АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/949/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2805/17Головуючий у 1-й інстанції Ланна Я. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області, ухваленого 05 жовтня 2017 року під головуванням судді Ланни Я.О. в смт. Чутове Полтавської області

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: відділ Держгеокадастру у Чутівському районі, державний реєстратор Чутівської державної адміністрації про визнання договору емфітевзису недійсним та зобов?язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила: визнати недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 ЦК України, договір встановлення емфітевзису № б/н від 23.02.2015 року, укладений між нею та ОСОБА_2, щодо земельної ділянки площею 3,6501 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чутівської селищної ради (за межами населеного пункту) Чутівського району Полтавської області, який зареєстровано реєстраційною службою Чутівського РУЮ Полтавської області 04.04.2015 року за № 92916584; скасувати державну реєстрацію права користування спірною земельною ділянкою; витребувати у ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку; зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку.

В обґрунтування позову посилалась на те, що спірний договір не відповідав її волевиявленню, висловленому у довіреності, виданої 15 вересня 2019 року на ім'я ОСОБА_4, на укладення договорів оренди належної їй земельної ділянки та отримання орендної плати. Пропозицій укласти договір емфітевзису їй не надходило, відповідно вона не підписувала оскаржуваний договір, не одержувала визначену у договорі плату за користування земельною ділянкою - 50 000 грн. та взагалі не згодна з умовами договору, спрямованого, на її думку, на заволодіння та незаконне розпорядження її майном.

Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права користування земельною ділянкою (емфітевзис) кадастровий номер НОМЕР_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (т. 1 а.с. 74-75).

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір встановлення емфітевзису № б/н від 23.02.2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, щодо земельної ділянки площею 3,6501 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чутівської селищної ради (за межами населеного пункту) Чутівського району Полтавської області, який зареєстровано реєстраційною службою Чутівського РУЮ Полтавської області 04.04.2015 року за № 92916584.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку площею 3,6501 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чутівської селищної ради (за межами населеного пункту) Чутівського району Полтавської області.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1422 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору, 12052 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті за проведення експертизи та 2760 грн. витрат по оплаті правової допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 551 грн. 20 коп. недоплаченої суми судового збору.

В решті у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_2 порушується питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вмотивовано порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зокрема, апелянт посилається на порушення судом принципу диспозитивності цивільного судочинства, виходу за межі заявлених позовних вимог ОСОБА_3 та відсутність оцінки показань свідка ОСОБА_4 щодо схвалення позивачем дій представника, що створює для неї цивільні права та обов'язки, визначені договором емфітевзису.

Відповідно до п.п. 9 п. 1 розділу ХІІІ. «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів розглядає справу за правилами, що дію після набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення оскаржуваного судового рішення без змін, а скарги без задоволення.

В частині, що не оскаржується, рішення суду першої інстанції відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи, що на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ № 494296 від 10 серпня 2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01007, позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3,6501 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чутівської селищної ради (за межами населеного пункту) Чутівського району Полтавської області.

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 15 вересня 2012 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником в усіх уповноважених підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування з питань управління належною їй земельною ділянкою, у тому числі укладати договори оренди, суборенди, визначаючи всі істотні та факультативні умови договорів за власним розсудом, та одержувати належну по цих договорах орендну плату грошима чи в натуральній формі, вносити необхідні платежі за земельну ділянку.

З цією метою представнику було надано право подавати від імені довірителя відповідні заяви, що стосуються виконання передбаченого у довіреності, та обґрунтовувати інформацію, прохання і побажання, викладені в них; наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають в ході виконання довіреності, які передбачені законодавством; розписуватися за неї; одержувати оформлені на її ім'я (за її участю) документи, у тому числі (але не обмежуючись): державний акт на землю (при необхідності); подавати, підписувати, отримувати будь-які інші документи, відмінні від названих вище, які випливають зі змісту цієї довіреності та з нею пов'язані; здійснювати від її імені оплату наданих послуг та/чи сплачувати державне мито, податок з доходів або інші необхідні платежі та виконувати всі інші дії, які пов'язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність була видана строком на десять років - до 15 вересня 2022 року.

29 квітня 2016 року вказана довіреність за заявою ОСОБА_3 була скасована, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей.

23 лютого 2015 року між ОСОБА_3, як власником, та ОСОБА_2, як землекористувачем, було укладено договір № б/н встановлення емфітевзису (права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб), відповідно до якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 право володіння та право цільового користування вказаною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб строком на 50 років.

За актом приймання-передачі від 23 лютого 2015 року спірну земельну ділянку передано землекористувачу ОСОБА_2

Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) зареєстровано у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку позивача 04 квітня 2015 року.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 5496/8040 від 26 травня 2017 року підписи від імені ОСОБА_3 у договорі № б/н встановлення емфітевзису (права користування ділянкою для сільськогосподарських потреб) від 23.02.2015 р. та акті приймання-передачі земельної ділянки від 23.02.2015 р., укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_3. Ці підписи виконані ОСОБА_4.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не нею, а іншою особою, яка не мала повноважень на укладення договору емфітевзису, таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_3, а тому суд дійшов висновку про недійсність спірного договору на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Висновки суду першої інстанції відповідають змісту заявлених позовних вимог, встановленим фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 203 ЦК України для чинності правочину волевиявлення його учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Волевиявлення, як зовнішнє проявлення внутрішньої волі особи на укладення правочину, здійснюється в момент досягнення згоди щодо усіх істотних умов та надання правочину відповідної форми (усної або письмової (простої чи нотаріальної), встановленої законом.

Частиною першою ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з ч. 3 цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином й має своїм призначенням встановлення зовнішніх відносин представництва, а саме відносин між довірителем та третьою особою за допомогою дій представника.

Отже, особа, яка видала довіреність, виявляє свою волю на укладення правочину через представника, у письмовому документі зі змістом й обсягом повноважень представника.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту довіреності, виданої ОСОБА_3 представнику ОСОБА_4 15 вересня 2012 року, вбачається, що воля позивача була спрямована на укладення договорів оренди (суборенди) належної їй земельної ділянки, що істотно відрізняється від права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Так, наприклад, на відміну від оренди, яка передбачає право орендаря передавати орендовану земельну ділянку у володіння та користування іншій особі (суборенда) лише за згодою орендодавця та належність саме власнику земельної ділянки права на відчуження права оренди, у тому числі продажу на земельних торгах, передачі у заставу, спадщину, віднесення до статутного капіталу (ч.ч. 5, 6 ст. 93 ЗК України), чинне законодавство України (ст.ст. 407, 411 ЦК, ст. 102-1 ЗК) надає землекористувачу право на відчуження (купівля-продаж майнових прав, застава, тощо) права користування земельною ділянкою, що перебуває у приватній власності, третім особам без згоди на це власника земельної ділянки, який лише наділений правом переважної купівлі відчужуваних майнових прав. Плата за користування земельною ділянкою на відміну від орендної плати не залежить від нормативної грошової оцінки землі та на законодавчому рівні не визначено її мінімального розміру, а питання оплати за користування земельною ділянкою, її розміри, форма, умови, порядок та строки її виплати віднесено на розсуд сторін договору (ч. 2 ст. 409 ЦК).

Вказане свідчить, що договір № б/н встановлення емфітевзису (права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб) від 23 лютого 2015 року було укладено представником ОСОБА_4 всупереч волевиявленню власника земельної ділянки ОСОБА_3, а відтак вказаний договір є недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо подальшого схвалення позивачем оспореного договору емфітевзису та відповідно виникнення у неї прав та обов'язків, встановлених даним договором, є безпідставними, оскільки, укладаючи спірний договір від імені довірителя представник ОСОБА_4 порушив волевиявлення власника земельної ділянки, що не є тотожним діям, вчиненим представником з перевищенням наданих повноважень.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з наведених в апеляційній скарзі мотивів.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дослідив та належно оцінив усі фактичні обставини справи та надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак передбачені законом підстави для його скасування чи зміни при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382, 384 України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ В.П. Пікуль

О.В.Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко