Дата документу 20.12.2017
Справа № 320/7183/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Редька Олександра Васильовича,

при секретарі Колесніковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 100 000,00 гривень за договором позики, зазначивши, що влітку 2016 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошей. 01.08.2016 року позивач передала у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 100 000,00 гривень, а відповідач у свою чергу написав розписку про отримання вказаних коштів. Відповідно до вказаної розписки відповідач взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти у строк до 01.08.2017 року. На даний час відповідач кошти не повернув, у звязку з чим позивач змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 100 000,00 гривень, які зобовязався повернути в повному обсязі до 01 серпня 2017 року, про що свідчить розписка /а.с.8/.

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики. Згідно умов укладеного договору останньою датою повернення вищевказаних коштів є 01 серпня 2017 року.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-63-цс 13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, факт написання відповідачем власноручної розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, є підтвердженням отримання відповідачем грошової суми, вказаної в розписці та за умовами ст. 545 ЦК України вказує на відсутність виконання грошового зобовязання відповідачем в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що у визначений договором строк грошові кошти позивачу повернуті так і не були, відповідач умови договору не виконав, що свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобовязань за договором позики, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 100 000,00 гривень.

Керуючись ст.ст.525, 526, 530, 545, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 8, 9, 10, 18, 206, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії СЮ № 306354, виданий Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області від 04.07.2013 року, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Цюрупи), 9а кв. 4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт громадянина України серії МО №706195 виданий Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області від 01.04.1999 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 суму заборгованості за договором позики від 01 серпня 2016 року у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Олександр Васильович Редько