Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/1893/17
Провадження № 6/542/138/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року смт. Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Гавриленко Т.Г.,

при секретарі Янко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду в смт. Нові Санжари подання головного державного виконавця Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В :

12.12.2017 року головний державний виконавець Новосанжарського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

У своєму поданні вказує, що на виконанні у Новосанжарському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 49546439, відкрите на виконання виконавчого листа №2-719а від 27.11.2007 року Новосанжарського районного суду, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.08.2007 року.

Боржник ОСОБА_1 виконав рішення суду в неповному обсязі, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.12.2017 року становить 36793,08 грн.

Головний державний виконавець Новосанжарського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області просив застосувати до боржника ОСОБА_1 заходи забезпечення виконання рішення суду, а саме обмежити його у праві виїзду за межі України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 441 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з п. 4 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 10.12.2015 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

В обґрунтування свого подання державний виконавець посилається на те, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 слід встановити, оскільки таке передбачене ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

Так, матеріали подання не містять доказів на підтвердження ухилення боржника, ОСОБА_1 від явки до виконавчої служби, докази належного повідомлення боржника про наявність боргу та виклику до державної виконавчої служби, відсутні докази на підтвердження можливості ухилення від виконання зобовязань, покладених на нього, не надано доказів зясування питання про можливе працевлаштування боржника, як спосіб сплати ним боргу, відсутні докази на підтвердження можливості перетину боржником кордону України з метою ухилення від сплати існуючої заборгованості. Саме по собі посилання на заборгованість за виконуваним судовим рішенням за відсутності відповідних доказів не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Окремо слід відмітити, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що боржник має намір та може ухилитися від виконання рішення суду шляхом виїзду за межі України.

Таким чином, суд приходить до остаточного висновку, що в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новосанжарського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України слід відмовити.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Новосанжарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовити.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_4