Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа №377/497/17

Провадження №2/377/224/17

14 грудня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., за участі сторін: відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1, представника відповідача за первісним позовом (представника позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2, представника третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області - ОСОБА_3, представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та відповідач за зустрічним позовом приватний нотаріус ОСОБА_4,- відсутні.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Славутичі цивільну справу:

- за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування;

- та зустрічного позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», третя особа Орган Опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обмежень, захист прав споживача та житлових прав,

У С Т А Н О В И В :

20 червня 2017 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, з вимогою усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до цього майна, визнання громадянку ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою :АДРЕСА_1, а також стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3 200,00 гривень на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 26 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклала з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - Банк) кредитний договір №0. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №30907Z2 від 26.02.2007, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, майно, що знаходиться за адресою Київська область, м. Славутич, БєлгородськийАДРЕСА_2. 12.12.2011 року Банк відступив Позивачу відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Відповідача за зобов'язаннями по Кредитному та Іпотечному договорам. 03.08.2015 року Позивач набув у порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 21.11.2016 року Позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає ОСОБА_1. Відповідно до акту обстеження майна від 21.11.2016 року майно знаходиться у житловому стані, немає жодних видимих пошкоджень, а відповідно до акту обстеження майна від 28.11.2016року стан цього ж майна встановити не можна, не надано доступ до лічильників газу, води, електричної енергії, внаслідок чого неможливо встановити їх справність та використання відповідно до норм. Відповідно до вищевикладеного з моменту набуття права власності на майно позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, адже відповідач ОСОБА_1,чинить перешкоди (відмовляється впустити позивача у свою власність, відмовляється виселитися), не зважаючи на додержання позивачем всіх законних процедур та на непорушність права власності позивача і презумпцію її правомірності. Відповідно до абз.2 п. 34 Постанови пленуму ВССУ від 07.02. 2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між: власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК». Тому просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача за первинним позовом, представник відповідача ( за зустрічним позовом) не з,явився, надали суду письмове клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» первинні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вимоги по зустрічній позовній не визнали, просили відмовити (а.с.190).

Відповідач ОСОБА_1, заявлені позовні вимоги не визнала до суду подала зустрічну позовну заяву про визнання незаконним та скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23353077, номер запису про право власності 10651442, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 3 серпня 2015року, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки за договором серія і номер 892, виданим 26.02.2007року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, - трьохкімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_3 перейшло до іпотекодержателя - Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ - КОЛЕКТ», м. Київ вул. Іллінська будинок 8, також просить стягнути на її користь понесені нею судові витрати.

Свої вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк» 26 лютого 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті № 0 на суму 23 859, 06 швейцарських франків. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором між ними, сторонами кредитного договору, 26 лютого 2007 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, було посвідчено Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №892. Відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - вищевказане житлове приміщення, за рахунок якого іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором у порядку та спосіб, визначений у розділі 4-5 іпотечного договору. Спірне житлове приміщення використовується нею та її малолітніми дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, як місце постійного проживання. Вона розлучена і на даний час іншого житла в нас не має. 12.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого банк передає, а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» приймає право вимоги по кредитним договорам, що укладалися банком. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за всіма договорами забезпечення договору факторингу, що було підтверджено укладеним між ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» та ПАТ «УкрСиббанк» Договором про відступлення права вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8, 12.12.2011 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5207-3208. 03.08.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23353077, номер запису про право власності 10651442, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 15, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки за договором серія і номер 892, виданим 26.02.2007 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, - трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 перейшло до іпотеко держателя - ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ». Такі дії приватного нотаріуса ОСОБА_4, як державного реєстратора, який своїм рішенням посвідчив перехід права власності на нерухоме майно від фізичної до юридичної особи, були вчинені всупереч та з грубим порушенням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1. договорів. Вона такого повідомлення, а саме про застосування іпотекодержателем такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі предмету іпотеки у власність ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» не отримувала, на її адресу жодного документа про те, що ТОВ "КЕЙ -КОЛЕКТ" має наміри звернути стягнення на предмет іпотеки, застосувавши ч.5 Іпотечного договору (застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом переходу до нього права власності на квартиру) - не надходило. Окрім того, позасудове врегулювання спору можливе за умови наявності додаткового договору, який також з нею не укладався. Відповідно до умов договору іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, предметом іпотеки виступало нерухоме майно у вигляді трьохкімнатної квартири за адресою: Бєлгородський квартал буд.№6 кв.№68 м. Славутич Київської області. В свою чергу, спірне рішення про перехід права власності на даний об»єкт нерухомого майна було винесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_4 Вищевикладене свідчить про те, що дії приватного нотаріуса ОСОБА_4, щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникло на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були незаконними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, проведенням реєстрації не за місцем розташування об'єкта нерухомого майна, не встановлення наявності факту виконання умов правочину. Сукупність зазначених вище обставин та порушення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, дають їй право просити суд задовольнити її вимоги за зустрічним позовом та відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ».

Відповідач (за зустрічним позовом) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, судом неодноразово повідомлявся за місцем реєстрації по Київському міському нотаріальному округу - 22.09.2017 - (а.с.154,156,158); 04.10.2017(а.с.159,160); 18.10.2017 року (а.с.172,176,177); 01.11.2017-(а.с.181, 182,183,184); 08.11.2017 (а.с.185,187,188); 24.11.2017(а.с.195,199,200); 07.12.2017 - (а.с.202). Відповідно повідомлення Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с.203) Його діяльність припинена відповідно до наказу ГТУЮ у м. Києві від 10.04.2017 року з зв,язку з анулюванням свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю за неодноразові порушення вимог чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій. Станом на час розгляду справи приватний нотаріус ОСОБА_4, документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса не передав. Оскаржує рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату. Відповідно до відомостей ГТУЮ у м. Києві, остання відома адреса реєстрації м. Київ, вул. Антоновича (Горького)72 кв.81. Відповідно до ст.74 ч.5 п.5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою місця реєстрації, (а фізичним особам-підприємцям за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Представник третьої особи (за зустрічним позовом) Органу опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області - ОСОБА_3, вимоги по зустрічному позову підтримала в інтересах малолітніх дітей.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, подані сторонами, суд встановив наступне.

26 лютого 2017 року між ОСОБА_1, та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті № 0 на суму 23 859, 06 швейцарських франків. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором між сторонами кредитного договору, а саме ОСОБА_1, та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «УкрСиббанк» 26 лютого 2007 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, було посвідчено Іпотечний договір №30907Z2, зареєстрований в реєстрі за № 892 (а.с.19-24).

Відповідно до п.1.1. вищезазначеного договору в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов»язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 лютого 2007 року (а.с.19).

12.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого банк передає, а ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» приймає право вимоги по кредитним договорам, що укладалися банком. Одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за всіма договорами забезпечення договору факторингу, що було підтверджено укладеним між ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» та ПАТ «УкрСиббанк» Договором про відступлення права вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8, 12.12.2011 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5207-3208.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 70963272 від 20 жовтня 2016року Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23353077, номер запису про право власності 10651442, реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 15 приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 03.08.2015 року право власності на предмет іпотеки за договором серія і номер 892, виданим 26.02.2007 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, - трьохкімнатну квартиру за адресою: Бєлгородський квартал буд.№6 кв.№68 м. Славутич Київської області перейшло до іпотеко держателя - ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» (а.с.28).

Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-ІУ (далі - Закон України №898-ІУ) визначено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 33 Закону України №898-ІУ зазначає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 35 Закону України №898-ІУ визначає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно із ст.36 Закону України №898-ІУ, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодавцю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України №898-ІУ, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст. 38 Закону України №898-ІУ.

Стаття 37 Закону України №898-ІУ вказує, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Змінами, внесеними до Закону України №898-ІУ Законом України від 25.12.2008 «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», якими застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в іпотечному договорі, прирівняне за правовими наслідками до окремого договору між боржником і кредитором про задоволення вимог кредитора, не можуть бути застосовані до відносин, що складалися між учасниками судового спору у даній справі, оскільки виникли до зазначених змін.

Укладеними договорами іпотеки визначені права та обов'язки сторін, відповідно до яких п.2.1.1, 2.1.2 встановлено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодержателем своїх зобов'язань. У разі їх порушення, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договорами, а у разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 4 договорів встановлено здійснення звернення стягнення на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У випадках, зазначених в п.п.2.1.1., 2.1.2. договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене відповідно до умов ст. 35 Закону України №898-ІУ.

Вимоги до оформлення повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя містяться в ч. 5 Іпотечного договору.

Пунктом 5.2 зазначено, що в повідомленні зазначається який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя застосовується для задоволення своїх вимог.

У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1. договорів. Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 такого повідомлення, а саме про застосування іпотекодержателем такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі предмету іпотеки у власність ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» не отримувала.

Договором іпотеки у п.5.3 окремо визначено, що у разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз.2 ч. З ст.36 Закону України «Про іпотеку) право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1. цього договору іпотеки.

Як встановлено, державний реєстратор - приватний нотаріус ОСОБА_4 03.08.2015 року прийняв рішення про державну реєстрацію права власності індексний номер 23353077, номер запису про право власності 10651442, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, що діяли на момент винесення спірного рішення передбачені підстави для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч. 46 Порядку, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1)завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2)документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ (далі - Закон України №1952-ІУ) в редакції на момент винесення спірних рішень, а саме ст. 9 визначено, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора.

Аналогічні положення закріплені і в статті 46 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-ХІІ, відповідно до якої, нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України №1952-1V.

Частиною 2 ст.9 Закону України №1952-ІУ визначено обов'язок державного реєстратора при виконанні реєстраційних дій встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Окрім того, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія (абз.2 ч.5 ст. З Закону України №1952-ІУ).

Вищенаведені норми чинного законодавства України свідчать про те, що нотаріуси України мають повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав і їх обтяжень лише безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії. Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов'язуються законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Частиною 7 ст.3 Закону України №1952-ІУ визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті.

Відповідно до умов договору іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, предметом іпотеки виступало нерухоме майно у вигляді трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4. В свою чергу, спірне рішення про перехід права власності на даний об,єкт нерухомого майна було винесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_4

Вищевикладене свідчить про те, що дії приватного нотаріуса ОСОБА_4, щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникло на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були незаконними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, проведенням реєстрації не за місцем розташування об'єкта нерухомого майна, не встановлення наявності факту виконання умов правочину.

Відповідно до ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського ОСОБА_3 з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v.Austia " від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно, до ч.1 статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом установленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до ст.15 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст.ст.10,57,59,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Досліджені у суді докази в повній мірі підтверджують вимоги за зустрічним позовом. Вимоги ТОВ «КЕЙ - КОЛЕКТ» не ґрунтуються на нормах закону та не підтверджені належними та допустимими доказами. За таких обставин суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість зустрічного позову, які підлягають до задоволення в повному обсязі, і необґрунтованість вимог за первинним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Оплата витрат за надання правової допомоги ОСОБА_1, та надання послуг адвокатом ОСОБА_2, за договором про надання правової допомоги від 17 серпня 2017 року підтверджується актом виконаних робіт від 14.12.2017 року, квитанцією про сплату 3000 гривень про надання правової допомоги. Як вбачається з акту виконаних робі від 14.12.2017 року, представником позивача по зустрічному позову - адвокатом ОСОБА_2, було затрачено за вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовка зустрічної позовної заяви та інших процесуальних документів до суду 4 години, підготовка до суду та прийняття участі в якості представника ОСОБА_9 при розгляді вищевказаної справи у суді 3 години. Даний розмір судових витрат суд вважає обґрунтованим, враховуючи час, затрачений адвокатом на надання консультацій ОСОБА_1, вивчення матеріалів справи, підготовку зустрічної позовної заяви, підготовку до суду та участь в якості представника в судовому процесі та відповідає граничному розміру, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». За таких обставин стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень.

Керуючись ст. 218 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування - відмовити.

Зустрічну позовну заяву задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 23353077, номер запису про право власності 10651442, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 15, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 03 серпня 2015 року, відповідно до якого право власності на предмет іпотеки за договором серія і номер 892, виданим 26.02.2007 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, - трьохкімнатну квартиру за адресою: Бєлгородський квартал буд.№6 кв.№68 м. Славутич Київської області перейшло до іпотекодержателя - Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», м. Київ вул. Іллінська будинок 8.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» судовий збір у розмірі 320 гривень.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 320 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» судові витрати у розмірі 1500 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1500 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко