Справа №461/6594/17
Провадження №2/461/1498/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який усно уточнив, до ОСОБА_4, в якому просить стягнути зі ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором позики від 18.12.2015 року в розмірі 14500,00 грн., а також 3% річних у розмірі 371,00 грн., пені у розмірі 3280,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1915,53 грн., а всього 20067,11 грн. та заборгованість за договором позики №001-01-111215 від 11.12.2015 року в розмірі 50000,00 грн., а також 3% річних у розмірі 1307,00 грн., пені у розмірі 11580,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5495,37 грн., а всього 68383,21 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики від 18.12.2015 року, згідно якого відповідач позичила у позивача 50000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 18.11.2016 року. Окрім того, зазначив, що між сторонами також було укладено договір позики №001-01-111215 від 11.12.2015 року, згідно якого відповідач позичила у позивача 50000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 11.11.2016 року. Стверджує, що відповідач частково повернула грошові кошти, а саме в сумі 35000,00 грн. Вказані кошти ОСОБА_4 передано власноручно, однак вказаний борг повернуто не було. Просить позов задоволити.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримали, просили такий задоволити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Зокрема зазначили, що дійсно між позивачем та відповідачем укладено договори позики від 11.12.2015 року та від 18.12.2015 року на загальну суму 100000,00 грн. Однак, стверджують, що вказані грошові кошти було повернуто позивачу у повному обсязі, про що свідчать розписки. Додатково зазначили, що ОСОБА_4 звернулася до Галицького ВП ГУНП у Львівській області із заявою про вчинення злочину, а саме відносно викрадення у неї, зокрема грошових коштів та розписок. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст.530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобов'язання.

Частинами 1 та 2 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що 11.12.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики №001-01-111215, згідно якого ОСОБА_2 позичено відповідачу грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. Позичені кошти ОСОБА_4 зобов'язалася повернути у строк до 11.11.2016 року.

Відповідач прийняті на себе зобов'язання за договором позики №001-01-111215 від 11.12.2015 року щодо своєчасного повернення коштів не виконала та відповідно до розрахунку позивача у період з 11.11.2016 року по 25.09.2017 року допустила виникнення заборгованості в розмірі 68383,21 грн., що складається з: 50000,00 грн. заборгованості за договором позики; 11580,84 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання; 1307,00 грн. 3% річних та 5495,37 грн. інфляційних втрат.

Окрім того, 18.11.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичено відповідачу грошові кошти в розмірі 50000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 18.11.2016 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 01.09.2016 року повернула позивачу грошові кошти у розмірі 35500,00 грн. на виконання договору позики від 18.12.2015 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою.

Згідно п.7 вказаного договору від 18.12.2015 року, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний відповідно до ст.625 ЦК України сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Однак, відповідач прийняті на себе зобов'язання за договором позики від 18.12.2015 року щодо своєчасного повернення коштів в повному обсязі не виконала та відповідно до розрахунку позивача у період з 18.11.2016 року по 25.09.2017 року допустила виникнення заборгованості в розмірі 20067,11 грн., що складається з: 14500,00 грн. заборгованості за договором позики; 3280,58 грн. пені за прострочення виконання зобов'язання; 371,00 грн. 3% річних та 1915,53 грн. інфляційних втрат.

Суд не приймає до уваги покликання позивача та її представника на те, що ОСОБА_4 повернуто позивачу грошові кошти у повному обсязі, оскільки у матеріалах справи знаходиться лише оригінал розписки ОСОБА_2 від 01.09.2016 року про те, що ОСОБА_4 повернула позивачу суму позики у розмірі 35500,00 грн., однак належних та допустимих доказів повернення іншої суми позики за вищевказаними договорами суду не надано.

Суд також не приймає до уваги довідку Галицького ВП ГУНП у Львівській області №14520/37/0917 від 06.12.2017 року, видану ОСОБА_4, оскільки у такій зазначено, що у відповідача викрадено, зокрема розписки, однак не конкретизовано, які саме розписки, від якого вони числа, на які суми та ким надані.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики, хоча всі умови договору - істотні, звичайні та випадкові - з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. При цьому, суд враховує, що цивільно-правовий договір укладений з узгодженої волі сторін, спрямованої на встановлення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити у повному обсязі з урахуванням уточнення позивача.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При такому вирішенні спору з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 844 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст.16, 526, 530, 549, 610-612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволити.

Стягнути зі ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) заборгованість за договором позики №001-01-111215 від 11.12.2015 року в розмірі 50000,00 грн., а також 3% річних у розмірі 1307,00 грн., пені у розмірі 11580,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5495,37 грн., а всього 68383,21 грн.

Стягнути зі ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 18.12.2015 року в розмірі 14500,00 грн., а також 3% річних у розмірі 371,00 грн., пені у розмірі 3280,58 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1915,53 грн., а всього 20067,11 грн.

Стягнути зі ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) 884,50 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом 10 днів з моменту його проголошення. У разі, якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.