П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Шеремет А.М., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПрАТ "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року ухваленого о 12 год. 27 хв. під головуванням судді Тимощука О.Я. в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А :

19 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати на її користь за період з 1 січня 2017 року по 31 березня 2017 року в сумі 35011,05 грн. а також середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня по 17 травня 2017 року в розмірі 9374,62 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 29769,67 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01 квітня 2017 року по 17 травня 2017 року включно в розмірі 8459,02 грн.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПрАТ "Рівнеазот" не погоджується з ним в частині стягнення середнього заробітку з підстав необґрунтованості, вважає дане рішення незаконним і прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що наявні поважні причини та об'єктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність його вини у несвоєчасному виконанні своїх зобов'язань по виплаті заробітної плати перед позивачем.

Вказує, що згідно Договору № 1798 від 25.11.2005 року, ПрАТ "Рівнеазот" здійснює очистку каналізаційних госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне. Однак, РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" має заборгованість перед ПрАТ "Рівнеазот", яка станом на 16.05.2017 р. становила 11238581,67 грн. в зв'язку з чим утримання очисних споруд здійснюється за власні кошти ПрАТ "Рівнеазот", що спричиняє додаткові непередбачувані витрати на забезпечення належної діяльності очисних споруд, оскільки перебої в їхній роботі можуть призвести до значного забруднення навколишнього природного середовища в межах усього міста.

Крім того, 7 березня 2017 року, ПрАТ "Рівнеазот" було повністю обмежено поставку природного газу, що унеможливило виробництво ним мінеральних добрив та іншої продукції хімічної промисловості.

Вважає, що порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками товариство діє у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 8459,02 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити нове в цій частині, яким звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_1

ОСОБА_1 заперечень на апеляційну скаргу до встановленої судом дати не подала.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи що виникають з трудових правовідносин.

Даний спір підпадає підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд апеляційної скарги проводиться колегією суддів без повідомлення учасників справи та в порядку спрощеного провадження.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та неоспорено відповідачем, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ПрАТ "Рівнеазот", а 31 березня 2017 року згідно наказу № 914-ВК від 28.03.2017 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю (а.с.5).

Згідно довідки про заробітну плату № 1239 від 07.06.2017 року, виданої ОСОБА_1 розмір заборгованих їй сум, складається з:

- заробітна плата за січень 2017 року 4262,01 грн.;

- заробітна плата за лютий 2017 року 2464,24 грн.;

- заробітна плата за березень 2017 року 23043,42 грн. , а всього 29769,67 грн.(а.с.14).

В частині задоволення позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9374,62 грн., то виходячи з середньогодинного заробітку позивачки 37, 7635 грн. та кількості робочих годин 224 години з 1 квітня по 17 травня 2017 року місцевий суд обґрунтовано задовольнив вимоги на меншу суму 8459,02 грн.

Сторони розмір стягнутої судом першої інстанції суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не оспорюють та не оскаржують.

Колегія суддів погоджується з розрахунком визначеним місцевим судом, оскільки він є вірним та проведеним у відповідності до п.8 Постанови КМ України від 8.02.1995 року №100.

Колегія суддів не погоджується з аргументами апелянта про відсутність його вини у не виконанні обов'язків з виплати заробітної позивачу та відхиляє їх.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно роз'яснень даних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня, після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Покликання відповідача на відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію в наслідок обмеження постачання природного газу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, так як вказана правова норма передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні, а тому не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Отже, відповідачем були порушені права та інтереси за захистом яких ОСОБА_1 звернулась до суду, а тому вони підлягали захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованих сум, що й було зроблено місцевим судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ПрАТ "Рівнеазот"відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: А.М. Шеремет

Н.М. Ковальчук