Справа № 202/5003/16-ц
Провадження № 2/0202/672/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Дніпровська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сімєю, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади в особі Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про встановлення факту проживання однією сімєю, який в подальшому був уточнений. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 грудня 2015 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина. Зазначає, що починаючи з 2005 року позивач постійно проживала з ОСОБА_6 однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Позивач та ОСОБА_6 спільно облаштовували спільний побут, мали спільний бюджет, взаємні права та обовязки подружжя. Після смерті спадкодавця позивач особисто взяла на себе витрати щодо поховання ОСОБА_6, тому отримала всі документи, що повязані зі смертю та захороненням. У передбачений ст.1270 ЦК України строк, позивач звернулась до державного нотаріусу Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом із цим, 02 липня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що відсутні документи, які підтверджують родинні відносини з померлим. Цивільну справу за заявою позивача, яка була подана в окремому провадженні, було закрито ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року на підставі ч.6 ст.256 ЦПК України, у звязку із чим позивач вимушена звернутися із відповідною заявою в позовному провадженні. На підставі викладеного просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_6, який помер 21 грудня 2015 року, однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2005 року по 21 грудня 2015 року.

Ухвалою суду від 02 вересня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_4

07 лютого 2017 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Дніпровську міську раду.

В судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Позивач також зазначила, що у 2005 році ОСОБА_6 запропонував позивачу спільне проживання. З 2008 року вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2. Іноді вони приїздили провідувати квартиру №50 в будинку №12 по ОСОБА_7 в м.Дніпрі, яка належала ОСОБА_6 та в якій проживала падчерка ОСОБА_6 З серпня 2015 року позивач та ОСОБА_6 почали проживати у вищезазначеній квартирі, оскільки ОСОБА_6 був хворий на онкологічне захворювання. Під час спільного проживання позивач та ОСОБА_6 вели спільний бюджет, робили спільні покупки (телевізор, бойлер) та ремонт. Інших родичів у ОСОБА_6 не було. ОСОБА_4 не знає.

Представник Дніпровської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у позові відмовити через його необґрунтованість.

ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги також не визнав та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Зазначив, що будь-яких доказів проживання однією сімєю з ОСОБА_8 позивач не навела.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що починаючи з 2005 року ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_6 однією сімєю по вулиці Алма-Атинській, 22 у м.Дніпрі. Проживали разом та вели спільне господарство до смерті ОСОБА_8.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та була сусідкою ОСОБА_10 та ОСОБА_6, які перебували у цивільному шлюбі. Позивача знає з 2010 року та з цього часу знала ОСОБА_10 та ОСОБА_6 як подружжя.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_6 був чоловіком ОСОБА_1 з 2008 по 2015 рік. Останні проживали ІНФОРМАЦІЯ_4. В цей період свідок проживала у ІНФОРМАЦІЯ_5 та була сусідкою ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що знав ОСОБА_6 багато років. Зі слів ОСОБА_6 свідку стало відомо, що з 2007 року ОСОБА_6 проживав разом із ОСОБА_1 Останні проживали ІНФОРМАЦІЯ_4, однак перед смертю ОСОБА_6 переїхали в квартиру, розташовану по вулиці С.Ковалевської у м.Дніпрі. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_1 займалася організацією його поховання.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сімєю без укладення шлюбу з 2005 року по день смерті ОСОБА_6 Г.О. Проживали по вулиці Алма-Атинській, 22 у м.Дніпрі. Свідок періодично приходила до них в гості. Приблизно за 6 місяців до смерті ОСОБА_6, вони переїхали в квартиру, розташовану по вулиці С.Ковалевської у м.Дніпрі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що з 1970 року по 2010 рік проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_6 був одружений на ОСОБА_15, яка померла у 2001 році. Після смерті своєї жінки, ОСОБА_6 проживав один за адресою: АДРЕСА_1. Свідок не заперечує того факту, що у ОСОБА_6 були відносини із ОСОБА_1, однак зазначає, що вони не проживали однією сімєю. Позивача раніше не бачила. Останній раз бачила ОСОБА_6 у жовтні 2015 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що у неї з ОСОБА_6 до восени 2014 року були дружні стосунки. ОСОБА_8 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. Позивача не знає. ОСОБА_8 про позивача їй нічого не розказував.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 суду пояснив, що був знайомий із ОСОБА_18 з 2004 по 2014 роки. В квартирі №50, що розташована у будинку №12 проживав ОСОБА_6 та ОСОБА_18 У вищезазначеній квартирі був приблизно раз на місяць. Особисто ОСОБА_6 не знав, тільки через ОСОБА_18 Позивача свідок не знає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1264 ЦК України четверту чергу спадкоємців за законом складають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю протягом не менше, ніж п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на той факт, що вона з 2005 року по 21 грудня 2015 року проживала однією сім'єю з ОСОБА_6, який помер 21 грудня 2015 року, після смерті якого відкрилась спадщина, на яку претендує позивач.

ЦК України не роз'яснює змісту словосполучення «проживання однією сім'єю». За ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому ст. 2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім'ї. Однак поняття «проживання однією сім'єю» та «член сім'ї» не є тотожними.

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї.

Відповідно до п. 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з роз'ясненням, що міститься у абзаці 3 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, а у випадку, коли встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, судовий розгляд проводиться у позовному провадженні.

Позивачці визнання факту проживання сім'єю потрібне для прийняття спадщини, тобто фактично вирішується спір про право, тому суд повинен розглядати вказані позовні вимоги у межах однієї позовної заяви.

В судовому засіданні встановлено, що 21 грудня 2015 року помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №668187, виданого 11 січня 2016 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.

Цього ж дня, 11 січня 2016 року, ОСОБА_1 отримала витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, де у відомостях про померлу особу значиться ОСОБА_6

22 грудня 2015 року ОСОБА_1 було отримано лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_6 №1021 від 22 грудня 2015 року.

23 грудня 2015 року КП «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1, як користувачу місця №24 на Новоігренському кладовищі в м.Дніпрі, у ряду №16 на ділянці №30 де 23 грудня 2015 року було поховано ОСОБА_6, було видано свідоцтво про поховання серії ААА №626404.

Таким чином суд приходить до висновку, що організацією поховання ОСОБА_6 займалась саме ОСОБА_1, оскільки інших осіб, яки приймали участь у похованні ОСОБА_6 судом не встановлено.

З показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 убачається, що з 2008 року по 21 грудня 2015 рік (день смерті ОСОБА_6О.), ОСОБА_1 проживала однією сімєю з ОСОБА_6 та вела з останнім спільний побут.

Доказів у спростування вищевказаних показань свідків представником відповідача та третьою особою суду надано не було.

З показань свідка ОСОБА_19 убачається, що останній не знав ОСОБА_6

З показань свідка ОСОБА_14 убачається, що остання не заперечувала того факту, що у позивача з ОСОБА_6 були відносини, однак свідок не бачила, що вони проживали однією сімєю.

З показань свідка ОСОБА_16, убачається, що вона підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_6 лише до восени 2014 року.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що з січня 2008 року по 21 грудня 2015 року ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Позовні вимоги в частині проживання позивача з ОСОБА_6 до 2008 року в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

Керуючись ст.ст.3,60,70,74 СК України, ст.ст.10,11,57-60,88,209,212-215,223,294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, Дніпровська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сімєю задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_6, який помер 21 грудня 2015 року, однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2008 року по 21 грудня 2015 року.

Повний текст рішення буде виготовлений до 04 грудня 2017 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.