а також по 62 806,08 гривень у якості витрат на сплату судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідачі по справі не з'явились, однак про розгляд справи вони були сповіщені неодноразово належним чином, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України тому їх неявка до апеляційного суду не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як зазначено у частинах 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» - надалі Банком, та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір № В27 2008г та Додаткові угоди до нього від 27.02.2008 року та від 19.12.2011 року.

12.12.2012 року між Банком, ОСОБА_8, та ОСОБА_6 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № В 27 2008г від 23.01.2008, у зв'язку з якою боржником перед Банком щодо виконання зобов'язань по Кредитному договору став ОСОБА_6, відповідач у справі.

В подальшому між Банком та ОСОБА_6 було укладено зміни та доповнення до кредитного договору від 26.04.2013 року, від 10.12.2013 року, від 31.03.2014 року, від 13.06.2014 року, від 01.09.2014 року, від 24.09.2014 року, від 22.01.2015 року, від 31.03.2015 року, від 03.08.2015 року та від 21.01.2016 року.

Відповідно до умов Кредитного договору, враховуючи всі зміни та доповнення, ОСОБА_6 отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 740 000 доларів США, строком повернення до 28.04.2016 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 8% річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку, що підтверджується Кредитним договором № В 27 2008г від 23.01.2008 року та всіма укладеними додатковими угодами до договору, копії яких долучені до матеріалів справи.

Банком зобов'язання щодо надання кредитних коштів за Кредитним договором виконані у повному обсязі, а позичальник, в свою чергу, допустив порушення умов Кредитного договору.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 12 грудня 2012 року, між Банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого остання зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_6 його зобов'язань перед банком, що виникли із кредитного договору № В 27 2008г від 23 січня 2008 року та всіх додаткових угод до нього в межах як основної заборгованості не більше 615 033,23 долари США, відсотків за користування кредитом, нарахованих відповідно до кредитного договору, але не більше 174 428,19 доларів США, усе разом - 789 461,42 долар США, так і по сплаті неустойки у вигляді пені, штрафів, передбачених кредитним договором, збитків кредитора внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а також будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, усім своїм майном і засобами, на які може бути звернене стягнення відповідно до чинного законодавства України.

21 січня 2016 року, між Банком та ОСОБА_7, та між Банком та Приватним підприємством «Копліон Авто» були укладені договори поруки за якими поручителі, кожен окремо, зобов'язалися відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_6 його зобов'язань у повному обсязі перед банком, що виникли із кредитного договору № В 27 2008г від 23 січня 2008 року та всіх додаткових угод до нього в межах як основної заборгованості не більше 569 561,89 долар США, відсотків за користування кредитом, нарахованих відповідно до кредитного договору, але не більше 34 357,86 доларів США, усе разом - 603 919,75 доларів США, так і по сплаті неустойки у вигляді пені, штрафів, передбачених кредитним договором, збитків кредитора внаслідок невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а також будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, усім своїм майном і засобами, на які може бути звернене стягнення відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п. 2.1.1. вказаних договорів поруки, при невиконанні (повному або частковому) позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором у терміни, зазначені в кредитному договорі, або неповерненні позичальником коштів у разі визнання кредитного договору недійсним, поручителі, кожен самостійно, зобов'язуються сплатити кредитору несплачену суму основного боргу за кредитом та відсотки за фактичний термін користування кредитом, а також обраховану банком неустойку у вигляді пені, штрафів, передбачених у договорі, а також інші суми, які позичальник повинен сплатити відповідно до кредитного договору, або сплатити суму отриманих по кредитному договору коштів, які згідно вимог чинного законодавства позичальник повинен повернути кредитору у разі визнання кредитного договору недійсним.

Із наданих представником позивача письмових пояснень від 01.06.2017 року з метою задоволення вимог за кредитним договором на договорі іпотеки Р№8177 від 02.07.2009 року та договорі іпотеки Р№547 від 25.01.2008 року були вчинені виконавчі написи, з метою примусового виконання яких Акціонерний банк «Південний» звернувся до державної виконавчої служби.

