БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

заочне

Справа№ 2/408/637/17

№ 408/1403/17

21 листопада 2017 року смт.Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого- судді Карягіної В.А.

при секретарі Савенко Т.А.

розглянувши у судовому засіданні в залі судового засідання в смт.Біловодськ цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністраціі Луганської області , 3-ї особи, яка не заявляє самостійні вимоги,- служби у справах дітей Станично-Луганської РДА Луганської області, 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги,- ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із невиконанням ними обов'язків по вихованню, утриманні та забезпеченні необхідними умовами життя та стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В суді представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказавши, що відповідач залишив дитину понад 3 роки тому, мати веде аморальний спосіб життя. Дитині надано статус дитини,залишеної без батьківського піклування. ОСОБА_4 знаходиться у бабусі ОСОБА_1 Молодша дочка відповідачів проживає у м. Луганську з матір'ю відповідачки.

Дану позицію підтримав представник 3-ї особи- служби у справах дітей Станично-Луганської РДА Медведєв Р.А.

3-я особа з самостійними вимогами ОСОБА_1 підтримала позов органу опіки та піклування Станично-Луганської РДА та свою вимогу про стягнення аліментів на її корристь.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №129 від 14.07.2017 року. Згідно до ст.. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідачі вважаються повідомленими про час та місце розгляду справи.

У відповідності зі ст. 225 ЦПК України, суд визначив заочно розглянути справу у відсутності відповідачив.

Свідок ОСОБА_7, вказала, що ОСОБА_1 знає з 2002 року. Вона працює на ринку та бачить, що хлопчик ОСОБА_4 постійно з нею, чисто одягнутий. ОСОБА_1 його виховує. Сина ОСОБА_1 ніколи не бачила, не знає, так як він молодший від неї.

Свідок ОСОБА_8, пояснила в суді, що вона знає ОСОБА_1, син у будинку ОСОБА_1 не жив і вона його не знає. Онук проживає разом з ОСОБА_1

Вислухавши пояснення представника позивача, представника 3-ї особи, ОСОБА_1, свідків, дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.

Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1 цього Кодексу визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3,8,9, 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років.

Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав.Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При цьому, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В суді встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (арк..спр.9).

ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, не має постійного місця проживання, не має доходу. Своїм сином - ОСОБА_4 , не займається. Батько ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, виїхавши з постійного місця проживання у 2005 році. Згідно характеристики від 2011 року наданої Станично-Луганською ЗОШ батьки під час проживання однією сім'єю батьківські обов'язки виконували не в повному обсязі, вихованням дитини займалась бабуся ОСОБА_1, 1954 року народження.

05.02.2016 року до служби у справах дітей Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області звернулася ОСОБА_1 з письмовою заявою про те, що її онук ОСОБА_4 залишився без піклування батьків.

18.02.2016 року в присутності спеціаліста служби у справах дітей, старшого лейтенанта Станично-Луганського віділлення поліції було складено відповідний акт про залишену дитину. Розпорядженням голови Станично-Луганської РДА від 02.03.2016 року за № 32 ОСОБА_4 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 30 березня цього ж року над малолітнім було встановлено опіку та опікуном призначено ОСОБА_1, бабусю дитини. ОСОБА_4 знаходиться на повному утриманні бабусі, вона дбає про нього, виховує.

22.02.2017 року органом опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації був прийнятий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно дитини, сина ОСОБА_4

За правилами ст.19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3., знаючи про розгляд в суді позовної заяви про позбавлення їх батьківських прав, до суду з заявами або запереченнями на позов не зверталися, тому суд вважає обставини, які викладені в позові, такими, що відповідають дійсності.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Позивачем надані належнині і допустимі докази в передбаченому законом порядку, які дали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до батька та матері, як позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог.

Між цим, 17 травня 2017 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ , яким до ст. 182 ч.2 СК України внесені зміни щодо розміру аліментів, а саме: мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів повинен визначатись судом з урахуванням обставин, наведених у ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, який не може бути меншим ніж це встановлено частиною 2 цієї статті.

А тому, для захисту прав дитини, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, встановивши визначений Законом України розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,. ніж той, що зазначений в позовній вимозі 3-ї особи ОСОБА_1 - 30%.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Також підлягають стягненню з відповідачів судовий збір на користь держави відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір» зі змінами та доповненнями у сумі 1280,00 грн., тобто по 640,00 грн. з кожного.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Керуючись ст.10,11,60,82,212-215, 225 ЦПК України, 150,164,165,182 СК України, ст. 3,8,9, 129 Конституції України ,ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» , Постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року,суд-

В ИР І Ш И В :

Позовні вимоги органу опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку з кожного, щомісячно, починаючи з 01.03.2017року до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі по 640 грн. з кожного.

Рішення суду в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Копію заочного рішення надіслати відповідачам не пізніше трьох днів з дня його проголошення.Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги через Біловодський районний суд в 10-денний строк від дня оголошення рішення .

Суддя В.А.Карягіна