Справа № 761/844/17
Провадження № 2/761/3238/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Романчук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 11 січня 2017 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач) про зняття арешту з рухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2016 року йому стало відомо про наявний арешт на належний йому автомобіль марки Volkswagen Passat, 1991 року випуску, номер кузова (шасі, рами, коляски) НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1, накладений в межах виконавчого провадження ВП № 46782568, матеріали якого знищено у зв'язку із закінченням терміну давності їх зберігання. Позивач зазначив, що 21 грудня 2016 року ним було сплачено 510 грн. 00 коп. штрафу, у зв'язку з яким було відкрито виконавче провадження ВП № 46782568 та накладено арешт на належний йому автомобіль. Таким чином, у зв'язку зі сплатою Позивачем штрафу, вважає позов законним та обґрунтованим, та просить суд ухвалити судове рішення, яким зняти арешт з автомобіля марки Volkswagen Passat, 1991 року випуску, номер кузова (шасі, рами, коляски) НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1.

В ході судового розгляду справи, неналежного відповідача - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було замінено на належного - Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач).

У судовому засіданні, Позивач позов підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача подав до суду письмові пояснення по суті позову, в яких зазначив, що оскільки виконавче провадження завершене, відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, Відповідачем не може бути знято арешт, накладений на майно Позивача. Додатково пояснив, що виконавчі провадження за 2015 рік знищені відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, у зв'язку з закінченням строку їх зберігання. Водночас, представник Відповідача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони Відповідача.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника Відповідача, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності сторони Відповідача.

Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно даних АСВП, до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 05 березня 2015 року надійшла постанова № 531532 від 13 грудня 2014 року, видана ВДАІ м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп. на користь держави.

Відповідно до вимог статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, 10 березня 2015 року державним виконавцем Білозубом М.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46782568 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа.

Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, 18 червня 2015 року державним виконавцем Білозубом М.І. винесено постанову про арешт майна боржника.

Державним виконавцем 18 червня 2016 року відповідно до вимог пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувача, у зв'язку з тим, що вжитими державним виконавцем заходами розшукати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявилось можливим. Боржник до відділу не з`являється, відомості про сплату боргу не надає.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як пояснив представник Відповідача у письмових поясненнях по суті позову, постанова про зняття арешту у виконавчому провадженні ВП № 46782568 не виносилась.

Суд встановив, що станом на 04 липня 2017 року виконавчий документ повторно до Відділу на виконання не надходив.

Згідно пунктів 8.19., 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25 грудня 2008 року, завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання.

Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Суд встановив, що матеріали виконавчого провадження ВП № 46782568 знищено, у зв'язку із закінченням строків їх зберігання.

З матеріалів справи, зокрема копії квитанції від 21 грудня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_3 21 грудня 2016 року було сплачено 510 грн. 00 коп. штрафу на користь держави, що передбачено постановою № 531532 від 13 грудня 2014 року, виданої ВДАІ м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп. на користь держави (а.с. 3).

Відповідно до частини 4 статті 59 та частини 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Крім того, відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з абзацом першим частини 1, частин 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статей 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що Позивачем надано достатньо належних допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що виконавче провадження ВП № 46782568 завершене, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_1 сплатив штраф у розмірі 510 грн. 00 коп. на користь держави, наявність якого послугувало причиною для відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на його майно, зважаючи на зміст частини 4 статті 59 та частини 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, належний ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen Passat 1.8, 1991 року випуску, чорного кольору, номер кузова (шасі, рами, коляски) НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1, підлягає звільненню з-під арешту, накладеного на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 18 червня 2015 року в межах виконавчого провадження ВП № 46782568.

З урахування викладеного, на підставі статті 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25 грудня 2008 року статей 10, 11, 13, 57, 60, 61, 209, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту - з а д о в о л ь н и т и у повному обсязі.

Звільнити з-під арешту автомобіль марки «Volkswagen, модель Passat, 1,8», рік випуску 1991, колір чорний, № кузова НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1, арешт на який накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 18 червня 2015 року в межах виконавчого провадження ВП № 46782568.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :