Справа № 2-231/11 Головуючий у І інстанції Селюкова О.Г.
Провадження № 22-ц/780/5821/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 19.12.2017
УХВАЛА

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області, ухвалене в смт. Згурівка 07 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Лизогубовослобідської сільської ради Згурівського району Київської області, третя особа Згурівська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2011 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 21 березня 2007 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами за адресою с. Лизогубова Слобода Згурівського району, вул. Крупської, 68. Вона є спадкоємцем першої черги за законом, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки володіє даним майном, а також постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, спадкодавиця ОСОБА_4 все своє майно заповіла саме їй.

16 квітня 2011 року вона звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та отримала відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надала правовстановлюючих документів, що підтверджують належність майна спадкодавцеві.

На підставі вищевикладеного просила визнати за нею право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Лизогубова Слобода, вул. Крупська, 68 Згурівського району Київської області.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 07 вересня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 68 по вул. Крупської в с. Лизогубова Слобода Згурівського району Київської області.

ОСОБА_2, вважаючи, що її права порушено, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 07 вересня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи та непрацездатною особою, прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкову частку). До участі в справі її залучено не було, висновки суду про те, що вона відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, не відповідають дійсності та вимогам закону, така відмова вчинена поза межами шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а отже є нікчемною та юридичного значення не має.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 направив до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував на те, що оскільки ОСОБА_2 не була зареєстрована та фактично не проживала із спадкодавцем на час смерті останньої та не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, вона вважається такою, що не прийняла спадщину, відтак рішенням Згурівського районного суду Київської області від 07 вересня 2011 року не було вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає до закриття з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнаючи за ОСОБА_3 право власності на спірний будинок, суд першої інстанції виходив з того, що вона є дочкою ОСОБА_4 та прийняла спадщину за заповітом, подавши до Згурівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 21 березня 2007 року померла ОСОБА_4, дочками якої є позивач ОСОБА_3К та ОСОБА_2, яка подала апеляційну скаргу.

Місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 із 22 липня 1978 року (а. с. 12).

Місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 із 12 червня 1980 року (а. с. 88).

12 жовтня 2007 року ОСОБА_3 звернулася до Згурівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, із якою вона проживала, та одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а. с. 46, 57).

Згідно довідки виконавчого комітету Лизогубовослобідської сільської ради від 12 жовтня 2007 року № 362, ОСОБА_4, яка померла 21 жовтня 2007 року, до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3. Разом з нею на час її смерті проживала дочка ОСОБА_3 (а. с. 56).

Згідно довідок Лизогубовослобідської сільської ради від 19 липня 2011 року № 376, від 07 квітня 2011 року № 286, ОСОБА_3 постійно проживала за своєю матірю ОСОБА_4, жителькою села с. Лизогубова Слобода, яка померла 21 березня 2007 року, та продовжує там проживати (а. с. 16, 68).

Згідно довідки Лизогубовослобідської сільської ради від 19 липня 2011 року № 377, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою Згурівський район, с. Лизогубова Слобода, вул. Крупської, 68 згідно особистого рахунку в погосподарській книзі зареєстрований на ОСОБА_4 (а. с. 17).

16 квітня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до Згурівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою с. Лизогубова Слобода, вул. Крупської, 68 (а. с. 62).

Листом від 16 квітня 2011 року № 407/02-14 Згурівська районна державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_3 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою с. Лизогубова Слобода, вул. Крупської, 68 в звязку із відсутністю документа, який би підтверджував факт належності житлового будинку ОСОБА_4 (а. с. 15, 71).

В матеріалах справи на а. с. 63 знаходиться заява від імені другої дочки померлої ОСОБА_4 ОСОБА_2 до Згурівської районної державної нотаріальної контори від 25 травня 2011 року № 446 про те, що 21 березня 2007 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої залишилося майно у вигляді земельної ділянки; вона, ОСОБА_2, пропустила термін прийняття спадщини і на неї не претендує, до суду з позовом про встановлення додаткового терміну про прийняття спадщини звертатись не буде і не має нічого проти того, щоб свідоцтво про право на спадщину на все майно було видане на користь дочки померлої ОСОБА_3

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мінюсту Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства 31 січня 1966 року, яка втратила чинність з 13 грудня 1995 року, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Виходячи із аналізу наведених вимог закону, у власності спадкодавця ОСОБА_4 перебував будинок № 68 по вул. Крупської в с. Лизогубова Слобода Згурівського району, незважаючи на відсутність реєстрації права власності на нього, а отже суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що дане майно входить до складу спадщини.

Заперечення апеляційної скарги проти даного висновку відсутні.

ОСОБА_2, подаючи апеляційну скаргу, вважала, що будучи непрацездатною особою, прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 та відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкову частку).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону.

Таким чином, дочка ОСОБА_4 ОСОБА_2, якій на момент відкриття спадщини було 69 років, вважалася непрацездатною.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що той зі спадкоємців, який має право на обовязкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обовязкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом із тим, із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається, що ОСОБА_2 прийняла спадщину, оскільки не була зареєстрована та фактично не проживала з спадкодавцем на час смерті останньої, а заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подала.

Крім того, 25 травня 2011 року ОСОБА_2 подала заяву до Згурівської районної державної нотаріальної контори, в якій визнала, що термін прийняття спадщини нею пропущено і вона на неї не претендує.

Колегія суддів звертає увагу, що у всіх документах, наданих ОСОБА_2 до суду, а також у заяві до нотаріальної контори від 25 травня 2011 року, зазначено адресу проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

До апеляційної скарги надано довідку виконавчого комітету Лизогубовослобідської сільської ради від 01 листопада 2017 року № 468, за змістом якої ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4 та постійно здійснювала догляд (проживала до дня смерті 21 березня 2007 року) за померлою ОСОБА_4, яка була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 98 зворот).

Оцінюючи зазначену довідку з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності доказів, колегія суддів враховує наступне.

Згідно із ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Водночас згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

За змістом положень ст. 29 ЦК України та ст. ст. 2, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Таким чином, за умови наявності відмітки в паспорті про реєстрацію місця проживання особи за певною адресою місце її проживання за іншою адресою не може підтверджуватися довідкою сільської ради.

Отже, обставин прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 не доведено, відтак судовим рішенням, яким визнано право власності за ОСОБА_3 на спадкове майно, питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки ОСОБА_2 не вирішувалося та її права не порушено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки такої особи не вирішувалося.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскільки судовим рішенням не вирішувалося питання про права, свободи інтереси та обовязки ОСОБА_2, відповідно до вимог ст. 362 ЦПК України це є підставою для закриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 259, 362 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 07 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Лизогубовослобідської сільської ради Згурівського району Київської області, третя особа Згурівська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

ОСОБА_6