Єдиний унікальний номер 240/434/17 Номер провадження 22-ц/775/1719/2017
Єдиний унікальний номер 240/434/17
Номер провадження 22-ц/775/1719/2017
Головуючий у 1 інстанції Попович І.А.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №240/434/17 за позовною заявою ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_1, до Олександрівської селищної ради, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, державний реєстратор Олександрівської районної державної адміністрації Сукова Неля Борисівна, про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування рішень,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_1,

на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в смт. Олександрівка Донецької області о 13:00 годині,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Олександрівської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування рішень.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_7, яка за життя не встигла закінчити приватизацію земельної ділянки площею 4,9305 га із кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Його батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину після смерті матері - ОСОБА_7 не приймав.

Також вказував, що рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 25 липня 2014 року було визнано за територіальною громадою Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області право власності на земельну ділянку, площею 6,1 га, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на підставі сертифікату на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. На підставі вказаного рішення суду за Олександрівською селищною радою в реєстрі речових прав було внесено запис про право власності на вищенаведену земельну ділянку.

В подальшому, на підставі рішення Олександрівської селищної ради «Про виділення та передачу земельної частки (паю) з комунальної власності у приватну власність» №7/9-166 від 04 жовтня 2016 року, зазначену земельну ділянку було передано у власність ОСОБА_2.

Після того, як позивач дізнався про зазначені обставини, він подав апеляційну скаргу на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 25 липня 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року було скасовано, заяву прокурора Олександрівського району Донецької області в інтересах Олександрівської селищної ради про визнання відумерлою спадщини у вигляді земельної ділянки площею 6,1 га, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на підставі сертифікату на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 залишено без розгляду.

Посилаючись на те, що він, в порядку ст. 1265 ЦК України, є спадкоємцем п'ятої черги після смерті його бабусі ОСОБА_7, просив визнати за ним право на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку площею 4,9305 га із кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також просив визнати незаконним та скасувати рішення Олександрівської селищної ради «Про виділення та передачу земельної частки (паю) з комунальної власності у приватну власність» №7/9-166 від 04 жовтня 2016 року. Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,9305 га із кадастровим номером НОМЕР_1 від 12 жовтня 2016 року, прийняти державним реєстратором Олександрівської районної державної адміністрації Суковою Н.Б. індексний номер 31838839 та запис про право власності №16870837 від 06 жовтня 2016 року.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дав неправильну правову оцінку спірним правовідносинам. Також суд дійшов невірного висновку про те, що ОСОБА_7 належало право на земельну частку пай на підставі сертифікату НОМЕР_2, а не право власності на сформовану земельну ділянку. Крім цього, що поза увагою суду залишилось те, що оскаржуване позивачем рішення селищної ради, на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку, було прийнято селищною радою за день до скасування Апеляційним судом Донецької області рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 25 липня 2014 року. Також суд першої інстанції залишив поза увагою, що земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_1, площею 4,9305 га була сформована та зареєстрована за територіальною громадою в особі Олександрівської селищної ради на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано. Також, суд першої інстанції в своєму рішенні не повністю виклав пояснення свідка ОСОБА_9.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_4, доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду інші сторони не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність не з'явившихся сторін, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що з'явились, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Суд у справі, яка переглядається, встановив, що ОСОБА_8 є батьком позивача ОСОБА_4.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_10 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_8 (батька позивача по справі).

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, судом першої інстанції встановлено, що на підставі розпорядження Олександрівської районної державної адміністрації від 23 липня 1996 року за № 350р. ОСОБА_7 одержала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, яка перебувала у колективній власності КСГП «Україна» розміром 6,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 25 липня 2014 року було визнано відумерлою спадщину у вигляді земельної ділянки, площею 6,1 га, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на підставі сертифікату на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та визнано право власності за територіальною громадою Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05.10.2016 року, рішення Олександрівського районного суду від 25 липня 2014 року було скасовано, заява прокурора залишена без розгляду.

Постановою державного нотаріуса Звягіної А.Ф. від 10 червня 2016 року позивачу по справі ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_7, оскільки син спадкодавців ОСОБА_8 не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом терміном шість місяців та на час відкриття спадщини спільно із спадкодавцем не проживав.

Власником спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,9305га, кадастровий НОМЕР_1, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру за № 70381976 від 12 жовтня 2016 року та інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, є відповідач ОСОБА_2.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області наданої 09 червня 2017 року, державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 4,9300 га серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 не отримала.

Рішенням Олександрівської селищної ради від 04 жовтня 2016 року № 7/9-166 земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 4,9305га, кадастровий НОМЕР_1 була виділена в натурі (на місцевості) та передана у приватну власність ОСОБА_2, для ведення сільськогосподарського виробництва.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7, що є бабусею позивача, за життя будь-яких дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки з земель, що належали державним або комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, та була раніше надана їй у користування, не вчиняла. Позивач, що є спадкоємцем п'ятої черги після смерті ОСОБА_7 та прийняв спадщину, відповідно до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України, не отримав у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, не оскаржував постанову нотаріуса про відмову в вчиненні нотаріальних дій, не звертався до Олександрівської селищної ради з будь-якою заявою про реалізацію своїх прав спадкоємця та Олександрівська селищна рада не відмовляла позивачу в реалізації його прав.

Крім цього, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Олександрівської селищної ради від 04 жовтня 2016 року № 7/9-166 було винесено в межах повноважень селищної ради, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що Олександрівська селищна рада була позбавлена правових підстав для виділення відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності на території Олександрівської селищної ради, сторона позивача суду не надала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,9305 га із кадастровим номером НОМЕР_1 від 12 жовтня 2016 року прийняте державним реєстратором Олександрівської районної державної адміністрації Суковою Н.Б. індексний номер 31838839 та запис про право власності № 16870837 від 06 жовтня 2016 року, суд виходив з того, що оскільки Олександрівська селищна рада та ОСОБА_2 не є належними відповідачами за зазначеною позовною вимогою. Позивач та його представник у судовому засіданні не заявляли клопотання про залучення державного реєстратора до участі у справі, як співвідповідача. Державний реєстратор прийняв рішення та вчинив запис про право власності на підставі відповідного рішення Олександрівської селищної ради від 04 жовтня 2016 року № 7/9-166.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального закону за наступних підстав.

Встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем п'ятої черги після смерті своєї бабусі ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.1,2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач є спадкоємцем п'ятої черги після смерті своєї бабусі ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_7 була власником земельної частки (паю) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, виданого 31 липня 1996 року Олександрівською районною державною адміністрацією розміром 6.1 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Як убачається з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відділу в Олександрівському районі від 11 серпня 2017 року, згідно даних Державного земельного кадастру на ім'я ОСОБА_7 ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» «Донецька регіональна філія» був виготовлений державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 та Олександрівським районним відділом ДРФ ДП «ЦДЗК» зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 17 березня 2006 року за №9, але не виданий. (т.І, а.с.131)

Тобто, спірна земельна ділянка належала спадкодавці ОСОБА_7 на підставі державного акту.

Наведеним вище спростовуються висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 була власником земельної частки (паю) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай).

З огляду на викладене, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 саме з визначених судом першої інстанції підстав, є невірними.

Спадкодавець за життя набула право власності на спірну земельну ділянку, але правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку не був отриманий.

Питання про визнання права власності в порядку спадкування за законом позивач не ставить.

Таким чином, у задоволенні вимог в частині визнання за ОСОБА_4 права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку,слід відмовити з інших підстав, оскільки обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає визначеному закону.

Враховуючи, що інші вимоги позовної заяви вимоги ОСОБА_4 є похідними від вимоги про визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку, то у їх задоволенні також слід відмовити.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: не застосував закон, який підлягав застосуванню, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 04 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, від імені якого діє ОСОБА_1, до Олександрівської селищної ради, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, державний реєстратор Олександрівської районної державної адміністрації Сукова Неля Борисівна, про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування рішень, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення буде складений 26 грудня 2017 року.

Головуючий Судді:

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2017 року.

Головуючий.

,.

..

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

.

,

:

.

.

.

.

:

.