В процесі здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчих написів та звернення стягнення на предмети іпотеки - нерухоме майно - квартира №24, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та невиробничі будівлі і споруди, загальною площею 422,1 кв.м. і земельна ділянка, площею 0,5058 га., що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_1, було передано для реалізації ДП «Сетам» шляхом проведення електронних торгів. У зв'язку із тим, що електронні торги не відбулись, ПАТ «Південний» звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з повідомленням про придбання нерухомого майна за початковою ціною. Тобто, ПАТ «Південний» за рахунок зазначеного майна було отримано для погашення заборгованості грошові кошти, за рахунок яких здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором № В 27 2008г від 23.01.2008 року у сумі 329 031,16 доларів США.

З наданого представником позивача 01.06.2017 року розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача ОСОБА_6 перед Банком утворилась заборгованість за Кредитним договором № В 27 2008г від 23.01.2008 року (із врахуванням усіх змін та доповнень), яка складає 302 261,67 долар США та 1 919 740,58 гривень, в тому числі: за кредитом - 294 059,60 доларів США; за відсотками - 8 202,07 долари США; плата за кредитне обслуговування - 30 780,13 гривень; пеня за несплачений в строк кредит - 1 210 469,74 гривень; штраф за несплачені в строк відсотки - 678 490,71 гривень.

З урахуванням часткового погашення заборгованості за рахунок іпотечного майна, суд першої інстанції визначив розмір заборгованості за кредитним договором в розмірі 302 261,67 долар США та 1 919 740,58 гривень, в тому числі: за кредитом - 294 059,60 доларів США; за відсотками - 8 202,07 долари США; плата за кредитне обслуговування - 30 780,13 гривень; пеня за несплачений в строк кредит - 1 210 469,74 гривень; штраф за несплачені в строк відсотки - 678 490,71 гривень, що не перевищує ліміти відповідальності поручителів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник - ОСОБА_6 та самостійні поручителі - ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ПП «Копліон Авто» є відповідальними перед кредитором за порушення зобов'язань з повернення коштів та сплати супутніх платежів за договором кредиту № В 27 2008г. та договорів поруки, тому з позичальника та кожного окремо поручителя солідарно підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 302 261,67 долар США та 1 919 740,58 гривень, в тому числі: за кредитом - 294 059,60 доларів США; за відсотками - 8 202,07 долари США; плата за кредитне обслуговування - 30 780,13 гривень; пеня за несплачений в строк кредит - 1 210 469,74 гривень; штраф за несплачені в строк відсотки - 678 490,71 гривень.

Доводи наведені, в апеляційній скарзі ОСОБА_5 про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки розмір заборгованості за кредитними договорами не доведений, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3,4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, у якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови в прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу представники апелянта та відповідачів повинні були довести в судовому засіданні обставини, на які посилалися у запереченнях проти позову, а саме, на недоведеність розміру заборгованості за кредитними договорами, але в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів у підтвердження вказаних обставин, тому ці обставини є не доведеними.

До суду першої інстанції та апеляційної інстанції ні ОСОБА_5, ні її представником не було надано належних доказів відсутності заборгованості чи існування заборгованості в іншому розмірі, ніж той, що зазначено позивачем, також не надано ніяких інших доказів, які спростовують висновки суду першої інстанції.

Навпаки, позивачем було надано докази, які з достовірністю підтверджують, що позичальником порушені умови спірного кредитного договору та не повернуто заборгованість у встановлені договором строки та що розмір заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 31 травня 2017 року становить 302 261,67 долар США та 1 919 740,58 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 294 059,60 доларів США; заборгованості за відсотками у сумі 8 202,07 долари США; заборгованість з сплати за розрахункове обслуговування у сумі 30 780,13 гривень; пеня за несплачений в строк кредит у сумі 1 210 469,74 гривень; штраф за несплачені в строк відсотки у сумі 678 490,71 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками та розрахунками заборгованості. Крім того, розрахунок неустойки, що було здійснено станом на 25.07.2016 року (а.с.189) є чітким, прозорим та зрозумілим, оскільки, в ньому міститься початкова та кінцева дати нарахування неустойки, сума прострочення, кількість днів та ставка, згідно якої здійснювалося нарахування, суми нарахувань за кожний період окремо та сума нарахування неустойки за всі періоди разом.

Суть спору у даній справі полягає у встановлені факту порушення позичальником своїх зобов'язань, що витікають з Кредитного договору, тому вирішення питань, що входять до предмету доказування у такому спорі (у т.ч. правова оцінка дій сторін та наданих первинних документів), відноситься до виключної компетенції суду та не потребує спеціальних знань, зокрема в галузі бухгалтерського обліку.

Наданий відповідачем ОСОБА_6 «Висновок спеціаліста №17462 економічне дослідження розміру заборгованості за кредитним договором №В 27 2008г від 23.01.2008 року» від 21.11.2017 року складений ПП «Гранд Іншур» та долучений до нього розрахунок заборгованості за кредитним договором, не приймаються судовою колегією як висновок спеціаліста в розумінні норм цивільного процесуального законодавства. Зазначений висновок спеціаліста зроблено Приватним підприємством «Гранд Іншур», що відповідно до приписів ст.54 ЦПК України не є спеціалістом та не є учасником цивільного процесу, який бере участь у справі, відповідно даний висновок не є висновком спеціаліста відповідно до приписів процесуального законодавства.

Судовою колегією встановлено, що розрахунок заборгованості, доданий до висновку №17462, містить завідомо недостовірні та спотворені данні. Так, при детальному порівнянні сум, зазначених у вказаному розрахунку заборгованості, як фактично сплачені та сум, зазначених у платіжних дорученнях на підставі яких здійснювався даний розрахунок, чітко вбачається, що в розрахунку заборгованості, долученому до висновку спеціаліста, не відображено жодної реальної, фактично сплаченої суми погашення, інформація про які міститься в платіжних дорученнях, на підставі яких і формувався даний розрахунок заборгованості. Також, з матеріалів справи вбачається, що при складенні зазначеного висновку було використано неповні дані, зокрема, додатки до висновку не містять великої кількості додаткових угод до кредитного договору, що в свою чергу, призвело до невірно встановлених даних щодо сум та графіку сплати заборгованості за кредитним договором. Також, зазначені обставини справи, знайшли своє відображення і у запереченнях позивача вих№14-65187БТ від 08.12.2017 року, які, з посиланням на первинні документи, наглядно та у таблицях відображають дійсні обставини у справі і доводять недостовірність та необґрунтованість даних, відображених у розрахунку заборгованості, що є додатком до висновку №17462.

Отже, з урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що висновок спеціаліста №17462 не є належним доказом у справі ані відповідно до положень процесуального законодавства, ані в силу того, що містить неповні, недостовірні та спотворені фактичні дані.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять беззаперечні докази розміру заборгованості, що була визнана сторонами та підтверджується наявними у справі належними доказами, та у повній мірі відповідає заявленим позовним вимогам. Зокрема, матеріали справи (а.с.78-80) містять додаткову угоду від 21.01.2016 року до кредитного договору з додатком «графік платежів за кредитним договором», що була підписана ОСОБА_6 та факт укладення якої було ним визнано, оскільки дана угода надавалася ОСОБА_6 для підготовки висновку спеціаліста №17462. Відповідно, підписавши дану додаткову угоду ОСОБА_6 фактично визнав та погодився з тим, що станом на 21.01.2016 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 569 561,89 долар США, а враховуючи той факт, що згідно зазначеної додаткової угоди строк повернення заборгованості за кредитним договором настав у квітні 2016 року і до цього часу ОСОБА_6 здійснювалися проплати у погашення заборгованості за тілом кредиту, то розрахунок заборгованості від 25.07.2016 року, наданий позивачем, у якому зазначено, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 561 097,81 доларів США у повній мірі відповідає фактичним даним, що визнані сторонами та підтверджені належними доказами, зокрема виписками за рахунками, що є первинними документами бухгалтерського обліку. З урахуванням вищезазначених обставин, судова колегія не вбачає підстав для призначення судово-економічної експертизи для здійснення розрахунків за спірним кредитним договором.

Безпідставними є і посилання представника відповідача ОСОБА_5, в апеляційній скарзі на те що судом не встановлено факту укладення кредитного договору, додаткових угод до нього, договорів поруки, оскільки факт укладення Кредитного договору та додаткових угод до нього було підтверджено і визнано самим позичальником, оскільки ним було надано зазначені угоди для проведення ПП «Гранд Іншур» економічного дослідження розміру заборгованості за Кредитним договором №В 27 2008г від 23.01.2008 року. При цьому, надані позичальником, кредитний договір та додаткові угоди до нього є додатками до висновку спеціаліста №17462 від 21.11.2017 року та містяться в матеріалах справи. Отже, матеріали справи містять беззаперечні докази факту як укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, а також докази визнання даних угод позичальником.

Доводи апелянта щодо відмови судом першої інстанції у задоволені клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до розгляду по суті справи №520/11979/16-ц та справи №521/15453/16не заслуговують на увагу. Судовою колегію враховується, що як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2017 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси, позовна заява Банку у справі №520/11979/16-ц була залишена без розгляду, а 22.06.2017 року рішенням апеляційного суду Одеської області, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 року у справі №521/15453/16-ц про задоволення позову ОСОБА_5 та визнання договору поруки припиненим, скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_5 у задоволені позову про припинення договору поруки від 12 грудня 2012 року.

Колегія суддів, відхиляє доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом норм процесуального права, зокрема, не ухвалення заочного рішення у справі, оскільки відповідно до Узагальнень Верховного Суду України «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» неявкою відповідача є його фактична відсутність у залі судового засідання при розгляді справи по суті. При цьому необхідно враховувати, що неявка відповідача, а також відсутність його представника в судовому засіданні після оголошеної перерви, зупинення провадження у справі та поновлення її слухання не дає підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки відповідач брав участь у попередніх засіданнях, йому роз'яснювали його права та обов'язки, він висловлював свою думку і ставлення до позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи представники відповідачів у справі - ОСОБА_9 та ОСОБА_4 неодноразово приймали участь у судових засіданнях, подавали заяви, клопотання, висловлювали свою думку щодо позовних вимог та їм роз'яснювалися їх права та обов'язки, відповідно у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення заочного рішення.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на невстановлення факту правонаступництва ВАТ «Південний» та ПАТ «Південний» та перевірки повноважень посадових осіб, що укладали угоди з боку банку, оскільки дані посилання апелянта, спростовуються, наданими позивачем документами, які наявні в матеріалах справи. Зокрема, позивачем надано копію статуту Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» у п.1.1. якого зазначено, що «Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний»». Також, Акціонерним Банком «Південний» було надано копії витягів з наказів та довіреності, які підтверджують повноваження посадових осіб банку на укладення кредитного договору, додаткових угод до нього та договорів поруки.

Не приймаються апеляційним судом до уваги й інші доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування рішення суду та постановлення нового про відмову у задоволені позову.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року у даній справі частково скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерного банка «Південний» до Приватного підприємства «Копліон Авто» про стягнення заборгованості та закрито провадження у справі в цій частині.

Оскільки, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 колегія суддів дійшла до висновку щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваного рішення, апелянтом має бути сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, оплата якого була відстрочена на підставі заяви ОСОБА_5 Апелянтом, за подання апеляційної скарги, було частково сплачено судовий збір у розмірі 24 750 гривень. Отже, враховуючи те, що загальна сума судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги ОСОБА_6 складає 162 893,72 гривень, доплаті підлягає несплачена частина судового збору у сумі 138 143,72 гривень.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року відносно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 змінити в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3), ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_2) в рівних частках - по 49 361, 73 (сорок дев'ять тисяч триста шістдесят одна) гривень 73 копійок з кожного, на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» (ідентифікаційний номер: 20953647; місцезнаходження: 65059, м.Одеса, вул. Краснова, 6/1) у якості витрат на сплату судового збору в загальній сумі 148 085, 20 гривень (сто сорок вісім тисяч вісімдесят п'ять) гривень 20 копійок.

В інший частині рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_4) в дохід держави 138 143, 72 гривень (сто тридцять вісім тисяч сто сорок три) гривні 72 копійки несплаченого судового збору за подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік