Справа № 128/208/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 грудня 2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.06.1988 року між нею та ОСОБА_6 було укладено шлюб. Під час спільного подружнього проживання, 16.06.1995 року рішенням Вінницько- Хутірської сільської ради на ім'я ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну площею 0.13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, які розташовані на території Вінницько-Хутірської сільської ради, кадастровий номер № :02:00510658. На дану земельну ділянку було виготовлено технічну документацію, але раптова смерть чоловіка призвела до того, що він фактично не по своїй вині не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на неї та отримати Державний акт на право власності.

У 2000 році позивач разом з чоловіком на даній земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: с. Вінницькі Хутори, вул. Сагайдачного, 107, Вінницького району Вінницької області розпочали будівництво житлового будинку. Будівництво даного будинку проводили самочинно, власними силами та коштами. Коштів на все не вистачало, в тому числі і на саме оформлення будівництва, так як жили вони фактично за рахунок отриманої пенсії. Тому, будували будинок фактично з розібраного будівельного матеріалу з власного приватного будинку позивачки, що знаходився в м. Вінниці по вул. Константиновича 51. Для цього позивач перевезла всю цеглу та балки, які застосували на будівництво даного будинку. Таким чином, сумісним зусиллям позивач з покійним чоловіком звели лише коробку будинку.

З часу смерті чоловіка, усі роботи по добудові будинку позивач взяла на себе. За цей період було виготовлено покрівлю будинку, зроблено перекриття. За свої власні кошти позивач замовила та встановила вікна і двері, стала продовжувати добудовувати даний будинок по мірі отримання коштів, як з пенсії, так і з городини, яку вона була вимушена вирощувати та торгувати нею, аби виконати інші будівельні роботи.

Усі будівельні матеріали та виконані роботи після смерті чоловіка оплачувала особисто позивач своїми власними коштами. На сьогоднішній день незавершене будівництво житлового будинку складає 66% готовності.

Самочинно збудований житловий будинок виконано без отримання відповідного дозволу, але в той же час без порушення встановлених будівельних норм і правил на земельній ділянці, відведеній під індивідуальне будівництво. Земельна ділянка використовується відповідно до її цільового призначення, що не порушує прав інших осіб.

Отже, будинок є об'єктом незавершеного будівництва, на його спорудження понесені витрати, але дозвіл на його будівництво відсутній. Процентна готовність об'єкта складає 66%. Частка робіт, яка невиконана є незначною. Даний об'єкт є об'єктом цивільних прав, визнання права власності на який може бути вирішено в судовому порядку.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на будівельні матеріали, з яких збудовано житловий будинок з погосподарськими спорудами № 107 по вул. Сагайдачного в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, який складається з житлового будинку «А», (незавершений будівництвом, готовність 66%), підвалу «П/А», погребу «Б», огорожі №1, хвіртки №2, воріт №3, огорожі № 4.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили позов задоволити.

Відповідач, представник Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву. в якій просить справу розглянути в його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3, його представник та представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, заперечували щодо його задоволення з огляду на наступне. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки та незавершеного будівництва по вул. Сагайдачного, 107 в м. Вінниця. Спадкоємцями померлого є його дружина - позивачка по справі ОСОБА_1 та відповідачі по справі - ОСОБА_5, ОСОБА_3, які належним чином прийняли спадщину, подавши у першу Вінницьку державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, номер спадкової справи 54599807. Тому, претендувати на спадкове майно померлого ОСОБА_6 мають право усі троє спадкоємців, а не лише позивачка. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. В силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки будівництво недобудованого будинку, право власності на який просить визнати позивачка, розпочато за час шлюбу, то такий будинок, в першу чергу, має бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_1. З вищевикладеного вбачається, що позивачка може пред'являти вимоги про визнання права власності на 1/2 частку, як на майно спільної сумісної власності, оскільки воно збудоване за час шлюбу, і лише потім пред'являти вимоги про визнання права власності на спадкове майно померлого, що буде становити 1/2 частку. Оскільки спадкоємців троє, то їх частки у спадковому майні будуть становити 1/3. Крім того, об'єкт незавершеного будівництва є об'єктом з особливим правовим статусом, оскільки має ряд ознак, за якими він відрізняється від об'єктів нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці. У разі неприйняття збудованого будинку до експлуатації, і як наслідок непроведення його реєстрації в органах БТІ, такий будинок не може бути об'єктом права спільної сумісної власності. За позовом дружини, спадкоємців забудовника, які спільно будували будинок, суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Спірний недобудований будинок є спільною власністю подружжя, в якій частки майна позивачки та її покійного чоловіка є рівними, тому вимоги позивачки про визнання за нею права власності на всі будівельні матеріали є безпідставними. Більш того, у технічному паспорті вказано 2000-2009 роки забудови, тобто коли покійний ОСОБА_6 ще був живий, і тому будівництво ними здійснювалось спільно. Натомість позивачкою не доведено належними та допустимими доказами той факт, що саме після смерті ОСОБА_6 2013 року нею здійснювалось будівництво за власні кошти, яке саме будівництво, з яких будівельних матеріалів, яка їх дійсна вартість. Аналізуючи правову природу об'єкта незавершеного будівництва, його ознаками, зокрема є: міцний (ґрунтовний) характер об'єкта будівництва, що зводиться, який дає можливість зробити висновок, що такий об'єкт створюється на довгий період експлуатації, утворюючи при цьому єдине ціле із земельною ділянкою, та

відмежовуючи вказаний об'єкт від малих архітектурних форм, тимчасових

споруд тощо; будівництво здійснюється на підставі дозвільних документів, виданих

відповідно до законодавства у сфері регулювання містобудівної діяльності; відсутність стовідсоткової готовності об'єкта незавершеного будівництва, що унеможливлює використання його за призначенням та введення відповідно до законодавства в експлуатацію. Відсутність можливості використання об'єкта незавершеного будівництва за призначенням, задля якого він будується, не позбавляє особу, яка здійснює його будівництво, звернутися за проведенням державної реєстрації права власності на такий об'єкт. Так, відповідно до частини третьої статті 331 Цивільного кодексу України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Отже, після проведення державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, такий об'єкт набуває цивільну оборотоздатність, що полягає у вільному відчуженні такого об'єкта або переході його від однієї особи до іншої. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК України не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. З ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Спірний незавершений будівництвом будинок є об'єктом самочинне будівництва, оскільки збудований без відповідних дозволів, а відтак незаконно, однак визнання права власності на матеріали, які залучені будівництві, залежить від законності здійснення цього будівництва. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спір» нерухоме майно (будинок, споруда); чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивачка просить у своєму позові визнати право власності на будівельні матеріали, проте, вона не вказує які саме будівельні матеріали, яка їх дійсна вартість, яким чином ці будівельні матеріали мають бути поіменовані, жодними належними доказами вона не довела того факту, що здійснювала будівництва за власні кошти. Враховуючи викладене, а також те, що позивачкою не доведено суду і не підтверджено жодними належними доказами той факт, що нею самостійно здійснювалось за власні кошти будівництво незавершеного будинку, відповідач ОСОБА_3 та його представник просять суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він допомагав позивачу перевозити старі будівельні матеріали від знесених будинків в село, де будувалась хата: перестінки, дах та інше. Він особисто 2 тижні тому робив проводку і перестінки з газоблоку в даному будинку, в якому ще тривають ремонтні роботи. Коли саме починав будуватися даний будинок, він не памятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що з позивачем були сусідами в м. Вінниці по вул. Константиновича; будинок зносили, позивач збирала будівельні матеріали на будівництво нового будинку (цеглу, блоки, балки тощо). Чоловік позивачки був вільною людиною, міг зібратися і поїхати на декілька днів з дому, участі в будівництві будинку майже не приймав.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що є сусідом позивача в с. Вінницькі Хутори, працював на будівництві будинку позивача: клав цеглу, усі будівельні матеріали були старі: дерево, балки, стропіли, шифер лише був новий. Недавно він привозив позивачу газоблоки.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено по справі, рішенням 7 сесії 22 скликання Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 16.06.1995 року, ОСОБА_6 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку в межах с. Вінницькі Хутори для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,13 га по вул. Сагайдачного в с. Вінницькі Хутори (а.с.8).

Як вбачається з довідки Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 11) ОСОБА_6 вказаною вище земельною ділянкою користується з 1991 року.

Домоволодінню, яке належить ОСОБА_6 присвоєно поштову адресу: Вінницька область Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, вул. Сагайдачного, 107 (а.с.30).

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 29.06.1988 року (а.с. 10).

16.04.2013 року ОСОБА_6 помер (а.с. 9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 відмовлено (а.с. 71 - 73).

Як вбачається з технічного паспорту на незавершений будівництвом будинок б/н по вул. Сагайдачного в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, виготволеного21.01.2009 року, вищевказаний будинок складався з: будинку незавершеним будівництвом готовністю 65, 9% «А», підвалу «п/А», сходів, огорожі №№ 1 4 (а.с. 84 - 86).

Станом на 19.03.2015 року незавершений будівництвом будинок б/н по вул. Сагайдачного в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області складався з: будинку незавершеним будівництвом готовністю 66% «А», підвалу «п/А», сходів, погребу «Б», огорожі № 1, хвіртки №2, воріт №3, огорожі № 4 (а.с. 87 - 90).

Станом на 09.06.2016 року незавершений будівництвом будинок б/н по вул. Сагайдачного в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області складався з: будинку незавершеним будівництвом готовністю 66% «А», підвалу «п/А», сходів, погребу «Б», огорожі № 1, хвіртки №2, воріт №3, огорожі № 4 (а.с. 91 - 93).

Станом на 11.10.2017 року незавершений будівництвом будинок б/н по вул. Сагайдачного в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області складався з: будинку незавершеним будівництвом готовністю 66% «А», підвалу «п/А», сходів, погребу «Б», огорожі № 1, хвіртки №2, воріт №3, огорожі № 4 (а.с. 94 - 96).

В 2016 2017 р.р. позивачем ОСОБА_1 придбавалися будівельні матеріали (а.с. 12, 82).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачкою не доведено суду і не підтверджено жодними належними доказами той факт, що нею самостійно здійснювалось за власні кошти будівництво незавершеного будівництвом будинку з погосподарськими спорудами № 107 по вул. Сагайдачного в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст. ст. 60, 69, 70 СК України, ст. ст. 328, 331, 368, 372, 392, 1216, 1218 ЦК України, ст. ст. 16, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України , суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: