АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6909/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада2017 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.,

Суддів - Немировської О.В., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивачзвернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 055-2008-1880 від 03.06.2008 року у розмірі 29 643,33 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 15.01.2014 року становить 236 939,14 грн., судові витрати покласти на відповідачів.

В своїх уточнених позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 055-2008-1880 від 03.06.2008 року у розмірі 33 310,47 доларів США, судові витрати покласти на відповідачів.

У березні 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, в якій просив кредитний договір № 005-2008-1880 від 03.06.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» та ОСОБА_2 розірвати.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 055-2008-1880 від 03 червня 2008 року, станом на 29.10. 2014 року становить 33 310 ( тридцять три тисячі триста десять) доларів США 47 центів, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 431 400 ( чотириста тридцять одна тисяча чотириста ) гривень 57 копійок , із яких:

- 26 433 долари США 14 центів, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 342 332,96 гривні - заборгованість за тілом кредиту;

- 5 575 доларів США 98 центів, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 72 213, 96 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами;

- 1 301 доларів США 35 центів, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 16 853, 65 гривні - заборгованість по підвищеним відсоткам.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», судовий збір у сумі 1 827,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», судовий збір у сумі 1 827,00 гривень.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору відмовлено.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 01 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 12 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при прийнятті заочного рішення судом першої інстанції було порушено ч. 4 ст. 169 ЦПК України, так як він не був повідомлений судом про розгляд справи належним чином, а матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили отримання ним судових повідомлень про час та місце розгляду справи, а тому не мав можливості підтримати зустрічні позовні вимоги та надати заперечення стосовно визначеного позивачем розміру заборгованості.

Також посилається на те, що судом не застосовані строки позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, так як починаючи з 01 січня 2013 року він перестав сплачувати щомісячні платежі, а відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦПК України позовна давність спливає через один рік щодо вимог про стягнення неустойки та пені. Тобто, на його думку, позивач звернувся до суду після спливу строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за спірним договором.

Крім того вказує, що кредитних коштів від банку не отримував, позивач відкрив лише поточний рахунок на який ним вносилися кошти для поповнення цього рахунку, а не сплати заборгованості.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання за спірним договором не виконане з вини відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 055-2008-1880, згідно з яким та на підставі кредитної заявки позивачем було видано ОСОБА_2 кредит у розмірі 39 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Позичальник зобов'язався погасити Кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Кредитним договором.

ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з нього на користь позивача, а тому предметом апеляційного розгляду є рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до п. 5.2.5 Кредитного договору, відповідно до ст.ст. 525 та 611 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення Кредитором на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення Кредитором вище вказаного повідомлення (вимоги) Позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення Кредитором Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. До переліку обставин для зміни терміну погашення кредиту відноситься у тому числі «прострочення сплати чергового платежу за Кредитом та/або процентів за користування Кредитом понад 2 (двох) місяців».

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, станом на 29.10.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 33 310,47 доларів США.

На адресу ОСОБА_2 позивачем направлялася вимога про дострокове повернення кредиту від 22.10.2013 року (а.с.36 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконував зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, допустив заборгованість, а відтак з нього на користь позивача підлягає стягненню наявна заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

02.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського обслуговування фізичної особи №000114134, відповідно до умов якого Банк відкриває клієнту банківські рахунки, випускає платіжні картки та здійснює банківське обслуговування клієнта, нараховує відсотки (а.с.130-132 т.1).

Відповідно до заяви-підтвердження про відкриття поточного рахунку від 02.06.2008 року, відкрито поточний рахунок фізичної особи резидента ОСОБА_2 НОМЕР_1 (а.с.200 т.2).

03.06.2008 року на відкритий рахунок позивача банком перераховано кредитні кошти у розмірі 39 000 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку за 03.06.2008 рік (а.с.201 т.2).

Відповідно до заяви про видачу готівки №055В20 від 03.06.2008 року, підписаної відповідачем ОСОБА_2, банком видано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 39 000 доларів США (а.с.178 т.2). Тобто, банком кредитні кошти були видані ОСОБА_2

Також колегія суддів вважає, що отримання позичальником грошових коштів за кредитним договором підтверджується тією обставиною, що позичальник з моменту підписання кредитного договору жодного разу не заявляв, що банком не виконані зобов'язання по наданню грошових коштів за договором кредиту.

ОСОБА_2, у порушення ст. 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів у підтвердження того, що кредитні кошти від позивача він не отримував, а поточний рахунок був відкритий банком для особистого користування ОСОБА_2

Ухвалою Дарницького районного суду від 01 липня 2015 року за клопотанням представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої ставилося питання: Чи виконано підпис на заяві про видачу готівки №055В20 від 03.06.2008 року ОСОБА_2, від імені якого він зазначений, або іншою особою.

Проте, матеріали справи у серпні 2015 року повернулися на адресу суду від Незалежного інституту судових експертиз, в зв'язку з тим, що оплата за проведення даної експертиз не проводилась (а.с.209 т.1). Тобто, ОСОБА_2 не забезпечив проведення почеркознавчої експертизи і не надав інших доказів, які б підтвердили, що підпис на заяві про видачу готівки виконано іншою особою.

У суду першої інстанції не було підстав вважати, що підпис на вказаній заяві виконано іншою особою, а тому суд прийшов до вірного висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не спростовано надання банком йому кредитних коштів.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем взяті на себе зобов'язання за спірним договором були виконанні, кошти відповідачу у визначеному розмірі надані.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, станом на 29.10.2014 року, заборгованість за Кредитним договором становить 33 310,47 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 431 400,57 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту: 342 332,96 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 26 433,14 доларів США;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами: 72 213,96 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 5 575,98 доларів США;

- заборгованість по підвищеним відсоткам: 16 853,65 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 1 301,35 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак ОСОБА_2 докази, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, надано не було.

Звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою про розірвання кредитного договору, ОСОБА_2 зазначив, що він кошти за кредитним договором від банку не отримував, а тому кредитний договір підлягає розірванню.

Проте, як встановлено судом, банком видано ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 39 000 доларів США, а тому суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічної позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності до основної суми заборгованості, оскільки сторони встановили строки внесення щомісячних платежів, а відтак початок перебігу строку необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного щомісячного платежу, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих вимог законом встановлена спеціальна позовна давність в один рік щодо стягнення неустойки - пені та штрафу (ч.2 ст.258 ЦК України), проте позивачем було заявлено вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором до якої застосовується загальна позовна давність.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, останній платіж по сплаті заборгованості за договором кредиту здійснено ОСОБА_2 04.02.2014 року, до суду позивач звернувся у лютому 2014 року про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсоткам, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

При цьому ОСОБА_2 в апеляційній скарзі визнав, що він припинив виконувати зобов'язання тільки у січні 2013 року, тобто позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Твердження апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, так як відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомленим про судовий розгляд, є неправомірними.

З матеріалів справи вбачається, що виконуючи вимоги ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції до відкриття провадження у даній справі направив запит про місце реєстрації відповідача і згідно інформації Відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у м. Києві від 26.02.2014 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, куди судом неодноразово надсилалися судові виклики, які відповідачем не отримувалися.

У відповідності до акту ЖЕД-206 від 02.09.2016 року, працівниками ЖЕД-206 було відвідане помешкання за адресою: АДРЕСА_1, працівникам було усно повідомлено про вручення судової повістки за даною адресою, після чого мешканці квартири №10 від отримання повістки відмовилися (а.с.37 т.2).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв всі можливі заходи для повідомлення відповідача про судовий розгляд і мав правові підстави для ухвалення заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На думку колегії суддів наведені представником відповідача доводи у апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді