Справа № 237/5058/17
Провадження № 2/237/2407/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.12.17 року м. Курахове

Мар'їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Ліпчанського С.М.

при секретарі судового засідання: Бахтіяровій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на домоволодіння,

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на домоволодіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є братом відповідача, а тому, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 в день його народження, передала в дар Домоволодіння.

Нотаріально договір дарування не посвідчувався і ця угода ніде не реєструвалася, але на підтвердження правочину Відповідач та позивач у простій письмовій формі оформили договір дарування Домоволодіння. При цьому, Відповідач зобов'язувався до 01 листопада 2014 року нотаріально оформити Договір. Однак в обумовлений у Договорі строк сторони не здійснили нотаріальне оформлення Договору, бо у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у нотаріуса не працював реєстр речових прав, він був відключений. При цьому, Відповідач пообіцяв здійснити нотаріальне оформлення правочину трохи пізніше. До теперішнього часу Договір нотаріально не посвідчений у зв'язку з тим що, Відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а у зв'язку з відсутністю нотаріального оформлення Договору, позивач не може юридично оформити на себе право власності на Домоволодіння, не може оформити договори постачання комунальних послуг до будинку і не може здійснити дії по приватизації земельної ділянки для обслуговування будинку.

В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши додані до клопотання докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на підставі договору дарування жилого будинку з надвірними побудовами ОСОБА_2 належить домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 32,2 кв.м., у тому числі житловою площею 7,7 кв.м., який складається з жилого будинку «А-1», прибудовою «а-1», з господарчими побудовами та спорудами: літньої кухні «Б-1», сараю «В-1», сараю «Г-1», сараю «Д-1», вбиральні «Т-1», огорожі «N1», воріт «N2», розташовані на земельній ділянці Курахівської міської ради Мар'їнського району, Донецької області.

04 липня 2014 року між сторонами було укладено договір дарування у простій письмовій формі. Згідно пункту 7 вказаного договору дарування, дарувальник зобов'язався до 01 листопада 2014 року нотаріально оформити Договір. Відповідач від нотаріального посвідчення договору ухиляється.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина 2 ст.220 Цивільного кодексу України надає суду право визнати дійсним нотаріально не посвідчений договір, якщо сторони домовилися про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення такого договору (недобросовісна сторона). Таке рішення може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Зміст положень ч.2 дає підстави тлумачити їх таким чином, що вони не поширюються на випадки ухилення від нотаріального посвідчення договору усіх його сторін. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

Якщо суд задовольнить вимогу добросовісної сторони про дійсність нотаріально не посвідченого договору, то після набрання чинності рішення суду такий договір вважатиметься дійсним з моменту його укладення. Наступне нотаріальне посвідчення такого договору не вимагається. Судове рішення в цьому випадку замінює нотаріальне посвідчення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. 218 та 220 Цивільного кодексу України.

Згідно ізст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд вважає, що наведені обставини є підставою, відповідно до ч.2 ст.220, ст.638 Цивільного кодексу України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, для визнання договору дарування дійсним.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно із ст.398 Цивільного кодексу України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст.10,11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ізст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини, норми чинного законодавства суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на домоволодіння, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 202, 203, 207-209, 220, 316-317, 321, 328, 334, 392, 398, 638, 655, 657 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 74, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на домоволодіння - задовольнити.

Визнати дійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 32,2 кв.м., у тому числі житловою площею 7,7 кв.м., який складається з жилого будинку «А-1», прибудовою «а-1», з господарчими побудовами та спорудами: літньої кухні «Б-1», сараю «В-1», сараю «Г-1», сараю «Д-1», вбиральні «Т-1», огорожі «N1», воріт «N2», укладений 04 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 32,2 кв.м. у тому числі житловою площею 7,7 кв.м., який складається з жилого будинку «А-1», прибудовою «а-1», з господарчими побудовами та спорудами: літньої кухні «Б-1», сараю «В-1», сараю «Г-1», сараю «Д-1», вбиральні «Т-1», огорожі «N1», воріт» «N2», розташовані на земельній ділянці Курахівської міської ради.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 06.12.17 року