РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/18729/16-ц

Провадження № 2/638/1600/17

27.11.2017 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в майні та припинення права сумісної власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання ідеальної частки у спільному майні,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2016 року позивач, ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки в майні та припинення права сумісності.

08.06.2017 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання ідеальної частки у спільному майні.

24.10.2017 року Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова прийнято до провадження зустрічну позовну заяву та об'єднано в одне провадження.

Свої позовні вимоги позивач, ОСОБА_1, обґрунтовує тим, що з 1998 року є співвласницею квартири АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_2, право власності на квартиру є спільною сумісною в наслідок приватизації, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 04.03.1998 року. Позивач за первісним позовом пропонувала ОСОБА_2 виділити частки квартири, однак остання почала тероризувати її та бабусю, яка з ними проживала. ОСОБА_2 відмовилася і з жовтня 2016 року стала виживати ОСОБА_1 та бабусю з квартири. З 04.10.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач за первісним позовом майже щодня викликала поліцію. Після чергового побиття ОСОБА_2 їх бабусі - ОСОБА_3, яка є людиною похилого віку, вона була вимушена винайняти житло та забрати бабусю, з'їхати зі своєю квартири, оскільки боялась за своє життя та життя ОСОБА_3 11.10.2016 року ОСОБА_1 було укладено договір про найм житла і ІНФОРМАЦІЯ_1 року вони переїхали на квартиру. В день переїзду відповідачка намагалась також чинити напади на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після чого, перехвилювавшись, остання вже на орендованій квартирі померла.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2, позовні вимоги зустрічної заяви обґрунтовує тим, що коли була приватизація квартири, позивачу за первісним позовом виповнилося лише 10 років, а отже оформленням приватизаційних документів займалася ОСОБА_2, і несла витрати з оплати їх виготовлення, комунальних послуг, усунення пошкоджень та несправностей внутрішньоквартирних мереж, витрат на проведення поточного ремонту. ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 проживати у вищевказаній квартирі не збирається, а лише хоче продати свою частку. Враховуючи це, відповідач за первісним позовом просить визнати за нею право власності на 2/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. З приводу зустрічної позовної заяви вказала про те, що вона є необґрунтованою та такою, що не містить доказів на підтвердження.

Представник відповідача та відповідач за первісним позовом, в судовому засіданні заперечували проти первісного позову, зустрічний позов просили задовольнити.

Суд, дослідивши доводи представника позивача за первісним позовом, представника відповідача та відповідача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлені наступні факти, згідно свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1998, НОМЕР_1 квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2. (а.с.20)

У квартирі за адресою АДРЕСА_4 проживала ОСОБА_4, її мати - ОСОБА_2, та бабуся - ОСОБА_3.

ОСОБА_3, та ОСОБА_4 з 11.10.2016 року почали мешкати окремо на зйомній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.6)

Свідок ОСОБА_5 надав суду пояснення, вказав, що дана квартира була отримана ще батьком, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не працювала, жила за рахунок батька. Потім після смерті батька, мати, ОСОБА_3 отримувала допомогу, як жертва холокосту в евро, жили на них. ОСОБА_2 створила умови неможливі для проживання, погрожувала та провокувала істерики, в наслідок чого племінниця вимушена була зїхати на зйомну квартиру разом з бабусею ОСОБА_3 Також вказав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розповідали йому, що ОСОБА_2 застосовувала до ОСОБА_3 фізичну силу, внаслідок чого вона мала на тілі синці та побої.

Факт побоїв у ОСОБА_3 підтверджується також Висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи №1138-2016 від 11. Відповідно до якого ОСОБА_3 має наступні тілесні пошкодження: кровоподтеки на зовнішній поверхні правого плеча в середній та нижній частинах; на зовнішній поверхні лівого плеча в середній частині; в лівій боковій області живота; на тильній поверхні лівого зап'ястя в області проекції 1-ої п'ясткової кістки; на передній поверхні правого стегно в верхній третині; в паховій області практично на всьому протягу. Дані пошкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразилися, по механізму удару, та враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані, в строк за 6-9 діб до моменту проведення огляду. (а.с.80-81)

Матеріали справи не містять належних доказів, якіб підтверджували твердження відповідача за первісним позовом, що саме вона проводила оплату комунальних послуг, усунення пошкоджень та несправностей внутрішньо квартирних мереж, витрат на проведення поточного ремонту, а тому необґрунтованими є вимоги зустрічного позову з приводу визнання за нею права власності на квартиру у розмірі 2/3 частини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в майні та припинення права сумісної власності.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання ідеальної частки у спільному майні - суд відмовляє, у зв'язку з недоведеністю підстав для її збільшення. Адже пояснення ОСОБА_2 про те, що саме за її кошти відбувався ремонт квартири, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_5 та поясненнями в первісному позові ОСОБА_1 Окрім пояснень ОСОБА_2 не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Дана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 01.03.2017 року 6-152цс17.

Суд установив, що відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №448125, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки в майні - задовольнити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання ідеальної частки у спільному майні - відмовити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину АДРЕСА_7 та за ОСОБА_2 на ? частину на квартири АДРЕСА_5, припинивши право спільної сумісної власності.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_6 ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя