РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1377/17

пр. № 2/759/2388/17

07 грудня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.;

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути із відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 48988 грн 40 коп та моральну шкоду у розмірі 11000 грн 00 коп. та судові витрати, посилаючись на ті підстави, що з вини відповідача сталося ДТП за участі позивача. Постановою Святошинського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним у порушенні ПДРУ та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Водночас, ані відповідач, ані страхова компанія заподіяну шкоду позивачу не відшкодували. У зв'язку з чим, позивач була змушена самостійно звернутись до суб'єкта оціночної діяльності та здійснити оцінку ушкоджень автомобіля. У зв'язку з чим, позивач просить відшкодувати завдану йому майнову шкоду, а також, моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях позивача, у зв'язку з із знищенням чи пошкодженням майна, перенесення нервового стресу, відчуття побутових незручностей, які полягають, зокрема, у неможливості експлуатації транспортного засобу. У зв'язку з вищенаведеним, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що оскільки страхова компанія у стадії ліквідації збитки ій досі не відшкодовані.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважає безпідставними.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 12.10.2015 о 16 год. 05 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1, по вул. Берковецькій, 6 у м. Києві, при перестроюванні з правої смуги руху в ліву, не впевнився у небезпеці маневру, не пропустивши ОСОБА_1, водія автомобіля «Інфініті ФХ», державний номерний знак НОМЕР_2, власником є ОСОБА_4 чим спричинив зіткнення між двома автомобілями, що призвело до їх пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2015 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього штраф (а.с. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з цим, відповідно до довідки про пошкодження транспортних засобів автомобіль позивача отримав пошкодження правих передніх та правих задніх дверей, правий задній підкрилок (а.с. 9).

На підтвердження матеріальної шкоди, позивачем було надано рахунок №7 від 18.01.2017 ПП «Авто-Актив», яким передбачено заміна деталей та виконання робіт з ремонту автомобіля позивача на загальну суму 48988 грн 40 коп. При цьому, в рахунку зазначено, що він є дійсним на протязі 3 днів (а.с.7).

Судовим розглядом встановлено, що позивачем не було сплачено кошти за вказаним рахунком, машину не було відремонтовано.

Відповідно, вищезазначений рахунок не може бути визнаний судом належним доказом, що підтверджує матеріальну шкоду, отриману внаслідок ДТП, оскільки рахунок складено через рік після ДТП, а саме, рахунок від 18.01.2017 після винесення 18.12.2015 постанови Святошинським районним судом м. Києва про визнання відповідачавинним у зазначеній ДТП, тобто строк дії рахунку завершився 21.01.2017, у судовому засіданні було встановлено, що ремонт за вказаним рахунком не було проведено.

Крім того, на підтвердження матеріальної шкоди, позивачем не було надано звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, нанесеної володільцю пошкодженого автомобіля.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

У ході розгляду даної справи судом було встановлено наявність у діях відповідача повного складу адміністративного правопорушення. Так, вина відповідача у настанні вказаної ДТП встановлена постановою Святошинського районного суду міста Києва у справі про адміністративні правопорушення. Водночас, у судовому засіданні позивачем не було доведено, що збитки, підтверджені рахунком спричинені внаслідок вищезазначеної ДТП, також не підтверджено наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача із завданням позивачу матеріальних збитків, про які йде мова в позовній заяві.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити про таке.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім'ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи. Проте, належних доказів, в порушення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, які б підтвердили будь-яке з цих негативних явищ, суду надано не було, у тому числі й доказів душевних страждань позивача під час або внаслідок ДТП.

Суд не вбачає наявності причинно-наслідкового зв'язку між дорожньо-транспортною пригодою та витрати часу та необхідність вжиття позивачем певних дій для досягнення справедливості, також не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки що стосується суду, це було необхідно для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі про адміністративне правопорушення. Порушення звичайного укладу життя позивача у зв'язку з ДТП також не доведено належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про недоведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем відповідно до матеріалів справи не надано доказів якими було б підтверджено належне звернення до ПрАТ «СК «Україна» про ДТП, та проведення ними огляду пошкодженого майна із складанням акту-оцінки завданих збитків, також не надано доказів, що була проведена експертна оцінка для визначення розміру шкоди.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні з даним позовом до суду розмірі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1167, 1187, 1191, 1194 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: