Справа № 329/736/17
Провадження №2/329/254/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
07 грудня 2017 року смт. Чернігівка
Чернігівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Поди Н.М., при секретарі Сивак В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, де вказав, що з 15.07.2006р. до 05.12.2016р. перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають.
Наразі, з відповідачкою проживають окремо, оскільки розлучені, однак відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні його приватним та спільним майном і в добровільному порядку не хоче врегулювати це питання, крім того, не віддає йому документи на належне майно та інші особисті документи.
В судове засідання позивач, ОСОБА_1 не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується оголошенням у газеті «Урядовий кур'єр» № 222 від 24.11.2017р., причини неявки в судове засідання не повідомила. Також до суду відповідачкою не надано заяви про розгляд справи без її участі. За згодою позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає ст.224 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України в зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2006р., який заочним рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 05.12.2016р. розірвано. Від даного шлюбу дітей не мають.
Позивач, ОСОБА_1 з 08.08.2016р. є внутрішньо переміщеною особою з м. Кіровське Донецької області, фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 корп. А АДРЕСА_3 (а.с.19).
Під час перебування у шлюбі, позивачем придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 в м. Кіровське Донецької області, згідно договору купівлі-продажу від 28.02.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Кіровського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3
На теперішній час вказана квартира знаходиться у користуванні відповідачки.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Судом встановлено, що відповідно до договору грошової позики від 01.07.2006р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 20 000 грн. на оформлення договору купівлі-продажу квартири №4 буд.№3 в м. Кіровське Донецької області та які особисто ним поверталися ОСОБА_4 відповідно до наданих письмових розписок.
Шлюб сторонами укладено 15.07.2006р, отже, квартира придбана позивачем у шлюбі, але за його особисті кошти.
Тобто, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю позивача, а тому поділу не підлягає.
Крім того, за час спільного проживання сторонами була придбана побутова техніка, яку позивач просив поділити у зв'язку з тим, що в добровільному порядку відповідачка не хоче врегулювати це питання.
Позивачем надані документальні підтвердження на купівлю слідуючих речей: конвектор електричний, газову плиту, електрочайник Сатурн, газовий котел ОСОБА_3, пічку «Запорожанка».
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до вимог ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
За таких обставинах, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та доведеними
Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Керуючись ст.ст.5,8,10,60, 213-215ЦПК України, ст.ст.60,63,69,70-72 Сімейного Кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 56,33кв.м., житловою площею 43,12кв.м.
Заяву про оскарження заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання її копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя