Справа № 306/1396/17
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Свалявського районного суду від 05 липня 2017 року за поданням головного державного виконавця Свалявського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Свалявського районного суду від 05 липня 2017 р. подання головного державного виконавця Свалявського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області задоволено: тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта України, для виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 до виконання ним зобовязань за виконавчим написом № 3278, виданим 15 серпня 2016 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3

ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні вказаного подання. Доводить про порушення норм процесуального права. Указує, що державним виконавцем не було подано жодного доказу про ухилення його від покладеного на нього зобовязання.Зазначає, що про виконавчий напис, згідно з яким було відкрито виконавче провадження, йому взагалі невідомо.

Суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем було вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» і спрямованих на примусове виконання виконавчого провадження. Натомість, боржник ухиляється від виконання зобовязання.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із ухваленням нової по суті питання, із таких мотивів.

Згідно з положеннями п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» треба розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

При цьому особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

За правилами ч.2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК, подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.5 ст. 19 Закону «Про виконавче провадження» зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;своєчасно з'являтися на вимогу виконавця;надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Як видно з матеріалів справи, 15 серпня 2016 р. було видано виконавчий напис про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 120 000 доларів США, що станом на 10.06.2016 р. склало 3 000 000 грн. (а.с.4). 11 травня 2017 р. було відкрито виконавче провадження (а.с.6). Також у рамках виконавчого провадження було здійснено низку запитів, зокрема: до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, з відповіді якого від 14.06.2017 р. (а.с.7) видно, що за боржником на праві власності земельних ділянок на території Свалявського району не зареєстровано. Із відповіді Пенсійного фонду України від 16.06.2017 р. (а.с.8) вбачається, що боржник пенсію не отримує. Згідно з листом державної фіскальної служби від 07.06.2017 р. (а.с.9,10) ОСОБА_4 на обліку в органах ДПС як платник податків не зареєстрований, а інформація щодо сум його доходів відсутня.

Доказів у підтвердження факту одержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження немає як і немає відомостей, чи знав боржник про існуючий виконавчий напис.

Також необхідно відмітити, що виконавче провадження було відкрито в травні 2017 р., а з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець звернувся до суду в липні 2017 р. Однак, за ці два місяці державним виконавцем, окрім відкриття виконавчого провадження і здійснення запитів щодо встановлення майнового та матеріального стану боржника, нічого зроблено не було. Отже, сама лише наявність виконавчого провадження не свідчить про свідоме ухиляння боржника від виконання своїх обовязків.

Тобто, висновок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.

Наявність виконавчого напису про стягнення заборгованості та виконавчого провадження за відсутності доказів свідомого ухилення особи від виконання покладених на неї обовязків не може слугувати підставою для обмеження громадянина в праві виїзду за межі України.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових і фактичних підстав для задоволення подання, через що постановлена ним ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а в задоволенні подання належить відмовити як необґрунтованому.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314 ч.1 п.6, 315, 317, 319, 324 ч.1 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу ХошбекянаТиграна Борисовича задовольнити. 2. Ухвалу Свалявського районного суду від 05 липня 2017 року скасувати. 3. У задоволенні подання головного державного виконавця Свалявського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ХошбекянаТиграна Борисовича відмовити. 4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: