Справа № 362/3185/16-ц Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/5666/17 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 46 20.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Лисиці Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Аналітично-консалтингова компанія «КМ-ГРУП» та товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Гарант ЛЛС», про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та виділення земельної ділянки розміром, що відповідає частці співвласника у майні,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У червні 2016 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що вони є співвласниками (приватна спільна часткова по 1/4 частині кожному) трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 134,8 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м.

Як вбачається з поверхового плану на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 181,4 кв.м. складеного в травні 1995 року Васильківським МБТІ, даний житловий будинок був триквартирним, тобто багатоквартирним за положеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Починаючи з березня 2006 року та станом на час звернення до суду, житловий будинок загальною площею 181,4 кв.м. є двоквартирним та належить на праві спільної сумісної вчасності позивачам (загальна площа 134,8 кв.м.) та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_4 у приватній спільній частковій власності яких перебуває однокімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м.

В порушення вимог закону, зокрема ст. 89, ст. 120 ЗК, Лосятинська сільська рада рішенням від 05 жовтня 2015 року 34-ої сесії 6-ого скликання Лосятинської сільської ради надає відповідачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну сумісну власність орієнтовною площею 0,2500 га для будівництва, і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2., та

11 листопада 2015 року рішенням 1-ої сесії 7-ого скликання Лосятинської сільської ради затверджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_4 для будівництва, і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2 (надалі-проект) та передано останнім у власність земельну ділянку площею 0,1022 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Лосятинська сільська рада прийняла вищевказані рішення з порушенням норм земельного законодавства, а тому позивачі вимушені звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх законних прав.

Просили визнати незаконним рішення Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області № 6-І/УІІ від 11 листопада 2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_4»; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1022 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2; виділити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 частину земельної ділянки розміром, що відповідає частці співвласників у житловому будинку АДРЕСА_1, загальною площею 134,8 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2017 року позов задоволено. Визнано незаконними та скасовано рішення Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області № 232-34/УІ від 5 жовтня 2015 року та № 6-І/УІІ від 11 листопада 2015 року.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 0,2091 га, по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій просять його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області № 232-34/УІ від 05 жовтня 2015 року та № 6-І/УІІ від 11 листопада 2015 року прийняті з порушенням норм земельного законодавства та визначив порядок користування вказаної земельної ділянки за Варіантом № 2 висновку експертизи, як таким, що буде відповідати інтересам обох сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 18.09.2006 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є співвласниками (приватна спільна часткова по 1/4 частині кожному) трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 134,8 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м. (а.с. 19). Що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 16074627 (а.с. 20).

З поверхового плану на житловий будинок вбачається АДРЕСА_1 загальною площею 181,4 кв.м. складеного в травні 1995 року Васильківським МБТІ, даний житловий будинок був триквартирним, тобто багатоквартирним за положеннями Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (а.с. 21-31).

Відповідно до Довідки № 53 від 17.03.2006 року Лосятинської сільської ради, сільська рада дійсно наділила 17 березня 2006 року надвірні споруди а саме: літню кухню, гараж, погреб, сарай та погребник з вимурованою ямою, які розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 32).

Згідно Довідки № 76 від 27.01.2016 року Лосятинської сільської ради ОСОБА_5 з сімєю дійсно користується будівлями та спорудами з березня 2006 року по теперішній час (а.с. 35).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5 сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою, розміром 0,25000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з 1987 року по теперішній час, що підтверджується Довідкою Лосятинськолї сільської ради № 78 від 27.01.2016 року (а.с. 36).

Положенням ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Рішенням Лосятинської сільської ради ХХVІІ сесії VІ скликання від 03 листопада 2014 року позивачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну сумісну власність орієнтовною площею 0,1650 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 39). Про що був укладений Договір на виконання робіт від 25.11.2014 року між позивачами та ТОВ «Аналітично-консалтингова компанія «КМ-ГРУП» (а.с. 40).

Листом вих. № 54/1 від 18 березня 2016 року директор ТОВ «Аналітично- консалтингова компанія «КМ - ГРУП»» ОСОБА_12 повідомив, що позивачі надали всі необхідні документи визначенні ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», з яких вбачається, що позивачі з відповідачами є співвласниками житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, а тому виконання договору неможливе в зв'язку із тим, що буде порушено вимоги ст. 89 ЗК України (а.с. 41-42).

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Положення ст. 125 ЗК України зазначають, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Зі змісту ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

За вимогами ст. ст. 86, 89 ЗК, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна [ власність). У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки в тому числі співвласників жилого будинку (ч.2 п. в). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Лосятинська сільська рада рішенням від 05 жовтня 2015 року 34-ої сесії 6-ого скликання Лосятинської сільської ради надає відповідачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну сумісну власність орієнтовною площею 0,2500 га для будівництва, і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2. (а.с. 45).

11 листопада 2015 року рішенням 1-ої сесії 7-ого скликання Лосятинської сільської ради затверджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_4 для будівництва, і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_2 (надалі-проект) та передано останнім у власність земельну ділянку площею 0,1022 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 44).

Як зазначають позивачі в позові, затверджуючи проект, сільська рада не звернула уваги та проігнорувала той факт, що проект не містить посилань на перебування земельної ділянки у спільній сумісній власності, а також відсутність погодження всіх позивачів в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Так, в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання складеному 26 жовтня 2015 року містяться дані лише про ОСОБА_5 як суміжного землевласника, відомості про інших позивачів в спільній частковій власності яких перебуває житлова будівля відсутні.

При цьому, підпис ОСОБА_5 в акті підроблений, з приводу чого останній звернувся до Васильківського ВП із заявою про порушення кримінального провадження за ч. 2 ст. 358 КК України, що внесена до ЄРДР та ведеться досудове розслідування.

Відповідно до Висновку експерта №19/4-05/503 від 11.10.2016 року за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №001500, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2016 року, підпис від імені ОСОБА_5 в графі «…суміжних земельних ділянок» у акті прийому-передачі межових знаків на зберігання гр.. ОСОБА_2 від 26.10.2015 року, виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою (а.с. 159-168).

Згідно Висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 17108/16-41 від 31.08.2017 року надано два варіанти порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 (а.с. 130-146).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, задовольнивши вимогу позивачів щодо скасування рішення Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області № 232-34/УІ від 5 жовтня 2015 року та № 6-І/УІІ від 11 листопада 2015 року та визначивши порядок користування земельною ділянкою згідно Варіанту № 2, висновку експертизи, як такому, що відповідає інтересам обох сторін.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: