Справа № 454/635/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя-,,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя з наступних підстав :

З 22 серпня 1981 року позивач ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі - ОСОБА_3

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14.07.2015 року.

Під час спільного подружнього проживання протягом тридцяти трьох років ОСОБА_1 до ОСОБА_3 набули майно, яке у відповідності до вимог ст.ст. 60-61 СК України є спільним майном подружжя. Розділити майно за взаємною згодою у відповідності до ст. 69 СК України є неможливо, а тому позивач змушений вирішувати дане питання в судовому порядку.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Мати ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_4 по справі, є власником будинку №19 по вул. Кармелюка в м. Сокалі Львівської області, збудованого в 1969 році. Вказаний будинок складався з чотирьох житлових кімнат, кухні, веранди, коридору, туалету та ванної. Житловою площею 60,2 кв. м. та загальною площею

100,2 кв. м. Вартість будинку станом на 2000 року становила 14410 грн.

Будучи членами сімї власника будинку позивач та його дружина з метою покращення житлових умов в 1999 році за час проживання в шлюбі та за рахунок їх спільних коштів провели реконструкцію вказаного будинку та влаштували мансардний поверх у вигляді 3-х кімнат, коридору та веранди внаслідок чого збільшилась загальна площа, яка складає 150,3 кв.м. та житлова площа, яка складає 105,3 кв.м. Покращення відбулося і за рахунок проведення капітального ремонту будинку, зокрема заміни вікон, встановлення опалення , заміни штукатурки всередині і ззовні і таке інше, внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинку як обєкту за рахунок спільних трудових, грошових затрат сторін, яка згідно до Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, складеного керівником проектної організації ОСОБА_5 14.02.2017 року становить 364306 грн.

ОСОБА_4 того, біля будинку подружжям побудовано гараж та літню кухню, вартість яких згідно Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, складеного керівником проектної організації ОСОБА_5 14.02.2017 року становить 116850 грн.

Також, позивач та відповідачка здійснили ремонт літньої кухні і сараю, що відносяться до вищезгаданого будинку, вартість робіт згідно Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, складеного керівником проектної організації ОСОБА_5 14.02.2017 року , становить 17314 грн.

Кошти, які були витрачені на проведення вищевказаних робіт, згідно із законом є спільною власністю позивача та відповідачки ОСОБА_3 , а набуте за них нерухоме майно ( мансардний поверх будинку, гараж та літня кухня) є спільною сумісною власністю подружжя, так як вони періодично працювали за кордоном та усі гроші витрачали на спільні потреби їхньої сімї, а саме покращення їхніх житлових умов.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно врахувати, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (cт. cт. 60, 69 СК України, ч. З cт. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 cт. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім 'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Шлюбного договору між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 не укладено, а тому вважаю, що до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми закону, що регулюють дані відносини.

У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно із ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо чоловік, дружина не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом.

З ч. 2 ст. 71 СК України, слідує, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

З огляду на те, що до влаштування мансарди в будинку, загальна його площа була 100,2 м. кв., а після добудови він став дворівневим з вигодами та загальна площа збільшилась до 150,3 м. кв., позивач вважає, що 1/3 частини будинку є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак йому має належати 1/6 ідеальна частина житлового будинку №19 по вул.. Кармелюка, 19 в м. Сокалі Львівської області.

ОСОБА_4 цього, позивач вважає, що гараж та літня кухня, що побудовані під час шлюбу за їхні спільні кошти є також спільною сумісною власністю подружжя, тому претендує на 1/2 ідеальну частину гаражу та літньої кухні, що відносяться до житлового будинку № 19 по вул. Кармелюка в м. Сокалі. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи наведене та у відповідності до ст. ст. 60,61,70,71 СК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст. 368 ЦК України ст.ст.118-122,122 ЦПК України , просить суд ухвалити рішення, яким:

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3:

- 1/3 ідеальних частини житлового будинку №19 по вул. Кармелюка, 19 в м. Сокалі Львівської області;

- гараж та літню кухню, що належать до будинку №19 по вул. Кармелюка, 19 в м. Сокалі Львівської області;

ОСОБА_4 того визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/6 ідеальних частин житлового будинку №19 по вул. Кармелюка, 19 в м. Сокалі Львівської області;

-1/2 ідеальну частину літньої кухні, що належить до будинку №19 по вул. Кармелюка, 19 в м. Сокалі Львівської області;

- 1/2 ідеальну частину гаражу, що належить до будинку №19 по вул. Кармелюка, 19 в м. Сокалі Львівської області.

Відповідач ОСОБА_4 подала в суд письмове заперечення щодо даного позову з наступних підстав :

Відповідач розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до неї та ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права на частку в спільному майні подружжя вважає її безпідставною, поданою з порушенням норм матеріального права з наступних підстав:

Факти викладені позивачем ОСОБА_1 в своїй позовній заяві взагалі не відповідають дійсності та є завідомо неправдивими.

12.03.1971 року державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 було посвідчено між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 договір дарування житлового будинку, що знаходиться в м. Сокаль по вул. Лопатіна, 19 (на даний час Кармелюка). У відповідності до умов даного Договору, ОСОБА_9 подарував ОСОБА_8 прийняв у дав житловий будинок, з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Сокаль по вул. Лопатіна (Кармелюка), 19 житловою площею 46,7кв.м.

В даному будинку вона проживала з своїм чоловіком та 4 дітьми. За свого життя її чоловік ОСОБА_8 здійснив прибудову до житлового будинку розмірами 10,0м х 3,85м, збудував господарські будівлі: літню кухню розміром 4,50м х 7,0м та гараж розміром 3,60м х 7,0м, переобладнав кухню в житлову кімнату, чим збільшив житлову площу на 11,7 м.кв., здійснив реконструкцію горища, яке в майбутньому планував використовувати як житло.

Дані факти підтверджені Технічним паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Кармелюка, 19 складений 06.11.2000 року Червоноградським БТІ, Довідкою Червоноградського МБТІ від 06.11.2000 року, також Рішенням виконкому Сокальської міської ради за №97 від 17.04.2003 року «Про узаконення самовільно порушених проектів забудов» яким узаконено самовільно порушений проект забудови моїм чоловіком ОСОБА_8, який помер в 2002 році, та зобовязано її, ОСОБА_4 звернутись у відділ містобудування та архітектури за внесенням змін у Будівельний паспорт.

29.10.2002 року ОСОБА_8 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 30.10.2002р. I- СГ275313.

Після смерті чоловіка у відповідності до ст.529 ЦК України її визнано спадкоємцем майна її чоловіка - ОСОБА_8 та видане свідоцтво про право на спадщину за законом №2-2286 від 04.11.2004 року.

До спадкового майна на яке видавалось свідоцтва також ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м.Сокаль вул. Кармелюка, 19. В цілому житловий будинок одноповерховий, шлакобетонний, який складається із: чотирьох житлових кімнат, житловою площею 60,2 кв.м., коридору, веранди, ванної, туалету, кухні. Загальна площа житлового будинку складає 100,2 кв.м.

До житлового будинку відносяться такі надвірні будівлі: хлів Б ,літня кухня - В, вбиральна - Д, літня кухня - Ж, гараж - 3, споруди - №1-№4.

Позивачем не представлено жодних доказів, що за рахунок спільних подружніх коштів з відповідачкою ОСОБА_3 проводилася реконструкція будинку відповідачки ОСОБА_4 Сам факт перебування в шлюбі з дочкою відповідачки ОСОБА_4 , не є достатньою підставою для визнання будинку , який перебуває в одноособовій приватній власності відповідачки ОСОБА_4, в якому тимчасово проживали позивач з дружиною, спільним майном подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями , які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності , є : 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте ( джерело набуття). Зазначене узгоджується з правовою позицією , викладеною у постанові Верховного суду від 01 липня 2015 року № 612 цс15.

Представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_10 подав в суд письмове заперечення щодо даного позову з наступних підстав : він не погоджується з позовною заявою ОСОБА_1 та просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Позивачем не наведено жодних законних підстав з яких нерухоме майно, а саме житловий будинок №19 по вулиці Кармелюка в місті Сокаль відноситься до спільного майна подружжя. ОСОБА_11 ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_11 ОСОБА_4 та стверджує, що житловий будинок побудований її батьком ОСОБА_8 разом з прибудинковими будівлями, а саме сараєм, літньою кухнею, ще одним сараєм, ще однією літньою кухнею, вбиральною, гаражем та спорудами №1 та №4. Загальна площа будинку складає 100,2 метри квадратних. Жодних коштів вони як подружжя при будівництві даних будівель з чоловіком не надавали. Те що позивач називає мансадровим поверхом площа якого по підрахункам Позивача 50,0 м.кв. на які нібито претендує останній не вважається таким як мансандровий, а горищем житлового будинку, фото якого додається до заперечення, і жодних документів по його узаконенню позивач не подає.

Що стосується добудованого за спільні кошти подружжя літню кухню та гараж за адресою м.Сокальвул. Кармелюка 19, то відповідно до виписки з рішення Сокальської міської ради від 17.04.2003 року №97 «Про узаконення самовільно порушених проектів забудови» то прибудівку до житлового будинку розміром 10,0*3,85 та збудовані господарські будівлі: літня кухня розміром 4,50*7,0 м та гараж розміром 3,60*7,0 м. , то дані споруди були побудовані батьком відповідачки ОСОБА_3 і після його смерті на підставі свідоцтва про право прийняття спадщини належать її мамі ОСОБА_11 ОСОБА_4 по даній справі. Жодних фінансових коштів відповідач ОСОБА_3 з чоловіком не надавали так як в цей час чоловік не працював, а вона їздила по заробітках.

Відповідно до норм ЦПК України кожна сторона повинна довести свої доводи та підтвердити їх відповідними доказами. Копія технічного паспорту видана ФОП ОСОБА_5 не підтверджує факт добудови горища за рахунок коштів Позивача, так як жодних квитанцій про оплату будівельних матеріалів, Позивачем ОСОБА_1 не надано.На підставі вищенаведеного просять суд відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову повністю.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано в суд письмове спростування письмових заперечень на даний позов з наступних підстав :

в провадженні Сокальського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права на частку в спільному майні подружжя.

03.05.2017 року відповідачем ОСОБА_4 подано заперечення на позовну заяву, яке підлягає спростуванню у звязку із наступним : чоловік відповідачки ОСОБА_4 отримав у дарунок у 1971 році спірне будинковолодіння житловою площею 46,7 кв. м.

Реконструкція будинку, здійснення прибудови до будинку, будівництво літньої кухні та гаражу проводилося з участю коштів та праці позивача та відповідачки ОСОБА_3 , які з 22 серпня 1981 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Будучи членами сімї власника будинку позивач та його дружина з метою покращення житлових умов в 1999 році за час проживання в шлюбі та за рахунок їх спільних коштів провели реконструкцію вказаного будинку та влаштували мансардний поверх у вигляді 3-х кімнат, коридору та веранди внаслідок чого збільшилась загальна площа, яка складає 150,3 кв. м. та житлова площа, яка складає 105,3 кв. м., а не як зазначає відповідачка що житлова площа збільшена лише на 11,7 кв. м.

Рішенням виконкому Сокальської міської ради № 97 від 17.04.2003 року відповідачку ОСОБА_4 зобовязано звернутись у відділ містобудування та архітектури для внесення змін у Будівельний паспорт на спірне будинковолодіння , з метою узаконення самовільного будівництва, хоча на зазначену дату вона не була власником зазначеного будинку, а її чоловік власник будинку ОСОБА_8 помер 29.10.2002 року, за життя не узаконивши самовільного будівництва.

Станом на дату видачі відповідачці Свідоцтва про право на спадщину за законом 04.11.2004 року проведені добудови внесено в технічний паспорт на будинок, хоча знову ж таки не узаконені , оскільки будинок є не одноповерховим як зазначено у свідоцтві , а будинком мансардного типу, мансардний поверх якого влаштовано у вигляді 3-х кімнат, коридору та веранди внаслідок чого збільшилась загальна площа будинку, яка складає

150,3 кв. м. та житлова площа, яка складає 105,3 кв. м.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Покращення відбулося і за рахунок проведення капітального ремонту будинку, зокрема заміни вікон, встановлення опалення , заміни штукатурки всередині і ззовні і т. ін . внаслідок чого істотно збільшилась вартість будинку як обєкту за рахунок спільних трудових, грошових затрат сторін, яка згідно до Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, складеного керівником проектної організації ОСОБА_5 14.02.2017 року становить 364306 грн.

ОСОБА_8 того, біля будинку подружжям побудовано гараж та літню кухню, вартість яких згідно Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, складеного керівником проектної організації ОСОБА_5 14.02.2017 року становить 116850 грн.

Також, позивач та відповідачка ОСОБА_3 здійснили ремонт літньої кухні і сараю, що відносяться до вищезгаданого будинку, вартість робіт згідно Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, складеного керівником проектної організації ОСОБА_5 14.02.2017р., становить 17314,00 грн.

Кошти, які були витрачені на проведення вищевказаних робіт, згідно із законом є спільною власністю позивача та відповідачки ОСОБА_3, а набуте за них нерухоме майно (мансардний поверх будинку, гараж та літня кухня) є спільною сумісною власністю подружжя, так як вони періодично працювали за кордоном та усі гроші витрачали на спільні потреби їхньої сімї, а саме покращення їхніх житлових умов з врахуванням того , що в зазначеному будинку проживала тільки відповідачка ОСОБА_4 та сімя позивача по справі в складі чотирьох чоловік.

На час проведення реконструкції будинку відповідачка ОСОБА_4 та її чоловік були особами пенсійного віку , отримували незначну пенсію та додаткових коштів для здійснення переобладнання будинку не мали, а крім того переобладнання здійснювалося для сімї позивача, яка проживала в будинку.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна з сторін повинна довести обставини на які вона покликається як на підставу свої вимог чи заперечень, й відтак відповідачка повинна довести той факт , що "переобладнання будинку та добудови до нього здійснювалися не за кошти сімї позивача, а за її власні кошти. ОСОБА_4 того позивач не претендує на частину будинку, яка була до реконструкції, а лише на ту частину яка була збудована за рахунок його спільних коштів з колишньою дружиною ОСОБА_3 за час спільного проживання у шлюбі протягом 30 років.

Доказом проведення реконструкції будинку з участю праці та коштів позивача є та обставина, що він виступав замовником будівельних робіт та розраховувався з робітниками належними йому коштами та спільна праця подружжя за кордоном.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі, а позивач до розірвання шлюбу з відповідачкою ОСОБА_3 був членом сімї , а відтак має право на частку у спільному майні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 прибули, в обґрунтування позову зіслалися на обставини викладені в позові, позовні вимоги підтримують та просить задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_12 прибули, в заперечення позову зіслалися на обставини викладені в запереченні проти позову, позовні вимоги заперечують та просять в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_10 в судове засідання з'явився проти позову заперечив, в обґрунтування зіслався на обставини викладені в письмовому запереченні, просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, подала письмове заперечення щодо позову. Позовні вимоги заперечує в повному об»ємі.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах слід відмовити з таких підстав:

Відповідно до паспорта громадянина України серія КА № 466964 вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серія ІІ № 147373 встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 22.08.1981 року.

Відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 липня 2015 року по справі № 454/1472/15-ц вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 розірвали шлюб 14.07.2005 року.

Відповідно до договору дарування посвідченого нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори від 12 квітня 1971 року вбачається, що ОСОБА_9 подарував , а ОСОБА_8 ( чоловік відповідачки ОСОБА_4Я.) прийняв у дар житловий будинок в м.Сокаль вул.. Лопатіна ( Кармелюка) , 19 з надвірними будівлями.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2017 року № 807771314 вбачається, що ОСОБА_4 має на праві одноособової приватної власності житловий будинок в м.Сокаль вул.. Кармелюка, 19 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-2286 від 04.11.2004 року виданого Сокальською держнотконторою.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду в м.Сокаль вул.. Кармелюка, 19 виданого ДКП Червоноградське МБТІ від 06.11.2000 року вбачаються технічні характеристики житлового будинку в м.Сокаль вул.. Кармелюка, 19, станом на 06.11.2000 року.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду в м.Сокаль вул.. Кармелюка, 19 виданого фізичною особою підприємцем ОСОБА_13 від 10.02.2017 року вбачаються технічні характеристики житлового будинку в м.Сокаль вул. Кармелюка, 19, станом на 10.02.2017 року.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради від 17.04.2003 року № 97 вбачається, що було узаконено згідно заяви ОСОБА_4 самовільно порушений проект забудови її чоловіком ОСОБА_8, який помер в 2002 році, а саме прибудову до житлового будинку розмірами 10 х 3,85 м і збудовані господарські будівлі : літня кухня розміром 4,50х7,0 м та гараж розміром 3,60х7,0, переобладнана кухня в житлову кімнату , збільшена житлова площа на 11,7 м.кв.

Відповідно до свідоцтва на спадщину за законом від 04 .11. 2004 року вбачається, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_8 у вигляді житлового будинку в м.Сокаль вул. Кармелюка, 19 ( будинок складається з чотирьох житлових кімнат , житловою площею 60.2 кв.м. , коридору, веранди, ванної, туалету, кухні. Загальна площа житлового будинку 100.2 кв.м.), до житлового будинку відносяться такі надвірні будівлі : хлів Б, літня кухня В, хлів Г, вбиральня Д, літня кухня - Ж, гараж - З, споруди - №1-№4).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 показали, що вони в різний час виконували певні ремонтні та будівельні роботи в житловому будинку за адресою м.Сокаль вул. Кармелюка, 19, однак не можуть суду сказати точну суму вартості робіт, не знають хто купляв будівельні роботи, однак з ними розраховувався коштами позивач.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав :

в судовому засіданні судом було встановлено , що позивач ОСОБА_1 перебуваючи в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 проживали в будинку відповідачки ОСОБА_4.

За час проживання позивача з сім»єю в будинку ОСОБА_4 було проведено частково ремонт даного будинку та господарських будівель, однак позивачем не надано жодних письмових документів, які б підтверджували вартість вкладення ним своїх власних коштів в ремонт будинку ( квитанції про оплату будівельних робіт , чеки з магазинів про придбання будівельних матеріалів тощо), а лише судом було допитано в судовому засіданні ряд свідків зі сторони позивача, які підтвердили, що вони дійсно проводили певні будівельні роботи в житловому будинку відповідачки ОСОБА_4 та в господарських будівлях , при цьому свідки не могли пояснити суду точну суму коштів , які вони отримали за виконання будівельних робіт та чи сплачувалися ними податки в дохід держави з отриманих коштів ( підтверджуючих документів про оплату позивачем їх послуг також не надано і позивачем ), свідкам не відомо достовірно за чиї кошти придбавалися будівельні матеріали за якими проводився ремонт , також свідкам і достовірно не відомо чиїми саме коштами розраховувався позивач ОСОБА_1 ( своїми чи відповідачки ОСОБА_4Я.) , однак вони стверджують, що саме він ОСОБА_1 з ними розраховувався за виконані будівельні роботи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем не доведено підставність його позовних вимог, оскільки позивачем не представлено жодних доказів, що за рахунок спільних подружніх коштів з відповідачкою ОСОБА_3 проводилася реконструкція будинку відповідачки ОСОБА_4 Сам факт перебування в шлюбі з дочкою відповідачки ОСОБА_4 , не є достатньою підставою для визнання будинку , який перебуває в одноособовій приватній власності відповідачки ОСОБА_4, в якому тимчасово проживали позивач з дружиною, спільним майном подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями , які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності , є : 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте ( джерело набуття). Зазначене узгоджується з правовою позицією , викладеною у постанові Верховного суду від 01 липня 2015 року № 612 цс15.

Однак це не позбавляє права позивача ОСОБА_1 звернутися з іншим позовом в суд щодо відшкодування йому затрачених ним коштів на проведення ремонту житлового будинку та господарських будівель відповідачки ОСОБА_4 за час проживання в даному будинку, однак це є зовсім інші позовні вимоги , які не охоплюються даним позовом.

Керуючись ст.ст. 10, 60,212 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку в спільному майні подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук