Провадження №2/522/8819/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення зайнятого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року представник позивача звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення зайнятого приміщення, згідно якої просив суд зобовязати відповідачів звільнити приміщення кухні 6, 2 кв. м і самовільно прибудоване приміщення туалету біля 7 кв.м. на першому поверсі будинку 64 по вул. Новосельського в м. Одесі.

При цьому посилаючись на те, що Одеський національний університет імені ОСОБА_5 є державним навчальним закладом та керуючись ст. 70 Закону України «Про вищу освіту», здійснює господарську діяльність щодо майна, яке визначено наказом МОН України № 1164 від 29.09.2016 року.

Будинок 64 по вул. Новосельського м. Одеси входить у даний перелік під № 114, а також згідно охоронного договору № 04-02/2437 від 28.09.2015 року є памятником історичного та архітектурного значення.

Згідно з п. 2 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» будинок 64 по вул. Новосельського м. Одеси не підлягає тприватизації згідно наказу № 1164 від 29.09.2016 року.

Спільним рішенням керівництва університету та профспілкової організації, співробітникам університету та профспілкової організації, співробітникам університету, які мають потребу в житлі, тимчасово надаються службові приміщення, проте керівництво університету не може надати в користування нежитлове приміщення (кухню 6,2 кв. м.) розташовану на першому поверсі будинку 4 по вул. Новосельського м. Одеси, оскільки її самовільно зайняли відповідачі.

05.11.1970 року ОСОБА_1 та членам його сімї був наданий обмінний ордер № 4413 на мешкання в кв. 52, б. 64 по вулиці Новосельського в м. Одесі, площею 26,0 кв. м. Фактично дана квартира має площу 29,8 кв. м., тобто 3,8 кв. м., підсобне приміщення.

Згідно реєстраційних карток, на цю житлову площу були прописані: ОСОБА_1 ОСОБА_2 їх син ОСОБА_3, а також з 14.12.2004 року його дружина ОСОБА_4 та їх дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому позивач вважає, що ніхто з відповідачів фактично не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідачі самовільно утримують кухню 6,2 кв.м., замкнувши на свій замок, а також самовільно прибудували до неї туалет біля 7 кв. м.

З 2013 року керівництво університету постійно приймало заходи до того, що б відповідачі звільнили самовільно зайняту кухню і самовільно зайняту прибудову, проте відповідачі відмовилися від добровільного звільнення вказаних приміщень, у звязку із чим позивач був змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом.

Судом встановлено, що Згідно Наказу Міністерства освіти і науки України від 29.09.2016 року № 1164, закріплено на праві господарського відання за Одеським національним університетом імені ОСОБА_9 нерухоме майно, у т. ч. житловий будинок у м. Одеса, вул. Новосельського, 64.

Відповідно до копії Ордеру № 4413 від 05 листопада 2017 року 05.11. 1970 року, виданого ОСОБА_1, у звязку з чим він має право вселитися разом з дружиною ОСОБА_10 та донькою ОСОБА_11 до житлової площі за адресою: м. Одеса, вул. Островидова (Новосельського) б. 64, кв. 52.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 27.11.2017 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності нежиле приміщення, за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Новосельського, будинок 64.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Разом з тим, відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав, відповідно до ст. 10 і 60 ЦПК України, позивач повинен належним чином довести, що діями відповідача були порушені чи оспорюються саме його права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. З Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та інших № 105200548 від 27.11.2017 р. за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 64 відсутні домоволодіння (житлові будинки) та будь-яке інше нерухоме майно, права власності чи господарського відання на які зареєстровано за ОНУ ім. І.І. Мечникова. При цьому, згідно довідки, щодо реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 64 за Територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради (дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності - 23.10.2012 р.). Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та інших № 105201167 від 27.11.2017 р. за Одеським національним університетом ім. І.І. Мечникова не зареєстровано будь-яких обєктів нерухомого майна як на підставі права власності так і на праві господарського відання.

Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що відповідачі самовільно утримують кухню 6,2 кв.м., замкнувши на свій замок, а також самовільно прибудували до неї туалет біля 7 кв. м., оскільки жодного належного та допустимого доказу на підтвердження даних обставин суду не надано.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ніхто з відповідачів не проживали і не проживають по вказаній адресі.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладене, суд не має права виходити за межі позовних вимог та міняти підстави позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Як роз'яснено у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилаються, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності

На підставі викладеного та керуючись: ст .ст. 10, 11, 60, 81, 88, ч.3 ст.209, ст. ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звільнення зайнятого приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: А. Ю. Бойчук