АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5977/17 Головуючий 1 інст. Сілантьєва Е.Є.
Справа № 645/2885/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцина В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року по справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що за адресою: АДРЕСА_1, мешкає ОСОБА_1, який є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № 244194. За ОСОБА_1 утворилась заборгованість у сумі 3134, 11 грн., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 березня 2011 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 2004,51 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2011 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 1129,60 грн.

Вказав, що 07 жовтня 2015 року відповідачу направлено рахунок-попередження з пропозицією погасити борг за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у 10-денний строк, проте на момент подання заяви відповідач не здійснив жодних заходів щодо погашення заборгованості. Вказав, що відповідачу також нараховано 776,42 грн. суми інфляційних втрат за час прострочення та 85,83 грн. 3% річних від простроченої суми.

Зазначив, що несплата боргу призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпечення екологічного добробуту міста і негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 3996,36 грн., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 березня 2011 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 2004,51 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2011 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 1129,60 грн., інфляційні втрати 776,42 грн., три відсотки річних від простроченої суми 85,83 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Не визнавши позовні вимоги, у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Комунального підприємства «Харківводоканал». В обґрунтування зустрічної позовної заяви посилався на те, що він дійсно є споживачем послуг з водовідведення та водопостачання, які надає Комунальне підприємство «Харківводоканал», проте чинним законодавством обовязки щодо періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) квартирного засобу обліку лічильника води покладено на Комунальне підприємство «Харківводоканал», і спосіб виконання даних обовязків має обирати Комунальне підприємство «Харківводоканал».

Просив зобовязати Комунальне підприємство «Харківводоканал» провести поточну періодичну повірку лічильників гарячої та холодної води за власний рахунок (за рахунок обслуговуючої організації) у строк, передбачений законодавством.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року позов Комунального підприємства «Харківводоканал» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства „Харківводоканал заборгованість в розмірі 3107,19 грн., яка складається із заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 1339,39 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення у розмірі 905,55 грн., інфляційних втрат у розмірі 776,42 грн. та трьох відсотків річних у сумі 85,83 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» витрати по сплаті судового збору у розмірі 121,80 грн. та судовий збір в дохід держави у розмірі 1256,20 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог Комунального підприємства „Харківводоканал - відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Комунальному підприємству «Харківводоканал»; задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1, зобовязати Комунальне підприємство «Харківводоканал» провести поточну періодичну повірку лічильників гарячої та холодної води за власний рахунок (за рахунок обслуговуючої організації) у строк, передбачений законодавством.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що позивачем не доведено, що встановлений у квартирі відповідача засіб обліку підігріву води несправний; що контроль щодо періодичної повірки покладено на виконавця послуг; що відповідачем не доведено, що відповідачу не надано доступу до приладу обліку води; що законом не передбачено, що проведення робіт з періодичної повірки має здійснюватись безкоштовно, а вартість періодичної повірки повинна відшкодовуватися споживачем через тариф.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не зявилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вимог частини 2 статті 305 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутністю не зявившихся осіб. Заяв щодо відкладення судового засідання від сторін не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов частково та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом за тарифами за відсутністю встановленого в порядку передбаченому законом лічильника.

Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові права та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

Як убачається з преамбули, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки.

За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями та пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» за № 1918 від 10 січня 2002 року передбачено, що споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, (частина 2 статті 625 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1, який є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. На ОСОБА_1 відкрито абонентський особовий рахунок № 244194. Суму оплати за надані послуги нараховано за тарифами.

Як вбачається з розрахунку за ОСОБА_1 утворилась заборгованість у сумі 3134, 11 грн., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 березня 2011 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 2004,51 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 жовтня 2011 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 1129,60 грн. У звязку з простроченням сплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення ОСОБА_1 нараховано 776,42 грн. суми інфляційних втрат та 85,83 грн. 3% річних від простроченої суми.

Згідно з частиною 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно застосував загальний строк позовної давності в три роки та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача суму заборгованості за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2016 року за надані послуги з централізованого водопостачання в сумі 1339, 39 грн., за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2016 року за надані послуги з централізованого водовідведення в сумі 905, 55 грн., інфляційні втрати в сумі 776, 42 грн., три проценти річних від простроченої суми 85, 83 грн. з урахуванням проведених виплат відповідачем у зазначений період, а саме за липень 2016 року 100,00 грн., за серпень 2016 року 200,00 грн., за листопад 2016 року 100,00 грн., за січень 2017 року 400,00 грн., за березень 2017 року 200,00 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не доведено, що встановлений у квартирі відповідача засіб обліку підігріву води несправний; що контроль щодо періодичної повірки покладено на виконавця послуг; що відповідачем не доведено, що відповідачу не надано доступу до приладу обліку води; що законом не передбачено, що проведення робіт з періодичної повірки має здійснюватись безкоштовно, а вартість періодичної повірки повинна відшкодовуватися споживачем через тариф є безпідставними, виходячи з наступного.

Пунктом 9 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що у квартирі роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Пунктом 10 зазначених Правил № 630 передбачено, що оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Здійснення обліку в усіх точках розбору передбачено пунктом 5.10 «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, засоби обліку в місцях їх приєднання до трубопроводів повинні бути опломбовані представником виробника та захищені від несанкціонованого втручання в їх роботу, яке може порушити достовірний облік кількості отриманої води. Засувки на обвідних лініях повинні бути опломбовані виробником. Неопломбовані засоби обліку до експлуатації не допускаються.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» в редакції, яка діяла на час встановлення приладів обліку, засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів у певних умовах їх експлуатації.

Аналізуючи наведені норми права, суд першої інстанції правильно зазначив, що встановлення приладів обліку повинно здійснюватися спеціалізованою організацією. Встановлені прилади обліку повинні бути опломбовано в місцях їх приєднання, що підтверджується відповідним актом опломбування.

Як вбачається з матеріалів справи доказів того, що в квартирі ОСОБА_1 спеціалізованою організацією встановлено лічильник води, його опломбовано, що підтверджується актом опломбування, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов обгрунтованого висновку щодо задоволення позову.

Зазначена апеляційна скарга зведена до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії