Справа № 148/1075/17 Провадження № 22-ц/772/3070/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 3 листопада 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 2013 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1 300 грн зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між банком та ОСОБА_2 договір, що підтверджується підписом в анкеті- заяві.

Унаслідок порушення позичальницею строку та порядку погашення кредиту станом на 30 квітня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 12 234 грн 65 коп., із яких: 220 грн заборгованість за кредитом, 7 955 грн 86 коп. - проценти, 3 000 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 558 грн 79 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на невиконання ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором, позивач просив стягнути із боржника вказану суму боргу.

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 3 листопада 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми та принципи процесуального права, зокрема статті 5, 10, 11, 60, 179, 212 ЦПК України; не встановив фактичні обставини справи та не надав належну оцінку доказам в їх сукупності; не звернув уваги на те, що підписана відповідачкою анкета-заява є договором приєднання, у розумінні ст. 634 ЦК України; при підписанні договору волевиявлення відповідачки було вільним і вона користувалась отриманими кредитними коштами.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обємі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності укладеного між сторонами договору, оскільки в анкеті-заяві відсутні будь-які відомості щодо розміру кредитного ліміту, волевиявлення відповідачки щодо його отримання, відсоткової ставки, виду, номеру та строку дії платіжної картки.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

У даній справі доведенню підлягає наявність між сторонами кредитних правовідносин та виконання зобовязань кредитором щодо надання коштів та боржником - щодо повернення коштів в обумовлені сторонами терміни.

Установлено, що 27 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПРТВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, який складався з анкети-заяви, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку. За цим договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачці грошові кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якої передбачено сплату 30 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 12 234 грн 65 коп., із яких: 220 грн заборгованість за кредитом, 7 955 грн 86 коп. - проценти, 3 000 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 558 грн 79 коп. - штраф (процентна складова) та судові витрати в сумі 1 600 грн.

Згідно з п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

За правилами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобовязують суд зясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Наявність між банком та ОСОБА_2 кредитних відносин позивач, окрім іншого, підтверджував розрахунком заборгованості за договором від 27 серпня 2013 року, в якій відображено багаторазові дії щодо зняття готівкових коштів та погашення боргу за спірною карткою.

Відхиляючи вказаний документ як доказ, суд першої інстанції послався на те, що з указаної виписка неможливо перевірити правильність розрахунків і розмір боргу нарахованого позивачем.

Разом з тим суд першої інстанції не надав належної правової оцінки позивача, що є порушенням ст. ст. 212 - 214 ЦПК України, а також не врахував, що відповідач укладення, чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості слідує, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами.

Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в їх прийнятті.

Проте, суд першої інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірив доводів позивача й не надав належної правової оцінки поданим банком доказам та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, який ґрунтується на припущеннях, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що заборгованість відповідача перед банком складається з: заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

З матеріалів справи слідує, що позивачем за порушенням зобовязання ОСОБА_2 було нараховано пеню в сумі 3 000 грн та 500 грн штрафу (фіксована частина).

Проте вимоги позивача про стягнення зазначених сум не ґрунтуються на вимогах закону, так як пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України), а не у твердій грошовій сумі, як це визначено тарифами банку. З огляду на викладене, не підлягає стягненню з відповідача штраф в сумі 500 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРТВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 8 734 грн 65 коп., із яких: 220 грн заборгованість за кредитом, 7 955 грн 86 коп. - проценти, 558 грн 79 коп. - штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, з ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути 1 600 грн судового збору за подання позовної заяви та 1 760 грн - за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 3 листопада 2017 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки села Тарасівка, вулиця Гайдушняка, 57 Тульчинського району Вінницької області на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 8 734 грн 65 коп., із яких: 220 грн заборгованість за кредитом, 7 955 грн 86 коп. - проценти, 558 грн 79 коп. - штраф (процентна складова).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки села Тарасівка, вулиця Гайдушняка, 57 Тульчинського району Вінницької області на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 1 600 грн судового збору за подання позовної заяви та 1 760 грн - за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

ОСОБА_5 Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький