Справа № 438/1148/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/783/5586/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна,-

ВСТАНОВИЛА:

заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 10 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано автомобіль марки ВАЗ моделі 21703 типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір сірий, 2008 року випуску, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля марки ВАЗ моделі 21703 типу легковий седан-В, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, колір сірий, 2008 року випуску та залишити автомобіль у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Стягнуто із ОСОБА_2.в користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовного того, що він вважає спірний автомобіль своєю власністю.

Також вказує суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_7, всупереч вимогам ст. 11 ЦПК України так як в резолютивній частині оскаржуваного заочного рішення від 10 квітня 2017 року вирішив залишити автомобіль у спільній частковій власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9, хоча ОСОБА_4 в своїй позовній заяві такої вимоги не ставила.

Крім цього зазначає, що наявність на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги ОСОБА_4 від 07.11.2016р. щодо зміни рішення Апеляційного суду Львівської області від 18.10.2016р. по справі №438/54/15-ц фактично унеможливлювало подачу майже одночасно ОСОБА_4 позовної заяви від 16.11.2016р. з такими позовними вимогами та унеможливлювало законний та обґрунтований розгляд Трускавецьким міським судом Львівської області таких позовних вимог ОСОБА_4 в цивільній справі №438/1148//16-Ц між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Просить заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Бориславський міським судом Львівської області розглядалась справа № 438/54/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю. 26.04.2016 року Бориславським міським судом Львівської області було ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна подружжя та повністю відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім'єю.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2016 року скасувано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна подружжя. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково, а саме: встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без шлюбу у період з 01 січня 2004 року по липень 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 20 000,00 грн., що становить половину коштів, розмішених ОСОБА_2 на депозитному вкладі "Депозит плюс 12 місяців" в ПАТ КБ "Приватбанк", оскільки даний вклад є об'єктом права спільної сумісної власності. Дане рішення набрало законної сили 18 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як убачається з мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року, то сторони визнали, що спірний автомобіль набутий ними під час спільного проживання, а отже є об'єктом права спільної сумісної власності. Даний факт є встановленим вищезазначеним рішенням та не потребує доказування.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. З ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній' сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч: 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу ч. 2 ст. 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За правилами ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У разі коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені сторонами відповідно до їх часток суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи вищенаведене та надаючи належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_4 шляхом визнання за позивачкою права власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля та залишенням його у спільній частковій власності сторін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.