Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8914/17
Провадження № 2/711/2609/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову вказує, що їй на підставі договору дарування від 23.01.1997 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

В жовтні 2016 року їй стало відомо про те, що постановою Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси №АА 348700 від 10.11.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер 4076140) був накладений арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

В звязку з цим вона зверталася до Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, як правонаступника Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси, із заявою про зняття арешту з належної їй квартири, однак їй було відмовлено в цьому.

Також вказує, що вона не має відношення до боргів попереднього власника квартири ОСОБА_2 відповідно до яких і виник вищезгаданий арешт. До того ж, виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_2 були завершені ще в 2009-2010 роках, а станом на 03.11.2016 року і матеріали виконавчих проваджень вже були знищені.

А тому, просить звільнити з під-арешту, накладеного постановою Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси №АА 348700 від 10.11.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер 4076140), нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належить їй ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не зявився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказане стверджується договором дарування квартири, укладеним 23.01.1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованим в реєстрі за № 308 (а.с. 5).

Також в судовому засіданні встановлено, що постановою Придніпровського відділу ДВС ДВС м. Черкаси №АА 348700 від 10.11.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер 4076140) був накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10). Однак на той час вказана квартира згідно договору дарування від 23.01.1997 року належала на праві власності ОСОБА_1, а не боржнику ОСОБА_2, який до того, ж на момент винесення вказаної постанови вже помер, що стверджується свідоцтвом про смерть від 07.02.1997 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому (а.с. 8).

Як вбачається з відповіді Центрального відділу ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 04.11.2016 року (направленої на адресу ОСОБА_1Є.), згідно даних ЄДРВП на виконанні в Центральному відділі ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебували виконавчі провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2, які в 2009-2010 роках були завершені на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та станом на 03.11.2016 року знищені на підставі п. 9.9, п. 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Вимоги ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України передбачають, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами 1, 2 ст. 321, ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з арештом нерухомого і рухомого майна, що унеможливлює вільно володіти, користуватись та розпоряджуватись ним. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_1, не може вільно розпоряджатися своїм майном, в звязку з тим, що таке право обмежене накладенням арешту на квартиру, та враховуючи що боржник за виконавчим провадженням, на майно якого і накладався арешт - ОСОБА_2 на час накладення такого арешту 10.11.2006 року) вже не був власником даної квартири, оскільки вона була подарована ОСОБА_1 ще 23.01.1997 року, і він помер 06.02.1997 року, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та припинення публічного обтяження, що накладене постановою Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси №АА 348700 від 10.11.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер 4076140), оскільки такий арешт порушує законні права позивачки на розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 12, 60, 61, 79, 86, 88, 146, 209, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 328, 316, 317, 319, 387, 391, 392 ЦК України, постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з майна задовольнити.

Звільнити з під-арешту, накладеного постановою Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси №АА 348700 від 10.11.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер 4076140), нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: В.М. Скляренко