Справа № 639/3023/16-ц
30 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі:головуючого- судді Єрмоленко В.Б.
при секретарі Бондаренко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,-
Представник позивача надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позову про стягнення боргу , намагався його погасити та просив надати йому час для врегулювання спору мирним шляхом, проте в наступне судове засідання відповідач не зявився, а представник відповідача просив оглосити перерву для підготовки заперечень на позовну заяву щодо збільшення розміру позовних вимог.В наступні судові засідання позивач та/або його представник не зявлялись, про день і час розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином, про причини неявки суд не сповістили, заперечень не надали.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).
21.11.2012 р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала відповідачу у борг 400000 грн., які відповідач зобов'язався повернути у строк до 21.12.2012 р. Договір укладався за згодою дружини позичальника- Зайцевої Н.Б., про що зазначено у п. 10 договору.
За правилами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.
За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.Оскільки , ОСОБА_2 не виконав зобов'язання і не повернув борг, чим порушив вимоги договору, сума у розмірі 400 тис. грн. підлягає стягненню з відповідача. В судовому засіданні відповідач визнав суму свого боргу .
Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи зі змісту цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
З огляду на індекси споживчих цін (з січня 2013 р. по грудень 2013 р.-100,5 ; за 2014 р.-124,9 ; за 2015 р. -143,3 ; за 2016 р.-112,4; за січень 2017 р. -101,1), інфляція за період з 22.12.2012 р. по 24.02.2017 р. становила 2,044. Таким чином, у відповідності до ст. 625 ЦК України, стягненню на користь ОСОБА_1. підлягають інфляційні втрати в сумі 417600 грн.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у сумі 4000 грн.Зазначені витрати суд вважає за можливе стягнути з відповідача.Недооплачений судовий збір у розмірі 4000 грн. підлягають стягненню в дохід держави.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 79, 88, 212-214, 218 , 224-226 ЦПК України, ст.ст.526, 530, 610-612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 4000 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ -