Категорія 27Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Кудельської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання договорів частково недійсними, скасування реєстрації права власності, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась у суд з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 01 листопада 2007 року між ОСОБА_2 АКБ «ТАС - Комерцбанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0101/1107/71-078.

Відповідно до п. 1.1 договору ОСОБА_2 було надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 56700 доларів США на строк з 01 листопада 2007 року до 20 листопада 2037 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та банком було укладено іпотечний договір №0101/1107/71-078-Z-01 від 01 листопада 2007 року предметом якого є 2-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

01 листопада 2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_7 (колишнім чоловіком позивача) було укладено договір поруки від 01 листопада 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення позивачем отриманих від банку коштів.

03 грудня 2007 року правонаступником АКБ «ТАС - Комерцбанк» став ВАТ «Сведбанк», який в подальшому було перейменовано у ПАТ «Сведбанк», та в подальшому в ПАТ «Омега Банк».

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» з одного боку та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зайцем І.О. за реєстровим №6970, права вимоги по кредитному договору №0101/1107/71-078 перейшли до ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Того ж дня, між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого права вимоги за договором №0101/1107/71-078-Z-01, що був укладений в забезпечення виконання зобов'язань позивача за кредитним договором, також перейшли до ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Пп. 12.3.1 пп. 12.3 п.12 іпотечного договору було передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (квартиру) шляхом позасудового врегулювання на підставі відповідного застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі та є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

У зв'язку з цим 17 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. було прийнято рішення №20757630 про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала позивачу.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 16 червня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором у розмірі 604977,20 грн. в тому числі шляхом звернення стягнення на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації її на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження.

В подальшому ПАТ «Сведбанк» отримало виконавчий лист та звернулося до виконавчої служби з метою забезпечення виконання зазначеного рішення суду. Як вбачається з постанови від 29 жовтня 2015 року на виконанні у Замостянському відділі ДВС м. Вінниця перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-591/2010.

В межах зазначеного виконавчого провадження з заробітної плати колишнього чоловіка позивача, як поручителя за кредитним договором, щомісячно здійснюється стягнення заборгованості на користь правонаступника ПАТ «Сведбанк» - ПАТ «Омега Банк». Проте, вказані дії зі сторони ПАТ «Сведбанк» були неможливими так як на 28 листопада 2012 року товариством вже було передано право вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

До моменту укладення між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договору факторингу, кредитор у кредитному зобов'язання - ПАТ «Сведбанк» вже реалізував своє право вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, укладеним з позивачем, шляхом звернення з позовною заявою до суду. Так, з ухваленням та набранням законної сили судовим рішенням, правові відносини щодо повернення заборгованості за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 ґрунтувались вже не на підставі кредитного договору, а на підставі судового рішення.

В подальшому, правове регулювання відносин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ухваленого з цього приводу судового рішення, здійснюється вже не за допомогою норм ЦК України, а в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» та ЦПК України. Разом з тим, щодо грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договором №0101/1107/71-078 від 01 листопада 2007 року, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, є таким, що набрало законної сили рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 16 червня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 заборгованості за кредитним договором в розмірі 604 977,20грн.

З огляду на вище викладене, вважає, що ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» недійсне право грошової вимоги. У зв'язку з цим вбачається, що відсутня основна умова договору факторингу, а саме його предмет, яким є право вимоги за кредитним договором, а тому договір факторингу в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 0101/1107/71-078 від 01 листопада 2007 року має бути визнаний судом недійсним та що є похідним для визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором. Враховуючи недійсність договору факторингу та договору відступлення прав за іпотечним договором вбачається, що набуття права власності на квартиру ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відбулося без достатньої правової підстави, саме тому таке майно (квартира) має бути повернуте позивачу.

Позивач просила визнати недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в частині передачі права вимоги за кредитним договором №0101/1107/71-078 від 01 листопада 2007 року, що був укладений між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_2

Визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», в частині передачі прав за іпотечним договором №0101/1107/71-078-Z-01 від 01 листопада 2007 року, що був укладений між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_2, в забезпечення виконання кредитного договору №0101/1107/71-078 від 01 листопада 2007 року.

Зобов'язати ТОВ «ФК «Вектор Плюс» повернути ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка була набута у власність товариством без достатніх правових підстав.

В подальшому позивач збільшила позовні вимоги, шляхом викладення пункту третього заявлених вимог в такій редакції: Відновити становище, яке існувало до укладення недійсних договорів, шляхом скасування запису №9408269 про право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру за адресою АДРЕСА_1, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17 квітня 2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення відповідачами вимог чинного законодавства при укладенні договору факторингу, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2007 року між ОСОБА_2 АКБ «ТАС - Комерцбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0101/1107/71-078 (а.с.41-48).

Відповідно до п. 1.1 договору ОСОБА_2 було надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 56700 доларів США на строк з 01.11.2007 року до 20.11.2037 року.

З метою забезпечення виконання умов договору 01.11.2007 року між ОСОБА_2 та банком було укладено іпотечний договір №0101/1107/71-078-Z-01 від 01.11.2007 року предметом якого є 2-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56-57).

01.11.2007 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки від 01.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення позивачкою отриманих від банку коштів (а.с.58-59).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 16.06.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором у розмірі 604977,20 грн. в тому числі шляхом звернення стягнення на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації її на прилюдних торгах в рамках виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах зазначеного виконавчого провадження з заробітної плати колишнього чоловіка позивача, як поручителя за кредитним договором, щомісячно здійснюється стягнення заборгованості на користь правонаступника ПАТ «Сведбанк» - ПАТ «Омега Банк» (а.с.94).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого являється ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації (оригіналів кредитних договорів, додаткових угод до них, оригіналів договорів забезпечення; інших документів, які знаходяться у кредитній справі, за умови їх наявності), а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти у розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу (а.с.152-158).

Згідно витягу з реєстру заборгованостей боржників від 28 листопада 2012 року за вказаним договором факторингу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 0101/1107/71-078 від 01.11.2007 року, зокрема право вимоги сплати заборгованості по основній сумі кредиту, по процентам, пені в загальному розмірі 121893,80 дол. США (а.с.159).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого являється ПАТ «Омега Банк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено також договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за яким відступлено право вимоги за іпотечним договором від 28.11.2012 року, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_2 (а.с.162).

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Вбачається, що договір факторингу та договір відступлення прав вимоги укладені у відповідності до вимог закону, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Згідно роз»яснень викладених в абз. 1 п. 7 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Позивачем не наведено чіткого обґрунтування, які саме норми законодавства були порушені сторонами договору факторингу, що могло б призвести до визнання його недійсним.

Законодавством не визначено підставою визнання договору факторингу недійсним, не надання його оригіналу чи не надання повного його тексту боржнику.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Відповідно до ч.1,3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» (на час укладення договору) відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірних договорів ПАТ «Сведбанк» було відступлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги за договорами, а не стягнення коштів за рішенням суду, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний договір факторингу укладено з дотриманням вимог діючого законодавства і права позивача порушені не були, а отже підстави для визнання його недійсним в частині передачі прав вимоги по її кредитному договору №0101/1107/71-078 від 01 листопада 2007 року та в частині по договору про відступлення прав за іпотечним договором №0101/1107/71-078-Z-01 від 01 листопада 2007 року відсутні, оскільки встановлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є фінансовою установою, яка зареєстрована відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та якій видано відповідне свідоцтво 16 листопада 2012 року Серія ФК №357, а позивач не виконав свої зобов'язання по поверненню кредиту та виплати банку процентів за користування кредитом, строк виконання яких настав, а відтак спірний договір факторингу відповідає нормам матеріального права, які регулюють правовідносини факторингу.

Крім того, колегія суддів враховує, що оспорюваними договорами ніяким чином не порушуються права позивача, оскільки обсяг зобов'язань боржника не змінено.

Щодо доводів про не надання повного тексту договору факторингу, як боржнику, так і до суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний договір містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є комерційною таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов'язанні, передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи предмет договору факторингу, до фактора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи умови щодо валюти кредитування.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір факторингу №15 від 28 листопада 2012 року та наявні до нього додатки укладено без додержання вимог підпункту 2 пункту 1 Розпорядження №231 (дійсне на момент укладення договору факторингу) дають підстави визнання його недійсним, є помилковим, оскільки незначні порушення при укладені договору не тягнуть за собою наслідків про визнання такого договору недійсним.

Разом з тим, посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на рішення судів першої інстанції не заслуговують на увагу та не спростовують вище викладене.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Медяний В.М.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.