АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В., Поливач Л.Д.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Кравець Тетяни Леонідівни, поданої в інтересах Асоціації українських банків на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2; заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2014 року у справі №2210/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф060820П від 21 вересня 2006 року в сумі 777 864 грн. 00 коп. та 8 178 грн. 00 коп. третейського збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року, заяву ОСОБА_2 - задоволено та скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф060820П від 21 вересня 2006 року в сумі 777 864 грн. 00 коп. та 8 178 грн. 00 коп. третейського збору (а.с.73-74).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, Кравець Т.Л. в інтересах Асоціації українських банків подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року та постановити нову ухвалу про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду.

_______________________________________________

Справа № 755/7078/17

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11269/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ч.4 ст.26, ч.1 ст.389-1 ЦПК України при вирішенні питання про залучення Асоціації українських банків до участі у справі, оскільки скасування рішення третейського суду при Асоціації українських банків, з підстав порушення третейським судом законодавства, є негативною для АУБ інформацією, що стосується немайнового права АУБ та погіршує репутацію. Зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини при вирішенні питання про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, неправильно застосував ст.73 ЦПК України.

Крім того, суд неповно з'ясував обставини третейської справи №2210/14 та зробив неправильний висновок про те, що дана третейська справа є справою щодо захисту прав споживачів.

Також, суд повторно встановив обставини, які відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують повторного доказування, оскільки підвідомчість справи №2210/14 третейському суду вже перевірялась та була встановлена ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 серпня 2015 року 3755/11663/15 про видачу виконавчого листа на рішення у цій справі.

В суді апеляційної інстанції, представник Асоціації українських банків - Щудла А.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф060820П, згідно якого ОСОБА_2 отримала від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» грошові кошти в сумі в сумі 30834,00 доларів США, скористалась кредитними коштами, однак свої зобов'язання по погашенню кредиту не виконала.

ОСОБА_2 змінила прізвище на «ОСОБА_2» (а.с. 16).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та скасовуючи рішення третейського суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення третейського суду.

Доводи апелянта про неправильність висновку про те, що дана третейська справа є справою щодо захисту прав споживачів, не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального закону та є безпідставними, з огляду на викладене вище.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду та не беруться до уваги колегією суддів.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому остання має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Кравець ТетяниЛеонідівни, поданої в інтересах Асоціації українських банків - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова