Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від 17 липня

2007 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 193 963 доларів США на умовах, визначених договором, строком до 16 липня 2027 року.

10 березня 2009 року, 3 квітня 2009 року, 10 квітня 2010 року, 29 квітня 2010 року, 10 квітня 2011 року, 21 квітня 2011 року, 10 квітня

2012 року, 24 квітня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, було укладено ряд додаткових угод до наведеного вище кредитного договору, за якими змінювався розмір відсотків за користування кредитом.

ОСОБА_4 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим станом 21 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 211 631,66 доларів США, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2007 року у розмірі 211 631,66 доларів США, із яких: 170 238,62 доларів США заборгованості по кредиту; 40 373,09 доларів США заборгованість по відсоткам;

1 019,96 доларів США заборгованість за підвищеними відсотками. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із доведеності позовних вимог.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 17 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 193 963 доларів США, зі сплатою 11,95 % річних за користування кредитом, строком повернення до 16 липня 2027 року.

10 березня 2009 року, 3 квітня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк», а 10 квітня 2010 року, 29 квітня 2010 року, 10 квітня 2011 року, 21 квітня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 24 квітня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк», що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено додаткові угоди до кредитного договору від 17 липня 2007 року, за якими змінювався розмір відсотків за користування кредитом.

Згідно наданого банком розрахунку, позичальник ОСОБА_4 порушувала умови графіку повернення коштів, перестала сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів з квітня 2014 року. Останній платіж здійснено 9 квітня 2014 року.

21 жовтня 2014 року ОСОБА_4 отримала вимогу про сплату 2 157,47 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, 14 885,89 доларів США відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами та 161,46 доларів США підвищені відсотки/пеня/штраф за порушення виконання зобов'язань. За змістом вказаного листа банком зазначено, що у випадку невиконання боржником вказаної вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги. Дана вимога не виконана.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Апеляційним судом проаналізовано додаткові угоди до кредитного договору, заяву про врегулювання спору та укладення мирової угоди

від 7 липня 2015 року, згідно із якою відповідач визнала, що за умовами укладеного нею кредитного договору із змінами, відсоткова ставка за кредитом із 10 квітня 2013 року і станом на 7 липня 2015 року становила: 16,18% річних (базова відсоткова ставка) та 24,18% річних (підвищена відсоткова ставка) та враховано, що позичальник не заперечувала факт наявності станом на 21 серпня 2015 року простроченої заборгованості за кредитом 5 984,18 доларів США та розмір суми дострокового стягнення кредиту 164 254,43 доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України) вірно виходив із того, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки відповідач виконував обов'язки, покладені кредитним договором, неналежним чином, позивач має право на повернення коштів у судовому порядку в межах строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що остання сума нарахована за передбаченою сторонами договору підвищеною відсотковою ставкою (24,18%), яка визнана відповідачем і тому вказана сума не є пенею та не може бути застосований річний строк позовної давності про застосування якого просила відповідач.

При вирішенні спору, судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги про ненадання апеляційним судом належної правової оцінки заяві відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи.

Так, встановивши, що погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись щомісячними платежами, останній платіж проведено 9 квітня 2014 року, кредитор використав, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право на дострокове повернення повної суми заборгованості по кредиту та сплати процентів, термін дострокового повернення кредиту є таким, що настав -

22 грудня 2014 року і саме з цієї дати та до 21 серпня 2015 року банком здійснено нарахування заборгованості, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав застосування положень

ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційним судом не перевірено умови кредитного договору, умови і порядок його виконання, не встановлено, коли та який платіж був несвоєчасно сплачений і які наслідки прострочення виконання цих зобов'язань спростовуються наданим позивачем розрахунком, який не спростований відповідачем, та визнання останнім заборгованості.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська