АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6645/17 Справа № 179/721/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Ізмаїл» на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року по справі за позовом фермерського господарства «Еталон-Є» до ОСОБА_2, селянського (фермерського) господарства «Ізмаїл» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року фермерське господарство «Еталон-Є» (далі ФГ «Еталон-Є») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, селянського (фермерського) господарства «Ізмаїл» (далі - СФГ «Ізмаїл») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, мотивуючи тим, що 20 липня 2007 року було створено ФГ «Еталон-Є», яке зареєстроване в Державному реєстрі юридичних осіб 29 серпня 2007 року. Між учасниками ФГ «Еталон-Є» укладено установчий договір, за котрим засновниками зазначеного господарства є: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2Ю, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Вказували, що згідно установчого договору до земель господарства належать земельні ділянки засновників господарства, отримані ними, як членами господарства із земель фермерського господарства, які посвідчені Державними актами на право власності на земельну ділянку, зокрема земельна ділянка ОСОБА_2Ю 4,8990 га (державний акт від 14 липня 2007 року №02).

Зазначали, що 27 грудня 2010 року між ОСОБА_2, самовільно як фізичною особою, без будь-якого погодження з головою ФГ «Еталон-Є», та СФГ «Ізмаїл» було укладено договір оренди земельної ділянки, яка раніше була передана в користування ФГ «Еталон-Є» на підставі установчого договору та статуту.

Посилаючись на те, що 27 грудня 2010 року по теперішній час СФГ «Ізмаїл» користується земельною ділянкою засновника господарства, на пропозицію ФГ «Еталон-Є» повернути земельну ділянку керівник СФГ «Ізмаїл» відмовляє, засновнику та керівнику ФГ «Еталон-Є» екземпляри договорів оренди укладених з СФГ «Ізмаїл» не надавалися, про існування договорів оренди ФГ «Еталон-Є» дізналося 28 листопада 2016 року, а тому просили суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,899 га від 15 червня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Ізмаїл», скасувавши його державну реєстрацію, вчинену відділом Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області 27 грудня 2010 року, реєстраційний №94 та повернути земельну ділянку площею 4,899 га, кадастровий №:01:002:0585, яка належить ОСОБА_2, в користування ФГ «Еталон-Є».

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року позовні вимоги ФГ «Еталон-Є» задоволено.

В апеляційній скарзі СФГ «Ізмаїл», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати та провадження у справі закрити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2017 року ФГ «Еталон-Є» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, СФГ «Ізмаїл» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.

Колегія суддів наголошує на тому, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у звязку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи.

Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п.п.1,2,5 ст.255 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження (п.п.6,7 ст.255 ЦПК України); недоцільність його продовження (п.п.3,4 ст.255 ЦПК України).

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст.205 ЦПК України, перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (ч. 1 ст.55 ЦПК України).

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку із вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Статтями 1218,1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1)особисті немайнові права; 2)право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3)право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4)право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5)права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу.

Колегія суддів наголошує на тому, що дані правовідносини допускають правонаступництво, втім суд першої інстанції відкривши провадження по справі 29 травня 2017 року не взяв до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2 помер 20 березня 2017 року.

Тобто провадження було відкрито по справі за позовом до померлої особи.

Згідно ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Під час вирішення питання щодо належних процесуальних дій суду у разі встановлення факту смерті відповідача, що настала до моменту подання позову, слід виходити з визначення цивільної процесуальної правоздатності як передумови виникнення процесуальних відносин між сторонами.

Так, відповідно до ст.46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно зі ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягай повноліття, а також юридичні особи. При цьому цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті (ч.4 ст.25 ЦК України).

Результати аналізу зазначених правових норм дають підстави для висновку про те, що чинним законодавством України не передбачено можливості пред'явлення позову до особи, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч.4 ст.25 ЦК України припинилася. При цьому вирішення питання щодо належних процесуальних дій суду у наведеному випадку залежить від стадії судового провадження, на якій судом було встановлено факт пред'явлення позову до померлої особи.

Зокрема, якщо на стадії відкриття провадження у справі в результаті виконання вимог ч.3 ст.122 ЦПК України (у редакції від 18 березня 2004 року з відповідними змінами та доповненнями на час відкриття провадження по даній справі) суд встановить, що фізична особа - відповідач знятий з обліку у відповідному органі реєстрації місця перебування та місця проживання особи у зв'язку із смертю, у відкритті провадження має бути відмовлено на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України у зв'язку з тим, що відповідна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

У тому випадку, якщо факт смерті відповідача, що настала до подання позову, буде встановлено на стадії судового розгляду, суду слід керуватись положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та закривати провадження у справі у зв'язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, позивачу має бути роз'яснене право звернутися з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника в порядку, передбаченому ст.1281 ЦК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на положення ч.1 ст.19 ЦПК України згідно із якими суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.20 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Таким чином позовні вимоги до СФГ «Ізмаїл» не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку, відповідно до положень п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, провадження у справі підлягає закриттю в частині вимог до ОСОБА_2 та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України в частині вимог до СФГ «Ізмаїл».

Враховуючи, що рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року не узгоджується з даними, отриманими апеляційним судом при перевірці доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст.374,377,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Ізмаїл» задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року скасувати та провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_10