Ухвала

іменем україни

11 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 18 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, зазначаючи, що 25 грудня 2007 року уклав із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 договір, за яким передав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 34 тис. доларів США, а останні зобов'язалися повернути грошові кошти до 25 грудня 2009 року. У разі невиконання зобов'язання ОСОБА_8 зобов'язалася передати йому квартиру АДРЕСА_1.

16 серпня 2008 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 укладено договір позики, на виконання якого ОСОБА_8 надано грошові кошти в сумі 9 400 євро. ОСОБА_8 зобов'язалася повернути грошові кошти до 16 серпня 2009 року, а в разі невиконання зобов'язання - передати ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_3.

29 вересня 2008 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_8 укладено договір позики, на виконання якого ОСОБА_8 надано грошові кошти в сумі 60 тис. грн. При цьому ОСОБА_8 зобов'язалася повернути грошові кошти до 29 вересня 2009 року, а в разі невиконання зобов'язання - передати ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

Проте ОСОБА_8 свої зобов'язання не виконала.

25 липня 2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кельменецького районного нотаріального округу Чернівецької області Лаукстою В.І.

Посилаючись на те, що правочин порушує його права та інтереси, ОСОБА_4 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 18 травня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, керувався положеннями ст. ст. 215, 220, 572, 577 ЦК України та дійшов висновку про недоведеність порушення прав та інтересів ОСОБА_4 укладанням 25 липня 2008 року договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до 25 липня 2008 року був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2017 року, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

Л.М.Мазур

О.В.Попович