Справа № 189/1625/17
У Х В А Л А

12.12.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретареві Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування судового наказу, -

встановив:

27.11.2017 року Покровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері, ОСОБА_4, починаючи стягнення з 27.11.2017 року. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 320 грн. на користь держави.

05.12.2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що з червня 2016 року сторони не лише не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, а взагалі з вказаного часу разом не проживають, що підтверджується рішенням Покровського районного суду від 17.07.2017 року по справі №189/824/17 про розірвання шлюбу, згідно якого «Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Шлюбні відносини фактично припинені та майже рік позивачка проживає окремо від чоловіка, ОСОБА_1В.». Крім того, реєстрація народження дитини була здійснена особисто ОСОБА_4, фактично таємно, без відома та присутності ОСОБА_1, який лише отримавши судовий наказ про стягнення з нього аліментів, дізнався про існування вказаних обставин, оскільки більше року проживаючи окремо та не підтримуючи взагалі жодних відносин з ОСОБА_4, не є та обєктивно не може бути фізіологічним батьком дитини. Дані обставини свідчать про наявність між сторонами спору про батьківство ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В звязку з чим, просить скасувати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, виданий 27.11.2017 року Покровським районним судом.

Справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заявник ОСОБА_1 заяву про скасування судового наказу підтримав та просив її задовольнити.

Стягувач ОСОБА_4 не заперечує проти задоволення заяви про сксування судового наказу.

Згідно ч.6 ст. 1051 ЦПК України заява про скасування судового наказу розглядається у відкритому судовому засіданні. Неявка стягувача та боржника не перешкоджає розгляду такої заяви.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування судового наказу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 104 ЦПК України копія судового наказу разом з додатками надсилаються фізичній особі - боржнику на адресу, зазначену в документах, передбачених частиною шостою статті 100 цього Кодексу, а боржнику - юридичній особі чи фізичній особі - підприємцю, - за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Частиною 4 ст. 104 ЦПК України передбачено, що днем отримання боржником копії судового наказу є дата, зазначена у поштовому повідомленні про вручення. У разі якщо боржник відмовляється від отримання копії судового наказу або відсутній за вказаною адресою, днем отримання боржником копії судового наказу є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову боржника отримати копію судового наказу чи відмітки про відсутність боржника за вказаною адресою.

Згідно ч.1 ст. 105 ЦПК України боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

Так, ОСОБА_1 не згодний з вищевказаним судовим наказом, так як він взагалі не вважає себе батьком дитини, на утримання якої повинен сплачувати аліменти.

При таких обставинах, суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що між сторонами має місце спір, правильне вирішення якого можливе лише при його розгляді в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 105-1 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скасувати судовий наказ №189/1625/17 (2-н/189/24/17) від 27.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до вимог ст. ст. 180, 182, 191, 183 СК України, ст. ст.95-104 ЦПК України, аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на користь її матері, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, починаючи стягнення з 27.11.2017 року; та витрат по сплаті судового збору на користь держави у розмірі 320 грн.

Розяснити ОСОБА_4 її право на звернення з тією самою вимогою до суду в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_5