АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

21 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3,

на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 6 жовтня 2017 року про закриття провадження

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Прокуратури Дарницького району м. Києва, Державної адміністрації Дарницького району м. Києва, Київської міської ради, треті особи Перша Київська державна нотаріальна контора, держаний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Вірник І.Є., Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про скасування арешту та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони звернулися до державного нотаріуса Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Вірнік І.Є. (далі - 16 КДНК) із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, а саме на нерухоме майно (частини квартир), що залишилися після смерті їхнього батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та частину квартири, що залишилися після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

24.06.2015 державним нотаріусом 16 КДНК винесено дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки згідно інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на частину спадкового майна накладено арешт, а інша частина спадкового майна не містить правовстановлюючих документів.

Позивачі, посилаючись на те, що арешти на спадкове майно було накладено на підставі документів, виданих прокуратурою Дарницького (Харківського) району м. Києва, а також виданих державною адміністрацією Дарницького (Харківського) району м. Києва, просили зняти обтяження в виді арешту зі спадкового майна, яке належало ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 6 жовтня 2017 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначили, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про закриття провадження у справі.

Вважали, що правовідносини, які склалися між сторонами, а саме визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з майна, не вдіносяться до сфери публічно-правових відносин, регулюються Цивільним кодексом України, а тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин просили скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 6 жовтня 2017 року, що перешкоджає провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Представник позивачів - ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник прокуратури Дарницького району м. Києва - Горіна Р.М. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду лист, в якому просила розглянути справи за відсутності представника нотаріальної контори.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися та своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відвідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, в березні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Прокуратури Дарницького району м. Києва, Державної адміністрації Дарницького району м. Києва, Київської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна та визнання права власності на спадкове майно. В своїй позовній заяві позивачі просили стягнути моральну шкоду з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З огляду на положення статей 1 та 15 ЦПК України, статті 2 КАС України не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування як суб'єктом публічного права та фізичною особою як суб'єктом приватного права, в якому фізична особа звернулася до суду за захистом не публічного, а цивільного права, зокрема права про визнання права власності на спадкове майно, на яке накладено арешт. У такому випадку це спір про цивільне право, не зважаючи на те, що у ньому бере участь суб'єкт публічного права.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23 серпня 2017 року по справі за № 6-1093цс17, яке у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Оскільки як зазначають позивачі внаслідок дій відповідачів було порушено їх цивільне право, то такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами виник спір про право цивільне і незважаючи на те, що у справі бере участь суб'єкт публічного права - спір не є публічно-правовим і має розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції, не визначившись зі змістом позовних вимог та характером правовідносин, з приводу яких виник спір, передчасно постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, судова колегія вважає, що при постановленні ухвали про закриття провадження у справі судом було порушено порядок, встановлений для вирішення цього питання.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 6 жовтня 2017 року - скасувати, справу для продовження розгляду передати до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №753/6000/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11781/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.