Справа № 202/6442/17
Провадження № 2/202/2825/2017
01 грудня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.
при секретарі Герасименко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дитини повноліття,
У вересні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька до досягнення дитини повноліття, посилаючись на те, що вона є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач є батьком дитини. З дня народження та по теперішній час дочка проживає з позивачкою. Відповідач коштів на утримання дочки не надає, участі у вихованні дитини не приймає та відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку. Просила надати дозвіл на оформлення проїзних документів, а також дозвіл на виїзд за кордон України без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері до досягнення дитиною повноліття.
Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила задовольнити. Суду пояснила, що зверталася до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон у і 2016 році, він відмовив. З приводу надання дозволу на оформлення проїзного документу дитини до відповідача не зверталася.
Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивачки суд ухвалив заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , який було розірвано відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2017 року. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не проживають разом. Дитина проживає разом із позивачкою. Між сторонами не досягнуто згоди стосовно участі батька у вихованні дочки та побачень батька з дочкою.
Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;
2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:
3) за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Позивачка не надала суду доказів того, що зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначення держави та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі. Відповідач, як батько дитини, має право на участь у її вихованні та вирішенні питання щодо поїздок дитини за кордон до досягнення нею 16-ти річного віку. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимоги позивачки щодо надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини до досягнення дитиною повноліття і тому відмовляє у її задоволенні.
Нормативний акт, який регулюв в тому числі і порядок виїзду дітей за кордон, є постанова Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 № 152. Відповідно до положень цього Порядку особам, які не досягли 16 років, закордонний паспорт оформляється на 4 роки, а тим, хто досяг 16 років, - на 10 років. При цьому закордонний паспорт, так само як і проїзний документ дитини, оформлений і виданий з 1 квітня 2015, діє протягом строку, на який він був виданий, разом з усіма вписаними в нього записами. Для оформлення закордонного паспорта особам, які не досягли 16 років, необхідний наступний пакет документів: заява-анкета, яка заповнюється одним з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі-на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає дитина), усиновителем, опікуном, піклувальником або іншими представниками; свідоцтво про народження; квитанції про необхідні платежі (або документи, на підставі яких особа звільняється від платежів).
Позивачкою не надано доказів того, що вона зверталася до компетентних органів з приводу отримання закордонного паспорту для дитини, враховуючи те, що дозвіл батька дитини при цьому не потрібен. Тому позовна вимога щодо надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за межі України до досягнення нею повноліття є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачко, з відповідача не стягується.
Керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 155, 157 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постанова Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 №152, п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 3, 7, 14, 57, 88, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Г. Зосименко