Справа №591/8496/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1812/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

в с т а н о в и л а:

11 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого 22 вересня 2016 року уточнив та обґрунтував їх тим, що відповідно до умов договору банківського строкового вкладу (депозиту) Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») 20 травня 2015 року мало обовязок повернути йому суму вкладу та відсотки, проте, умов договору не виконало. Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року з банку стягнуто було 100643 грн. вкладу, а також були стягнуті відсотки за користування депозитом за період з 21 травня 2015 року по 14 липня 2015 року, 3% річних та інфляційні втрати. Зазначене рішення банк виконав частково, повернувши 13 листопада 2015 року суму вкладу та відсотки за користування кредитом по 20 травня 2015 року. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача 4391,07 грн. відсотків за користування вкладом за період з 15 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року, 537,68 грн. в якості 3% річних за прострочення виконання зобовязань та 1610,28 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 відсотки за користування коштами банківського вкладу за період з 15 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року в сумі 4391,07 грн., 3% річних за прострочення повернення коштів в сумі 537,68 грн. та інфляційні втрати в сумі 1610,28 грн., а всього 6539,03 грн.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судові витрати в сумі 487,20 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2016 року виправлено технічну помилку, допущену в резолютивній частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року та вказано: «Стягнути з акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судові витрати в сумі 487,20 грн.».

Вказане рішення суду ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому зазначає, що умовами договору про банківський строковий вклад (депозит), Основними умовами залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передбачено, що відсотки за ставкою 24,5% нараховуються банком до закінчення строку дії договору, тобто, по 20 травня 2015 року, а після цього ставка за користування банком депозитом складає 0,0001%, чого суд першої інстанції не врахував. Крім того, оскільки у банку триває процедура ліквідації, тому спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норма ч. 5 ст. 36 якого встановлює заборону на задоволення вимог вкладників під час дії тимчасової адміністрації, яка в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» введена з 17 вересня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав, що банком порушені умови укладеного з позивачем договору строкового банківського вкладу (депозиту) щодо вчасного повернення вкладу та процентів. При цьому, суд виходив з передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України права позивача на 3% річних та інфляційних втрат у звязку з простроченням виконання зобовязань банком, а також взяв до уваги розрахунок позивача стосовно заборгованості по процентам, тобто, виходив з передбаченого умовами договору розміру процентів 24,5 % річних.

Проте, в повній мірі погодитись з такими висновками суду колегія суддів не може з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, а також з матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір-заяву №331832/83714/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на шість місяців в національній валюті, за умовами якого позивач вніс на вкладний рахунок 84000 грн. на строк по 15 листопада 2014 року з виплатою банком 25,50 % річних за час користування коштами вкладу (а.с. 19-20).

Того ж дня, 15 травня 2014 року, між сторонами було укладено договір-заяву №331832/83714/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті , за умовами якого позивач вніс на вкладний рахунок 500 грн. на строк по 20 травня 2015 року з виплатою банком 24,50 % річних за користування цими коштами (а.с. 21-22).

Скориставшись передбаченим умовами вказаних договорів правом поповнювати вклад, позивач кошти, які були розміщені на рахунку по договору вкладу № 331832/83714/6-14, 15 листопада 2014 року, тобто у день спливу строку його дії, вніс на рахунок по договору вкладу № 331832/83714/370-14 і станом на 13 травня 2015 року сума депозиту на рахунку у банку склала 100643 грн. (а.с. 18).

14 травня 2015 року ОСОБА_3 направив на адресу відповідача лист з вимогою про повернення суми депозиту та процентів, а 20 травня 2015 року позивач особисто звертався до установи банку з вимогою повернути вклад, але вимога в останній день дії договору вкладу, тобто 20 травня 2015 року, відповідачем не була виконана і кошти позивачу у цей строк не були повернуті.

Зазначені вище обставини, а також обставини невиконання банком умов договору вкладу від 15 травня 2014 року № 331832/83714/370-14 щодо строку його дії також були встановлені заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 липня 2015 року, яке набрало законної сили 05 серпня 2015 року.

Зокрема, судом було встановлено факт прострочення банком виконання зобовязання з повернення позивачу суми депозиту та процентів з 21 травня 2015 року. Також судом були задоволені вимоги ОСОБА_3 про стягнення 100643 грн. боргу (суми вкладу), а за період з 21 травня 2015 року по 14 липня 2015 року було стягнуто 3639,69 грн. боргу по сплаті процентів за користування депозитом, - 454,96 грн. за прострочення виконання зобовязання, виходячи з 3% річних від суми боргу, та 402,57 грн. інфляційних втрат (а.с. 11-13).

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про допущене ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» прострочення виконання зобовязання стосовно повернення вкладу і процентів за його використання у строк по 20 травня 2015 року, та захистив порушене право позивача у спосіб, передбачений ч. 5 ст. 1061 ЦК України, а також поклав передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобовязання на відповідача.

Водночас, суд першої інстанції не врахував передбачених ЦК України особливостей нарахування процентів на банківський вклад після закінчення строку дії умов договору банківського вкладу (депозиту).

Так, виходячи із змісту ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Як вірно встановлено місцевим судом та вбачається зі змісту договору заяви від 15 травня 2014 року за № 331832/83714/370-14 про банківський строковий вклад (депозит), умови цього договору діяли по 20 травня 2015 року, тобто, по день розміщення вкладу на рахунку у банку, за винятком випадку продовження строку розміщення вкладу (п.п. 1, 7 договору вкладу).

Вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на вклад, протягом строку з 15 травня 2014 року по 20 травня 2015 року, щомісячно (п. 3 договору вкладу).

Після закінчення строку розміщення вкладу він повертається вкладнику (п. 6 договору вкладу).

Колегія суддів не бере до уваги посилання в договорі вкладу на Основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб і обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в яких визначено порядок, строки та інші умови розміщення вкладів, нарахування та виплати процентів по вкладах тощо, оскільки зазначені умови всупереч вимогам ст.ст. 207, 1059 ЦК України позивачем не були підписані й доказів передання йому оригіналів цих документів банк суду не надав, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами договору банківського вкладу (депозиту).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року, № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року, № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року, а також № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року, які, з огляду на ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковими для застосування судами.

Таким чином, укладеним між сторонами спору договором банківського вкладу не було передбачено його автоматичну пролонгацію (без додаткового погодження між сторонами) та зміну умов в односторонньому порядку, як і не було передбачено порядок нарахування та розмір процентів у випадку неповернення вкладу у визначені договором строки, у звязку з чим на підставі ст. 598 ЦК України зобовязання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинились у строк, установлений цим договором, тобто, 20 травня 2015 року.

Однак, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, то у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобовязань за договором після закінчення терміну його дії.

Проте, суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині стягнення процентів за користування банком депозитом, положення ч. 1 ст. 1058 та ст. 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, тобто 24,50 % річних, не врахувавши, що договором не було визначено вказаного вище розміру ставки процентів за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобовязання за ним.

Суд безпідставно не застосував норму ст. 1070 ЦК України та не врахував, що з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Пунктом 2 наказу голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 29 серпня 2013 року № 712-о «Про внесення змін до наказу від 19 серпня 2013 року № 681-о «Про внесення змін в Основні умови по залученню банківських вкладів фізичних осіб» встановлено, що починаючи з 1 вересня 2013 року проценти по залишках грошових коштів на рахунках на вимогу нараховуються із розрахунку 0,0001 % річних.

Таким чином, розрахунок процентів за користування банком вкладом позивача за період з 15 липня по 17 вересня 2015 року слід здійснювати наступним чином: 100643 грн. (сума невиплаченого у строк вкладу) * 0,0001% (проценти за вкладом на вимогу) / 100% / 365 днів у році * 65 днів прострочки = 178,75 грн., а не 4391,07 грн., як помилково порахував суд першої інстанції.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитись ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості користуватися цими коштами, зобовязання банку з повернення вкладу не вважається виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції щодо стягнення 3% річних, що складає 537,68 грн., та 1610,28 грн. інфляційних втрат.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норма ч. 5 ст. 36 якого встановлює заборону на задоволення вимог вкладників під час дії тимчасової адміністрації, яка в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» введена з 17 вересня 2015 року, є безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 17 вересня 2015 №171 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку строком на 3 місяці з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року включно.

17 грудня 2015 року Національний банк України за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняв постанову № 898 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у спорах щодо виконання банком, у якому введено тимчасову адміністрацію чи розпочато процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед вкладниками (кредиторами).

Отже, до правовідносин, які склалися між сторонами, застосовуються спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 3 цього Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з ч. 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Однак, п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, у національній валюті України.

Оскільки строк дії договору банківського вкладу (депозиту) у позивача закінчився 20 травня 2015 року, тобто, до введення тимчасової адміністрації з 18 вересня 2015 року, тому вказані в п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження на спірні правовідносини не розповсюджуються.

За таких обставин, коли доводи апеляційної скарги стосовно стягнення суми відсоткової ставки за користування банком коштами банківського вкладу частково знайшли своє підтвердження на підставі норм матеріального права та з урахуванням матеріалів справи, які містять відповідні докази, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування банком вкладом позивача за спірний період підлягає зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині вимог.

На підставі ст. 88 ч. 5 ЦПК України розподіл судових витрат також підлягає зміні.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом 11 грудня 2015 року позивач не сплатив судовий збір у розмірі 487,20 грн., тому з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог позову (35%) слід стягнути 170,52 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Сплачений та документально підтверджений судовий збір за подання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» апеляційної скарги у сумі 535,92 грн. слід компенсувати банку пропорційно до вимог позову, у задоволенні яких відмовлено (65%), тобто, стягнути з позивача на користь відповідача 348,35 грн.

Керуючись ст.ст. 88; 307 ч. 1 п. 3; 309 ч. 1 п.п. 1, 3, 4; 314 ч. 2; 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року в даній справі у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» відсотків за користування коштами банківського вкладу за період з 15 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року в сумі 4391,07 грн. змінити та ухвалити нове рішення про їх часткове задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_3 178 грн. 75 коп. боргу по відсоткам за користування коштами банківського вкладу за період з 15 липня 2015 року по 17 вересня 2015 року.

В іншій оскаржуваній частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» на користь держави 170 грн. 52 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» 348 грн. 35 коп. в якості компенсації за сплачений судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -