Справа № 369/4308/14-ц
Провадження № 2/369/4361/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Водала А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» звернувся до суду за даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір. За умовами даного договору відповідач отримав кредит в розмірі 2 904 000 грн. на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності, зі сплатою відсотків в розмірі 14% річних, а позичальник, в свою чергу, зобовязався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути позивачу кредит і сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, що передбачені кредитним договором. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між ним та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2280 га (кадастровий номер :01:036:0045), які знаходяться по вул. Чкалова, 58 в с. П.П. Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.

ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 3 778 319,42 грн. У добровільному порядку відповідач повертати кошти відмовляється. За рішенням суду з відповідача стягнуто заборгованість, але рішення суду на день подачі позову не виконано. Тому вони набули право на звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й визнання права власності на земельні ділянки.

Просили суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2280 га (кадастровий номер :01:036:0045), які знаходяться по вул. Чкалова, 58 в с. П.П. Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області - з метою часткового погашення за рахунок нерухомого майна ОСОБА_2 за кредитним договором №46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року в розмірі 2 032018грн.; визначити спосіб звернення стягнення на нерухоме майно шляхом набуття нерухомого майна у власність за ціною, визначеною на підставі висновків про експертну грошову оцінку, яка становить у загальному розмірі 2 032 018 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 червня 2014 року позов задоволено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2017 року заочне рішення скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року проведено заміну позивача на правонаступника ОСОБА_1.

При розгляді справи позивач позовні вимоги уточнив. Вказав, що іпотекодержавтель має право обирати спосіб звернення стягнення на іпотечне майно, у разі порушення боржником умов кредитного договору. Остаточно просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року в розмірі 3 780 139,42 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» (, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3) на підставі договору іпотеки від 27 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_3, яке належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), а саме: житловий будинок загальною площею 76,20 кв.м, житловою площею 52,00 кв.м, та земельну ділянку площею 0,2280 га (кадастровий номер :01:036:0045), цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, які знаходяться по вул. Чкалова, 58 в с. П.П. Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцю, від імені іпотекодержателя ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу за ціною не нижче початковою ціни продажу, визначеної на підставі оцінки; надати ОСОБА_1 право на проведення усіх необхідних дій, повязаних з реалізацією предмету іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 76,20 кв.м, житловою площею 52,00 кв.м, та земельну ділянку площею 0,2280 га (кадастровий номер :01:036:0045), цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, які знаходяться по вул. Чкалова, 58 в с. П.П. Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, в тому числі але не виключено на виготовлення та отримання оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів, технічної документації на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

У судове засідання позивач не зявився. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати кредит в сумі 2 904 000 грн. на купівлю домоволодіння та земельної ділянки на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності, а позичальник, в свою чергу, зобовязався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути позивачу кредит і сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, що передбачені кредитним договором.

Договором встановлений розмір процентної ставки за користування кредитним коштами, а саме процентна ставка по кредиту встановлена у розмірі 14% річних та комісія за обслуговування кредиту 0,16% щомісячно на суму кредиту.

У п. 2.2 договору визначений обовязок банку надати позичальнику кредит.

У п. 2.3, 2.4, 3.3 договору визначено, що позичальник зобовязується забезпечити повернення одержаної суми кредитів.

Позичальник, також зобовязався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, і повернути позивачу суму кредиту в повному обсязі та сплатити процентні за його користування в порядку та у строки, що передбачені кредитним договором, вказані обовязки позичальника зазначені у пунктах 3.3 Кредитного договору.

Позивач належним чином виконав свої обовязки за кредитним договором, надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі - у розмірі 2 904 000 грн..

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2012 року стягнено з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 3 780 139,42 грн. У матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання даного рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до вимог ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

18 вересня 2017 року між ПАТ «Актив-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір №30-UA-EA-2017-08-08-000090-b про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги. За даним договором було відступлено право вимоги новому кредитору за кредитним договором № 46.1.07/ІЖ-1, укладеним 27 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством КБ «Актив-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_2. Дана обставина підтверджена договором, реєстром договорів, права вимоги за яким відступлено.

Також 18 вересня 2017 року укладено договір відступлення прав за Договором іпотеки від 27 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «КБ «Актив-Банк» і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_3 Даний договір посвідчений призваним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Про відступлення права вимоги за договорами було повідомлено ОСОБА_2 шляхом направлення відповідного листа. Відомості про зміну іпотекодержателя були внесені у відповідний реєстр, що підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №97607945 від 18 вересня 2017 року та №97611148 від 18 вересня 2017 року, №97622761 від 18 вересня 2017 року, №97617872 від 18 вересня 2017 року.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобовязаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобовязанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Враховуючи, що 18 вересня 2017 року між ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав за Договором Іпотеки, відповідно до якого ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» передало, а ОСОБА_1 прийняв всі права за Договором Іпотеки, що укладений між ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 46.1.07/ІЖ-1 від 27 грудня 2007 року, за таких обставин суд вважає що новим кредитором виступає ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, в якій крім іншого зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, за змістом даних норм власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який, визначається законом чи договором.

Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку».

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно вимог ст.36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, так і позасудове врегулювання, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками.

Аналогічні положення щодо можливості судового і позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки містить іпотечний договір, укладений між сторонами, п.3,4 якого містить застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку та позасудовому порядку, передбаченим Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом -право іпотекодержателя від свого імені продати предметіпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону, в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Зі змісту умов іпотечного договору вбачається, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі (п. 4).

Згідно із п.4 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, та реалізувати його за вибором: через прилюдні торги або шляхом самостійного продажу будь-якій особі-покупцеві.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права на продаж предмету іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а позивачем не надано будь-яких доказів про те, що він позбавлений можливості з вини відповідача реалізувати своє право, не подано доказів на підтвердження дотримання переважного права боржника на викуп майна.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України із цього питання, викладену у постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16, в якій зазначено, що аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). У справі, яка переглядалася, апеляційний суд, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, неправильно застосував норми ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на те, що позивачем не надано суду доказів про вжиття передбачених Законом України «Про іпотеку» заходів для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом самостійного продажу, а обставини щодо неможливості проведення такого стягнення в позасудовому порядку не становлять підставу заявленого позивачем позову, суд відмовляє у позові.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.3 ст.33, ч.3 ст.36, ч.1 ст.37, ст.39 Закону України «Про іпотеку», ч.2 ст16, п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.514, ч.1 ст.526, ч.1 ст.590, ч.2 ст.1050 ЦК України, Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (п.8, п. 15 п.п. 15.1, 15.5 ч.1 розділу ХІІІ „Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону №2147-VІІІ).

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич