АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог Опришенська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області, про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, що були використані при самочинному будівництві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_3 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, що були використані при самочинному будівництві.

У подальшому позовні вимоги було зменшено та заявлено також до співвідповідача ОСОБА_5

Позивач зазначав, що у 2006 році він звернувся до відповідача ОСОБА_4 - голови фермерського господарства «Колос» з проханням вирішити питання про надання йому земельної ділянки для будівництва житлового будинку, на що останній погодився.

Того ж року на вказаній відповідачем земельній ділянці на території Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області він (позивач) почав будівництво житлового будинку.

До 2015 року ним зведено два поверхи житлового будинку, проте виявилося, що під будівництво земельна ділянка виділена відповідачу ОСОБА_5 за іншим цільовим призначенням.

З 2015 року відповідачі перешкодили йому продовжувати будівництво, частково з його будівельних матеріалів звели горище та дах будинку.

Посилаючись на указані обставини та наявність спору між сторонами, позивач просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали та обладнання загальною вартістю 431828 гривень, які були використані в процесі будівництва будинку, розташованого на земельній ділянці в с. Опришени по вулиці Головній Глибоцького району Чернівецької області.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року змінені позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, що були використані в процесі закладення фундаменту, зведенні стін та влаштуванні плит монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між першим і другим поверхом житлового будинку по вул. Головній в с. Опришени, Глибоцького району Чернівецької області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_3, просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги у повному обсязі.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з недоведеності позову у повному обсязі, в т. ч. в частині вимог належності позивачу будівельних матеріалів, з яких влаштовано бетонне перекриття між другим поверхом та мансардним поверхом (горищем) недобудованого будинку.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, що згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині обсягу задоволення позову.

У справі встановлено і це не спростовано відповідачами, що позивачем в період з 2006 по 2015 рік на земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства с. Опришени по вулиці Головній Глибоцького району Чернівецької області, що належить відповідачу ОСОБА_5, зведено два поверхи житлового будинку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Як на докази будівництва за власні кошти та будівельні матеріали, в т.ч. перекриття другого поверху, позивач посилався на показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 (т.1, а.с.152-153), протоколи та постанови у справі про адміністративні правопорушення (т. 1, а.с.23-27), фототаблиці із зазначенням дати фотографування обєкту незавершеного будівництва (т. 1, а.с. 67-68), пояснення відповідача ОСОБА_4, висновки спеціаліста.

Суд першої інстанції, відхиляючи доводи позивача, зазначив, що ним не доведено будівництва бетонного перекриття між другим поверхом та мансардним поверхом (горищем).

Такий висновок суду суперечить встановленим обставинам справи та наявним у справі доказам, яким суд дав неналежну оцінку.

Про те, що саме позивачем зведено перекриття другого поверху стверджується показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 (т.1, а.с.152-153), фототаблицями із зазначенням дати фотографування обєкту незавершеного будівництва (т. 1, а.с. 67-68).

Указані докази у сукупності, а також зміст пояснень відповідача ОСОБА_4 свідчать про доведеність позову в указаній частині.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 з урахуванням будівельних матеріалів, які використано у процесі влаштування бетонного перекриття між другим поверхом та мансардним поверхом (горищем).

Рішення суду першої інстанції щодо визнання за позивачем права на будівельні матеріали, використані у процесі незакінченого будівництва відповідає нормам ст. ст. 331, 376 ЦК України.

Водночас, визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 388цс15.

Суд першої інстанції указаного не врахував й у рішенні не зазначив найменування та кількості будівельних матеріалів.

Виходячи із суті та обсягу заявлених позивачем вимог, змісту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 510 від 24 липня 2017 року (т. 2, а.с. 8-28) за позивачем слід визнати право на будівельні матеріали, що були використані при самочинному будівництві житлового будинку в с. Опришени по вулиці Головній Глибоцького району Чернівецької області, а саме, на:

23,0608 куб. м бетонної суміші В 7.5 (М100), крупність заповнювача більше 40 мм, використаної в ході закладення фундаменту;

19042 шт. каміння керамічного порожнистого розміром 250х120х138 мм, марка М100;

14,29 куб. м каміння бутового М400-600;

8,1498 куб. м плит теплоізоляційних з пінопласту марки ПСБС-40;

0,59725 куб. м розчину готового кладкового, важкого цементного, марки М25;

16,6005 куб. м розчину готового кладкового, важкого цементно-вапняного, марка М25;

2,814 куб. м піску природнього рядового, використаного в ході закладення стін будинку;

2,26345 куб. м бетонної суміші В 16 (М200), крупність заповнення більше 10 до 20 мм;

11,883 куб. м легкої бетонної суміші на керамзитовому гравії, клас бетону В15 (М200), крупність заповнювача більше 20 мм, використаної в ході влаштування міжповерхових плит монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між першим та другим поверхом;

0,09135 куб. м бетонної суміші В15 (М200), крупність заповнення більше 10 до 20 мм;

12,66 куб. м готової легкої бетонної суміші на керамзитовому гравії, клас бетону В15 (М200), крупність заповнювача більше 20 мм, використаної в ході влаштування міжповерхової плити монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між другим поверхом та мансардним поверхом (горищем);

0, 3653 т гарячекатаної арматурної сталі гладкої, класу А-1, діаметр 12 мм;

312 кв. м арматурної сітки, класу А1, діаметр 10 мм, використаної в ході влаштування міжповерхових плит монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між першим та другим поверхом та другим поверхом та мансардним поверхом (горищем).

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання права власності на 3,4 куб. м цегли та 6,2 куб. м пиломатеріалів, то вони є необґрунтованими.

Так, за твердженням представників позивача указана кількість цегли не використовувалася у будівництві будинку, а була вивезена відповідачем ОСОБА_4; а лісоматеріали були вивезені і за їх припущенням перероблені на дошки та крокви з подальшим використанням на будівництві покрівлі.

Отже, спірні 3,4 куб. цегли та пиломатеріали безпосередньо не використовувалися для будівництва будинку, а тому вимоги про визнання права на указані матеріали задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК ЦК України розподіл судових витрат слід змінити.

Зважаючи на процент задоволення позовних вимог з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 5031 гривень 20 коп. витрат зі сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року змінити в частині обсягу задоволення позову Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання, що були використані при самочинному будівництві, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали, що були використані при самочинному будівництві житлового будинку в с. Опришени по вулиці Головній Глибоцького району Чернівецької області, а саме, на:

23,0608 куб. м бетонної суміші В 7.5 (М100), крупність заповнювача більше 40 мм, використаної в ході закладення фундаменту;

19042 шт. каміння керамічного порожнистого розміром 250х120х138 мм, марка М100;

14,29 куб. м каміння бутового М400-600;

8,1498 куб. м плит теплоізоляційних з пінопласту марки ПСБС-40;

0,59725 куб. м розчину готового кладкового, важкого цементного, марки М25;

16,6005 куб. м розчину готового кладкового, важкого цементно-вапняного, марка М25;

2,814 куб. м піску природнього рядового, використаного в ході закладення стін будинку;

2,26345 куб. м бетонної суміші В 16 (М200), крупність заповнення більше 10 до 20 мм;

11,883 куб. м легкої бетонної суміші на керамзитовому гравії, клас бетону В15 (М200), крупність заповнювача більше 20 мм, використаної в ході влаштування міжповерхових плит монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між першим та другим поверхом;

0,09135 куб. м бетонної суміші В15 (М200), крупність заповнення більше 10 до 20 мм;

12,66 куб. м готової легкої бетонної суміші на керамзитовому гравії, клас бетону В15 (М200), крупність заповнювача більше 20 мм, використаної в ході влаштування міжповерхової плити монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між другим поверхом та мансардним поверхом (горищем);

0, 3653 т гарячекатаної арматурної сталі гладкої, класу А-1, діаметр 12 мм;

312 кв. м арматурної сітки, класу А1, діаметр 10 мм, використаної в ході влаштування міжповерхових плит монолітного залізобетонного міжповерхового перекриття між першим та другим поверхом та другим поверхом та мансардним поверхом (горищем).

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5031 гривень 20 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н. К. Височанська

ОСОБА_8