Справа № 128/257/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.

за участю представника

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ПАТ «СК «Країна»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП , -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 18.02.2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ПАТ «СК «Країна»».

Ухвалою суду від 24.04.2017 року змінено статус третьої особи - ПАТ «СК «Країна» та залучено у якості співвідповідача ПАТ «СК «Країна» до участі в даній справі.

Ухвалою суду від 18.09.2017 року прийнято заяву позивача ОСОБА_4 про уточнення позовних вимог по вказаній цивільній справі до розгляду.

ОСОБА_4, з врахуванням уточненої позовної заяви, свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.10.2015 року о 20 год. 00 хв. в м. Вінниця по вул. Келецькій, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н. НОМЕР_1, під час зміни напрямку руху ліворуч, не переконався у безпеці своїх дій та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося пошкодження транспортних засобів.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.11.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовного до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до Висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 17.08.2016 року, вартість ремонтно-відновлюваних робіт з урахуванням фізичного зносу автомобіля НОМЕР_2, 2008 року випуску, складає 45120 грн. 31 коп.

24.12.2015 року від ПАТ «Страхова компанія «Країна» надійшло повідомлення, яким позивача поставлено до відома про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 27076,00 грн. за фактом пошкодження 23.10.2015 року транспортного засобу Nissan Almera» д.н. НОМЕР_2.

Таким чином, ПАТ «Страхова компанія «Країна» недоплатила страхову суму за шкоду, заподіяну майну позивача, у розмірі 45120 грн. 31 коп. - 27076,00 грн. = 18044 грн. 31 коп.

З відповідача - ПАТ «СК «Країна»» підлягає до стягнення пеня за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 17 вересня 2016 року по 17 вересня 2017 року в розмірі 2545,98 грн.

Крім того, з відповідача підлягають стягненню 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 25 грудня 2015 року до 17 вересня 2017 року в сумі 938,80 грн. та інфляційні втрати за вказаний період в сумі 3863,83 грн.

Крім того, позивач зазначає, що йому була заподіяна моральна шкода. Протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням автомобіля позивачеві довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що позивач тривалий час не міг вночі спокійно спати. І до того суворий сімейний бюджет позивача довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, крім того це був перший і улюблений автомобіль позивача. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали, крім самого позивача, і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині позивача. Раніше дуже часто на вихідних позивач із сім'єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. На тривалий час після ДТП позивачеві та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачеві довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою.

Розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачеві і його родині, та витрати, пов'язані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього, що сталося із позивачем та членами його родини. Розмір душевних страждань позивача і страждань його родини оцінюється в 10 000 (десять тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачеві, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Тому, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» на його користь 18044 грн. 31 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2, 2545 грн. 98 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, 3863 грн. 83 коп. інфляційних нарахувань, 938 грн. 80 коп. 3% річних від простроченої суми; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 10000 грн. завданої моральної шкоди; стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2 солідарно судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу адвоката.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги свого довірителя підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, заперечували щодо його задоволення, посилаючись на те, що власник автомобіля одразу ж запропонував позивачу відшкодувати завдану шкоду, однак позивач відмовився від цього і поїхав з місця ДТП власним ходом. Страховий поліс на 50 000 грн., і якщо власник пошкодженого автомобіля погодився на відшкодування запропонованої страховою компанією суми, то він втрачає можливість пред'явлення позову.

Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Країна» в судове засідання не з'явився, попередньо надавши суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що 29 квітня 2015 року між ПАТ СК «Країна» та ТОВ «Авто-Лайн» було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/789І61 І (надалі - Поліс), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом став автомобіль «Фольцваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі - забезпечений автомобіль). Основним нормативно-правовим документом в даній сфері господарської діяльності є Закон України «Про обов 'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 23 жовтня 2015 року по вул. Келецькій в м. Вінниця, відбулась ДТП за участю забезпеченого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобіль «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2, зазнав пошкоджень, згідно з постановою Вінницького районного суду від 27 листопада 2015 року винним в даній ДТП визнано ОСОБА_2 26 жовтня 2015 року до ПАТ «СК «Країна» звернувся водій Страхувальника із повідомленням про ДТП, яке була зареєстровано за вх. № 4469. 26 жовтня 2015 року до ПАТ «СК «Країна» звернувся позивач із повідомленням про ДТП потерпілої особи, яке була зареєстровано за вх. № 4470. Згідно із ст. 34.2. Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 26 жовтня 2015 року представником ПАТ «СК «Країна» в присутності позивача було оглянуто пошкоджений автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується актом огляду ТЗ від 26 жовтня 2015 року. При огляді пошкодженого ТЗ було виявлено пошкодження, які не відносяться до наслідків заявленої страхової події, а саме: бампер задній - вм'ятина, скло вітрове - тріщина у верхній частині, ковпак переднього правого колеса - розлом. З даною обставиною позивач погодився, про що свідчить підпис останнього на акті огляду від 26.10.2015 року. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому ним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. З наведеного випливає, що у випадку настання страхового випадку в розумінні нього Закону, у страховика перед потерпілою особою виникає зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, що не є тотожним поняттю відшкодуванню шкоди відповідно до загальних норм цивільного законодавства викладених у ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України. Тому, розмір такого відшкодування не обов'язково має відповідати розміру заподіяних збитків майну потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а визначається у відповідності до положень Закону шляхом встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з урахуванням інших передбачених витрат та подальшим зменшенням на розмір франшизи. При цьому, у відповідності до положень ст. 22 Закону шкода у виді вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу підлягає належній оцінці. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. Згідно до ст. ст. 3, 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна. На підставі проведеного огляду, керуючись вимогами та нормами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10 вересня 2003 року №1440. як того вимагає ст.22.1 Закону, вартість відновлювального ремонту пошкодженого авто з урахуванням зносу ПАТ «СК «Країна» визначила на підставі Звіту №16219 від 17 грудня 2015 року, складеного ТОВ «Експертум АВЕ», за яким вартість відновлювального ремонту склала 33 103.20 грн. 17 грудня 2015 року до Страховика звернувся позивач із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була зареєстрована за вх. № 9618, в якій зазначив що хоче отримати відшкодування готівкою через банківську установу безпосередньо на власний рахунок. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Згідно ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За умовами Полісу, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих становить 510,00 гривень. Отже, розмір страхового відшкодування було розраховано Страховиком наступним чином: 33 103,20 гри. - 5 517,20 грн. - 500,00 грн. = 27 076,00 грн., де: 33 103.20 грн. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ, згідно Звіту № 16219 від 17 грудня 2015 року; 5 517.20 грн. - зменшення суми страхового відшкодування, згідно п. 36.2. ст. 36 Закону; 510.00 грн. - розмір франшизи згідно з Полісом № АІ/7891611; 27 076,00 грн. - сума страхового відшкодування. 24 грудня 2015 року ПАТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 27 076,00 грн.. що підтверджується платіжним дорученням № 14929 від 24 грудня 2015 року, і що позивачем не заперечується. Згідно правового висновку, викладеного Верховним судом України у справі за № 6-2969цс16, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Тобто, ПАТ «СК «Країна» зазначає, що витрати які не входять до розміру страхового відшкодування, повинні відшкодовуватись винною особою. Викладена позиція ПАТ «СК «Країна» підтверджується діючою судовою практикою, зокрема в Ухвалі ВСС України від 03 грудня 2014 року та рішенні Апеляційного суду м. Києва по справі №753/16429/14 15 січня 2015року. В даній справі Звіт № 16219 від 17 грудня 2015 року не оскаржений, його висновки не спростовані, а отже, він є належним та допустимим доказом відповідно до ст. 59 Цивільного процесуального кодексу та ч. 30.1. ст. 30 Закону, тобто таким, що виконаним оцінювачем відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону. Таким чином, жодний орган окрім осіб, перелічених в ст. 13 закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не має права надавати оцінку Звіту №16219 від 17 грудня 2015 року, і, тим паче, ігнорувати його висновки або визначати неналежним доказом, адже відповідно до вказаного вище закону неупереджений критичний розгляд оцінки провадиться виключно в порядку рецензування. Позивач був присутнім при огляді пошкодженого транспортного засобу на замовлення ПАТ «СК «Країна», при цьому підписав Акт огляду без зауважень. Експертиза проведена на замовлення ПАТ «СК «Країна» є такою, що проведена у повній відповідності з вимогами Закону та Методики, на її підставі вчасно та належно проведено розрахунок суми страхового відшкодування, отже, саме вона є належним доказом у справі. Також, позивач просить суд стягнути страхову суму за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 18044,31 грн., посилаючись на проведену Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судової експертизи № 205 від 17 серпня 2016 року. Проте такі вимоги є незаконними та необгрунтованими, з огялду на наступне. У матеріалах справи наявний Акт про надання послуг №115 від 28 грудня 2015 року, яким підтверджується проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2. та його оплату в розмірі 49 433 грн. 00 коп., з якого вартість запасних частин складає 31 382,00 грн., роботи - 18 551.00 грн. Відповідно до Закону Страховик за обов'язковим страхуванням цивільної відповідальності не відшкодовує вартість відновлювального ремонту, а у відповідності до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовує витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Оскільки Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року №142/5/2092, встановлено визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу за формулою Сврз = С р + С м + С с * (1 -Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн., См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн., Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн., то підставляючи відповідні значення з Акту про надання послуг № 115 від 28 грудня 2015 року, що підтверджують реальні витрати позивача на проведення відновлювального ремонту у загальному розмірі 49 433 грн. 00 коп. без врахування коефіцієнту фізичного зносу, отримаємо: 18 551.00 грн. + 31 382.00 грн. + (1 - 0,64) = 29 848,52 грн., де 18 551.00 грн. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 31 382.00 грн. - вартість необхідних для ремонту матеріалів, та вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту; 0.64 - розмір коефіцієнту фізичного зносу, визначений судовою експертизою. Таким чином, враховуючи дійсні витрати позивача на ремонт пошкодженого транспортного засобу та положення Закону, що передбачають відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, страхове відшкодування мало би складати 29 848,52 грн. без урахування необхідності його зменшення відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 Закону на розмір ПДВ. Оскільки позивачу вже було виплачено страхове відшкодування в розмірі 27 076,00 грн. та роз'яснено можливість отримання додатково 5517,20 грн. в разі документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (про що позивач до ПАТ «СК «Країна» досі не звертався, та до ПАТ «СК «Країна» відповідних оригіналів підтверджуючих документів не подавав), то з урахуванням дійсних витрат позивача на ремонт, розміру коефіцієнту фізичного зносу, визначеного судовою експертизою та вже виплаченою сумою страхового відшкодування, відповідач ПАТ «СК «Країна» виконав перед позивачем зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі. Судовою експертизою визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 45 120,31 грн. На 6 стор. судової експертизи експертом вказано одне із інформаційних джерел, які використовувалися при її проведенні, зокрема, «бюлетень автотоварознавця» №89. У ремонтній калькуляції №205/2016, яка є невід'ємною частиною судової експертизи, експертом вказано у вартості робіт, базис часу нормо-годин, яка становить 222 грн./год. відповідно до бюлетеню №89 з врахуванням ПДВ. Натомість експерту необхідно було вирахувати з 222 грн./год. розмір ПДВ, оскільки при кінцевому підрахунку ним було знову застосовано ПДВ до всієї вартості ремонту, в тому числі і до вартості робіт. Іншими словами, ПДВ на вартість робіт експертом було нарахований двічі. Спочатку при не вирахуванні його з самого початку з нормо-годин, а потім нарахований його при до всієї вартості ремонту в тому числі і до вартості робіт. Виходячи з матеріалів справи та відповідно до зазначеного вище, ПАТ СК «Країна» виконала свої зобов'язання за Полісом та Законом перед позивачем та Страхувальником в строк та в повному обсязі. У відповідності до п. 9 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За наведених обставин, представник позивача ПАТ «СК «Країна»» просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог до ПАТ «СК «Країна» в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 23.10.2015 року о 20 год. 00 хв. в м. Вінниця по вул. Келецькій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н. НОМЕР_1, під час зміни напрямку руху ліворуч не переконався у безпеці своїх дій та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що встановлено постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.11.2015 року, яка набула законної сили (а.с.5-6).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пункт 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також вказує, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10) власником автомобіля НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), так і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснює, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, та згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

Стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 22 (п.22.1) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 35 (п.35.1) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Судом також встановлено, що 29 квітня 2015 року між ПАТ СК «Країна» та ТОВ «Авто-Лайн» було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/789І611, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом став автомобіль «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.43).

26 жовтня 2015 року до ПАТ «СК «Країна» звернувся водій Страхувальника із повідомленням про ДТП, яке була зареєстровано за вх. № 4469 (а.с.44-45).

26 жовтня 2015 року до ПАТ «СК «Країна» звернувся позивач із повідомленням про ДТП потерпілої особи, яке була зареєстровано за вх. № 4470 (а.с.46-47).

Згідно із ст. 34.2. Закону України «Про обов 'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

26 жовтня 2015 року представником ПАТ «СК «Країна» в присутності позивача було оглянуто пошкоджений автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується актом огляду ТЗ від 26 жовтня 2015 року (а.с.48-53).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов 'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому ним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 вказаного вище Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

З наведеного випливає, що у випадку настання страхового випадку в розумінні нього Закону, у страховика перед потерпілою особою виникає зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, що не є тотожним поняттю відшкодуванню шкоди відповідно до загальних норм цивільного законодавства викладених у ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України.

А тому, розмір такого відшкодування не обов'язково має відповідати розміру заподіяних збитків майну потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а визначається у відповідності до положень Закону шляхом встановлення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з урахуванням інших передбачених витрат та подальшим зменшенням на розмір франшизи. При цьому, у відповідності до положень ст. 22 Закону шкода у виді вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу підлягає належній оцінці.

Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами.

Згідно до ст. ст. 3, 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

На підставі проведеного огляду, керуючись вимогами та нормами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методики проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10 вересня 2003 року №1440, як того вимагає ст.22.1 Закону України «Про обов 'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вартість відновлювального ремонту пошкодженого авто з урахуванням зносу ПАТ «СК «Країна» визначила на підставі Звіту № 16219 від 17 грудня 2015 року, складеного ТОВ «Експертум АВЕ», за яким вартість відновлювального ремонту склала 33 103,20 грн. (а.с.54).

17 грудня 2015 року до Страховика звернувся позивач із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була зареєстрована за вх. № 9618, в якій зазначив що хоче отримати відшкодування готівкою через банківську установу безпосередньо на власний рахунок (а.с.71).

Відповідно до положень ст. 36 (п.36.2) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового

відшкодування (регламентної виплати).

Згідно ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За умовами Полісу, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих становить 510,00 гривень.

Отже, розмір страхового відшкодування було розраховано Страховиком наступним чином: 33 103,20 гри. - 5 517,20 грн. - 510,00 грн. = 27 076,00 грн., де:

33 103.20 грн. - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ, згідно Звіту № 16219 від 17 грудня 2015 року;

5 517.20 грн. - зменшення суми страхового відшкодування, згідно п. 36.2. ст. 36 Закону;

510.00 грн. - розмір франшизи згідно з Полісом № АІ/7891611;

27 076,00 грн. - сума страхового відшкодування.

24 грудня 2015 року ПАТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 27 076,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14929 від 24 грудня 2015 року (а.с.73), і що позивачем не заперечується.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно висновку експерта № 205 від 17.08.2016 року за результатами судової автотоварознавчої експертизи (а.с.127-140), вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням фізичного зносу автомобіля НОМЕР_2 2008 року випуску, складає: 45120 грн. 31 коп., вартість ремонтно-відновлювальних робіт без урахування фізичного зносу складає: 100917 грн. 74 коп.

Оскільки позивачу вже було виплачено ПАТ «СК «Країна» страхове відшкодування в розмірі 27 076,00 грн. та роз'яснено можливість отримання додатково 5517,20 грн. в разі документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, то з урахуванням дійсних витрат позивача на ремонт, розміру коефіцієнту фізичного зносу, визначеного судовою експертизою, та вже виплаченою сумою страхового відшкодування, відповідач ПАТ «СК «Країна» виконав перед позивачем зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Оскільки позивачем ОСОБА_4 заявлено позовну вимогу про стягнення саме з ПАТ «СК «Країна» 18044 грн. 31 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2, а суд прийшов до висновку, що відповідач ПАТ «СК «Країна» виконав перед позивачем зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування в повному обсязі, таким чином позовні вимоги ОСОБА_4 в цій частині є безпідставними та такими, що підлягають відмові в задоволенні, так як пред'явлені не до належного відповідача. В зв'язку з цим підлягають відмові в задоволенні позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ПАТ «СК «Країна» 2545 грн. 98 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, 3863 грн. 83 коп. інфляційних нарахувань, 938 грн. 80 коп. 3% річних від простроченої суми, а також понесених позивачем судових витрат.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 10000 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Також, у відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 згаданої Постанови вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови Пленуму Верховного суду України за № 4 від 31.03.1995 року).

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 внаслідок вчинення адміністративного правопорушення позивачеві спричинена моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, спричинених порушенням усталеного життєвого укладу, однак суд вважає необґрунтовано завищеною заявлену позивачем компенсацію моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати вимоги розумності і справедливості.

Позивач стверджує, що завдана йому моральна шкода полягає в тому, протягом тривалого часу у зв'язку з пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що він тривалий час не міг вночі спокійно спати; суворий сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, крім того це був перший і улюблений його автомобіль. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали, крім самого позивача, і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині позивача. Раніше дуже часто на вихідних позивач із сім'єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. На тривалий час після ДТП позивачеві та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачеві довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що завдана моральна шкода ОСОБА_4 полягає саме в тому, про що зазначає позивач, останнім суду не надано.

Тому, враховуючи глибину душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, справедливості та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що обґрунтованим розміром відшкодування моральної шкоди є 1000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно зі ст.79 ЦПК України до судових витрат, крім інших, відносяться судовий збір, витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи, сплачено судовий збір в розмірі 1929,20 грн. (а.с.1), тому оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_2 .П. підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн. (відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», станом на момент звернення ОСОБА_4 з даним позовом, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551,20 грн., та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 6890 грн.).

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таки витрат.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правової допомоги, представником позивача ОСОБА_1 надано суду акт приймання - передачі наданих юридичних послуг на суму 2273 грн. 60 коп. (т.2 а.с. 17).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 та 227 грн. 40 коп. судових витрат за надання правової допомоги.

Керуючись Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 16, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 до ПАТ «Страхова компанія «Країна»» про стягнення 18044 грн. 31 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2, 2545 грн. 98 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, 3863 грн. 83 коп. інфляційних нарахувань, 938 грн. 80 коп. 3% річних від простроченої суми - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію за спричинену моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 551 грн. 20 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору та 227 грн. 40 коп. судових витрат за надання правової допомоги, а всього: 778 (сімсот сімдесят вісім) грн. 60 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: