АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2339/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

за участю:

представника апелянта ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2014 року у справі за поданням старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_8 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

Старший державний виконавець Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського УЮ у Черкаській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_7, посилаючись на те, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_10, 14.07.2012р.н.

Свої вмоги обґрунтовував тим, що станом на 21.07.2014 року боржником не вчинено дій, спрямованих на виконання судового рішення. Боржник ОСОБА_7, 10.03.1991р.н., проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Державним виконавцем попереджено про необхідність сплати заборгованості та виконання рішення суду, проте боржник ігнорує вимоги державного виконавця, не вживає ніяких заходів щодо повного або часткового погашення заборгованості.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2014 року подання старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського УЮ у Черкаській області ОСОБА_11. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_7 задоволено.

Тимчасово обмежено виїзд за межі України громадянина України ОСОБА_7, 10.03.1991р.н., проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 право виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань перед фізичними та юридичними особами на загальну суму 1626232,97грн.

Заборонено відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області видачу громадянину України ОСОБА_7, 10.03.1991р.н., проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта/проїзного документа.

Копію ухвали направлено для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області

10 листопада 2017 року представник боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 подав апеляційну на вказану ухвалу суду та посилаючись на її невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції і відмовити в задоволенні подання державного виконавця.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні в Придніпровському районному відділі ДВС перебуває виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 аліментів на утримання сина ОСОБА_10, 14.07. 2012 р. н. (а.с. 4).

Задовольняючи подання державного виконавця та тимчасово обмежуючи ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» якщо боржник має невиконані зобовязання, покладені на нього судовим рішенням, суд виносить ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Однак, такий висновок суду не ґрунтується на відповідних нормах матеріального та процесуального права. Судом при вирішенні питання про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України за поданням старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_8 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_7 , порушений порядок, встановлений для його вирішення.

Так, відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязання за рішенням.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно розяснень, які містяться у п. 7 абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2014 року вбачається, що розгляд подання старшого державного виконавця судом першої інстанції був проведений у відсутність сторін, зокрема без участі старшого державного виконавця , який звернувся до суду із даним поданням.

Зазначені дії суду першої інстанції є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства , оскільки ст.. 377 -1 ЦПК України встановлено необхідність розгляду подання лише за участю державного виконавця.

Крім того, призначаючи розгляд даного подання суд першої інстанції визнав участь державного виконавця обовязковою, що підтверджується викликом державного виконавця у судове засідання ( а. с. 13).

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не перевірявся факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до не обгрунтованого висновку про задоволення подання державного виконавця та тимчасового обмеження ОСОБА_12 у праві виїзду за межі України до виконання покладених на нього судовим рішенням зобовязань, не встановивши факту ухилення боржника від виконання вказаних зобовязань.

На суд покладено функцію вирішення питання про обмеження виїзду, а право вибору способу виконання такого обмеження належить органу, до компетенції якого входить питання забезпечення виїзду з України (Лист Верховного Суду України від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України").

Судом першої інстанції також допущено порушення норм процесуального права під час розгляду подання.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з порушенням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 необхідно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу по даній справі скасувати, питання про тимчасове обмеження ОСОБА_12 у праві виїзду за межі України за поданням старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_8 передати на новий розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2014 року у справі за поданням старшого державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_8 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_7 скасувати, питання про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України за поданням передати на новий розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :