Справа № 313/734/17
Провадження № 2/313/273/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2017 року смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Кравцова С.О. при секретарі судового засідання Василенко Л.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача 1 ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні Веселівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення позики та процентів за користуванням позикою, суд

В С Т А Н О В И В :

07.06.2017 позивач ОСОБА_3 звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення позики та процентів за користуванням позикою, де зазначив, що у вересні 2015 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням надати йому у борг грошові кошти які були необхідні відповідачеві для власних потреб. У зв'язку з гарними приятельськими та діловими стосунками він погодився допомогти та надати грошові кошти в сумі 600.00 (шістсот) доларів СІІІА у борг Відповідачу в строк на один рік, про що між ними було укладено Договір позики від 29 вересня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав від нього грошові кошти в сумі 600,0 (шістсот) доларів США зі строком повернення до 29 вересня 2016 року. На підтвердження отримання коштів за Договором позики, позичальник того ж дня видав письмову розписку.

В свою чергу, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань Відповідачем 1 за договором позики від 29 вересня 2015 року, було укладено договір поруки від 29.09.2015 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 (далі Відповідач 2) в якості поручителя зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання. Сторони дійшли згоди, що у випадку неналежного виконання Відповідачем 1 своїх зобов'язань, поручитель несе відповідальність перед ним по зобовязаннях Відповідача 1 солідарно. Станом на 15 травня 2017 року зобов'язання за Договором позики не були виконані ні самим боржником ні його поручителем.

Відповідачі за вказаною письмовою розпискою та договором поруки у визначений строк борг не повернули. Позивач неодноразово звертався до них з вимогою про повернення йому вищевказаних грошових коштів, що в кінцевому випадку виявилось безрезультатним, в зв'язку з чим,- він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав і інтересів.

Відповідно до відомостей Національного Банку України, які розміщені на офіційному сайті в мережі Інтернет: офіційний курс гривні до іноземних валют станом на 15.05.2017 року складав: 100 доларів США - 2647.4312 (2647.43) гривень. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи офіційний курс гривні до долару США встановлений НБ України станом на 15.05.2017 року, можливо зробити наступний розрахунок:

- за договором позики від 29.09.2015 року га письмовою розпискою: 600,00 доларів США * 2647.43 грн./100 = 15 884.58 гри.;

Позивач вважає, що на день звернення до суду відповідачі повинні були повернути йому позику в сумі 15 884,58 грн. та 100% за користуванням позикою.

Посилаючись на ст.ст.525,530,1046 1050 ЦК України просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити, стягнути з відповідачів в солідарному порядку ,а саме за договором позики та письмовою розпискою від 29 вересня 2015 року: 15884.58 грн. суми основного боргу, що на день звернення до суду еквівалентно 600.00 доларів США та 15884.58 грн. 100 % процентів за користування позикою за весь фактичний період користування позикою.

Всього сума позовних вимог за даною позовною заявою складає 31 769,16 грн.

Позивач ОСОБА_3 на неодноразові виклики до суду та винесення ухвал про обовязкову явку позивача для надання пояснень (14.09. 2017 року та 13. 11. 2017 року ) не зявився, тому суд обмежився поясненнями відповідачів та поясненням представника позивача.

Відповідач - 1 ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнали в повному обсязі та надали письмові заперечення. Відповідач ОСОБА_4 надав в судовому засіданні пояснення відповідно до яких, зазначається, що на початку березня 2014 року відповідач ОСОБА_4 перебуваючи в в скрутному фінансовому стані скориставшись оголошенням про надання фінансової допомоги (прочитавши на стовпі) та звернувшись за вказаним в оголошенні телефоном отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в суммі 1000 гривень. Вказаний договір було оформлено в простій формі: - розписка (до цього часу позичальнику не повернута). Строк позики складав один рік, проценти за договором склали 20% від суми позики щомісячно. Розрахунок повинен бути кожного місяця в сумі 600 гривень переказом на рахунок ОСОБА_5Е, або безпосередньо йому готівкою.

Бували випадки коли у звязку з сімейними обставинами він не спроможний був відавати щомісячно по 600гривень, а давав лише 400 або більше ОСОБА_5Е додавав недодану суму до основного боргу та став погрожувати йому, що підключить інших людей, а саме ОСОБА_3, і що він знайде спосіб повернути заборгованість. Всього за весь час погашення заборгованості він повернув ОСОБА_5Е за період часу з 01.10.2015 року по 01.09.2016 року на вищевказану платіжну карту в погашення заборгованості було перераховано 7700,00 грн., а також готівкою передано позивачу 10500 грн., що в сумі складає 18 200,00 грн. ОСОБА_5Е виконав свою обіцянку щодо ОСОБА_3 він разом з останнім, стали приходити на його місце роботи, викликали для « розмови» де ОСОБА_3 тиснув на нього психологічно, погрожував фізичною расправою, якщо він не поверне нараховану ними суму, як вони зазначили залишок боргу ОСОБА_5 з процентами в сумі 600 доларів США. Такі дії останніх продовжувалось неодноразово, він побоючись расправи заклав в ломбард весільні обручки свою та дружини, гроші готівкою передав ОСОБА_5 повідомивши їм що більше платити він небуде, але це було замало і тоді ОСОБА_5Е разом з ОСОБА_3 запропонували підписати складений ними договір про те, що він отримав від ОСОБА_6 600 доларів США при цьому тиснучи психологічно та погрожуючи неприємностями в майбутньому. Він та його сімя перебуваючи в такій психологічній залежності та побоючись останніх ,так як йому відомо від інших людей, що він не перший кого так ошукали зазначені особи підписав цей договір. В правоохоронні органи не звертався побоючись за безпеку відносно себе та сімї. Грошей від ОСОБА_3 не отримував. Після підписання договору ОСОБА_5 сказав йому таку фразу «до зустрічі в суді».

Відповідач та його представник вважають, що договір позики та розписка від 15.09.2015 року фактично носили характер договору про визнання боргу за попереднім договором позики та мали на меті переривання строку позовної давності, а не надання зазначеної позивачем суми в борг відповідачу 1. Вказана сума є значно завищеною та навязана відповідачу 1 позивачем та відповідачем 2.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив про те що договір поруки від 29 вересня 2015 року де поручителем виступає відповідач №2 ОСОБА_5 складався в його відсутність і він не просив ОСОБА_5Е бути його поручителем. Цей договір складений ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в іншому місці з метою підтвердження хибного факту отримання грошей. В ніяких дружніх стосунках з останніми не перебуває.

Відповідач №2 ОСОБА_5 на клопотання позивача викликався до суду 5 разів і тільки після винесення судом ухвал про обовязкову яку позивача та відповідача №2 у судове засідання (14.09. 2017 року та 13. 11. 2017 року ) останній зявився у судове засідання на 11.12. 2017 року, надати обгрунтованих пояснень щодо неявки до суду не зміг, проти позовних вимог позивача заперечив, але тільки відносно самого себе. Підтвердив факт надання в борг грошей ОСОБА_4 в 2014 році . Суду не надав чітких пояснень скільки грошей було повернуто ОСОБА_4 і яка сума боргу залишалася не погашена ОСОБА_4В на момент складання договору з ОСОБА_3 Зазначив, що договір поруки скадався з метою підтвердження порядочності відповідача- 1 з власної ініціативи чи за проханням ОСОБА_4 пояснити точно не зміг; чому договори складалися в різних місцях в м. Мелітополь та смт ОСОБА_2 в той же самий день, пояснити суду не зміг. Запевнив суд, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 600 доларів США якими купюрами і саме як пояснити суду не зміг. Як зазначив в судовому засіданні що ніяких претензій на час розгляду справи він не має до ОСОБА_4 про що написав письмову розписку.

Суд заслухавши пояснення сторін, переврівши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази прийшов до наступного:

Судом встановлено і не заперечується сторонами про те, що на початку березня 2014 року був укладений договір позики між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і сума запозичення становила 1000,00 грн. Вказаний договір було оформлено в простій форм: - розписка (до цього часу позичальнику не повернута). Строк позики складав один рік, проценти за договором склали 20% від суми позики щомісячно. Відповідно до пояснень ОСОБА_4В за період часу з 01.10.2015 року по 01.09.2016 року на вищевказану платіжну карту ОСОБА_5 в погашення заборгованості було перераховано 7700,00 грн., а також готівкою передано йому10500 грн., що в сумі складає 18 200,00 грн. ОСОБА_4 відмовився в подальшому сплачувати ОСОБА_7 начебто залишок в невизначенної суми про що попередив останнього. ОСОБА_5Е в свою чергу попередив ОСОБА_4В, що ним займуться інші люди а саме ОСОБА_3 Використовуючи психологічний тиск, погрози фізичної расправи над відповідачем ОСОБА_4 ОСОБА_3В та ОСОБА_5.змусили останнього підписати договір позики від 15.09.2015 року в м. Мелітополь Запорізької області між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Відповідно до умов Договору відповідачем було отримано у позику грошові кошти в сумі 600 доларів США, строк дії договору і відповідно повернення позики сторони визначили до 29.09.2016 року. Копія договору відповідачу надана не була.

Цього ж дня, відповідачем 1 була оформлена розписка про отримання від позивача грошових коштів в сумі 600 доларів США, але фактичної передачі грошових коштів не відбулося. Вказаний вище договір та розписка носили інший правовий характер, оскільки були підписані сторонами з метою визначення та фіксації загальної суми боргу за попереднім договором позики, який дійсно на початку березня 2014 року був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і сума запозичення становила лише 1000,00 грн. Вказаний договір було оформлено в простій форм: - розписка (до цього часу позичальнику не повернута). Строк позики складав один рік, проценти за договором склали 20% від суми позики щомісячно.

Тобто, договір позики та розписка від 15.09.2015 року фактично носили характер договору про визнання боргу за попереднім договором позики та мали на меті переривання строку позовної давності, а не надання зазначеної позивачем суми в борг відповідачу 1, Вказана сума є значно завищеною та навязана відповідачу 1 позивачем та відповідачем 2. Позивач ОСОБА_3 на неодноразові виклики до суду та винесення ухвал про обовязкову явку позивача для надання пояснень (14.09. 2017 року та 13. 11. 2017 року ) не зявився , тому суд обмежився поясненнями відповідачів та поясненням представника позивача.

За клопотанням представника відповідача -1 судом були витребувана в КБ «ПриватБанк» інформація щодо виданих на імя ОСОБА_5 карток та проведених по них операціях де при вивчені та огляді знайшло своє підтвердження доводів відповідача - 1.

Крім того судом було встановлено, що у провадженні Веселівського районного суду Запорізької області на протязі 2016-2017 років перебували наступні цивільні справи за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5:

- № 313/116/17, провадження № 2/313/138/2017 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про стягнення позики, в даній справі приймали участь: позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_5, представник відповідача ОСОБА_9. Винесене рішення 28.03.2017 року;

- № 313/1475/16-ц , провадження № 2/313/405/2016 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10, ОСОБА_5 про стягнення позики, в даній справі приймали участь: позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_5. Винесено заочне рішення 26.12.2016 року.

- № 313/1519/16-ц, провадження № 2/313/424/2016 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_11 та ОСОБА_3 про стягнення позики, в даній справі приймали участь: позивач - ОСОБА_5, відповідачі - ОСОБА_11 та ОСОБА_3. Винесене заочне рішення 26.12.2016 року.

- № 313/1520/16-ц, провадження № 2/313/425/2016 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_11, ОСОБА_3 про стягнення позики, 3% річних, індексу інфляції та процентів за користуванням позикою, в даній справі приймали участь: позивач - ОСОБА_5, відповідачі - ОСОБА_11 та ОСОБА_3. Винесене заочне рішення 26.12.2016 року. Зазначений факт підтведжує поясненя відповідача ОСОБА_4В,. що зазначені особи ошукують людей та займаються противоправними діями.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України в разі, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дїї. договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей позичальнику. З огляду на вказані положення закону договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Факт передачі грошей по цій справі судом не встановлено.

Тому, на теперішній час договір позики від 15.09.2015 року № б/н, на який як на підставу посилається позивач, у звязку із не переданням коштів сумі 600 доларів США не породжує для відповідача, жодних юридичних наслідків, оскільки фактично є неукладеним. В звязку із цим, відсутні достатні підстави для задоволення даного позову.

Крім того, під час навязаного укладення договору позики від 15.09.2015 року позикодавцем в односторонньому порядку було визначено, що погашення заборгованості за попереднім договором, враховуючи проживання ОСОБА_4 в іншому населеному пунктів, буде проводитися на платіжну картку № 6762 4660 0537 7872 ПАТ КБ «ПриватБанк», яка належить відповідачу 2 - ОСОБА_5.

За період часу з 01.10.2015 року по 01.09.2016 року відповідачем 1 на вищевказану платіжну карту в погашення заборгованості було перераховано 7700,00 грн., а також готівкою передано позивачу 10500 грн., що в сумі складає 18 200,00 грн.

Крім того у відповідності до ст 203 ч3 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч1 ст. 231 ЦК України Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним з правовими наслідками.

В судовому засіданні представником позивача та відповідача ОСОБА_5 не були спростовані поясненя відповідача ОСОБА_4В щодо не застосування до останнього психологічного тиску з боку ОСОБА_3 Як встановлено з наведенно сам відповідач ОСОБА_5Е заінтересований про стягенння з відповідача ОСОБА_4 неіснуючого боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобовязання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, відповідачем 1 передано іншій стороні договору грошові кошти в загальній сумі 18200,00 грн., що є значно більшим ніж сума запозичення та визначених договором відсотків за користування позикою. Тому, зобовязання є припиненим у звязку із його виконанням, що говорить про відсутність підстав для задоволення позову за зазначеним договором між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218, ЦПК України, ст.ст. 203.231, 509,526,640,1046 ЦК України суд

В И Р І Ш И В :

У позовній заяві ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення позики та процентів за користуванням позикою відмовити у повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_12