Справа № 524/8483/16-ц
Провадження №2/524/481/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2017 м.Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді - Андрієць Д.Д.,

за участі секретаря - Воблікової І.О.

позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення коштів. Свої вимоги позивач, ОСОБА_1, мотивувала тим, що відповідач, ОСОБА_4, домовилась з нею про представництво її інтересів в суді по справі за позовом до ОСОБА_5 про знесення незаконного будівництва. З цією метою 18.03.2016 була оформлена довіреність, в якій були визначені всі повноваження представника. В свою чергу ОСОБА_4 зобов'язувалась оплатити виконану роботу відповідно до прейскуранту. Між ними була досягнута домовленість про оплату гонорару в повному обсязі перед останнім судовим засіданням. Усі консультації по справі за позовом ОСОБА_4 в основному отримувала її мати - ОСОБА_2. Через свою хворобу, 14.09.2016 вона, ОСОБА_1, надіслала на адресу відповідача, ОСОБА_4, лист, в якому повідомляла про зупинення своїх зобов'язань, а також просила сплатити гонорар за виконану роботу.

Відповідачі, отримавши лист, зчинили скандал, ображаючи її. Через деякий час ОСОБА_2 почала її шантажувати, вимагаючи 1000 дол.США. Потім нею, за підписом ОСОБА_4, була написана в Полтавське обласне відділення Спілки адвокатів України, скарга у якій були зазначені надумані факти, які принижували її честь, людську гідність та професіоналізм. Вказаними діями їй була спричинена моральна шкода. Від несправедливого обвинувачення і наклепу у неї стався гіпертонічний криз, внаслідок чого вона була госпіталізована у лікарню. На лікування були витрачені кредитні кошти. Сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 становить 14204,06 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь суму несплаченого гонорару в сумі 39300 грн та моральну шкоду в сумі 10000 грн; стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 14204,06 грн та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала свій позов та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що 18.03.2016 між нею, як адвокатом та ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги. В цей же день, в телефонному режимі, вона довідалась про те, що рішенням КДК Адвокатури Полтавської області зупинено її право на заняття адвокатською діяльністю. В зв'язку з цим, з метою представництва інтересів ОСОБА_4 в цивільній справі №524/1223/15, була оформлена довіреність. Перелік виконаних робіт вона виклала в листі від 14.09.2016, адресованому ОСОБА_4. Суму гонорару вони вираховувала з урахуванням вартості послуг, визначених у прайсі. Незважаючи на великий обсяг виконаних робіт, відповідачі відмовились їх оплатити.

Відповідач, ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечували. Відповідач, ОСОБА_2 зазначила, що її донька, ОСОБА_4, та вона особисто домовились з ОСОБА_1, як з адвокатом, на представництво інтересів ОСОБА_4 в суді, про що був складений договір про надання правової допомоги. Вартість послуг за договором становила 1000 дол.США, яка була сплачена частинами 600 дол.США та 400 дол.США. Також, ОСОБА_4 оформила довіреність, якою уповноважила ОСОБА_1 вести від її імені справи в суді. Після отримання всієї суми гонорару, ОСОБА_1 прийняла участь у декількох судових засіданнях, після чого перестала працювати по справі та стала ухилятись від зустрічей.

У вересні 2016 вона разом із донькою прийшли до ОСОБА_1 з метою розірвання договору, а також вони вимагали повернути сплачені кошти. Однак, позивач відмовлялась повертати кошти, у зв'язку із чим вони були вимушені звернутись до Полтавського обласного відділення Спілки адвокатів України із скаргою на дії адвоката ОСОБА_1, де їм повідомили про зупинення дії права ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю з 18.03.2016. Про вказану обставину ОСОБА_1 їм не повідомляла. В подальшому позивач повернула їм 500 дол.США, а ОСОБА_4 в свою чергу повідомила Полтавське обласне відділення Спілки адвокатів України про відкликання своєї скарги.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18 березня 2016 року між адвокатом ОСОБА_1( «ДА «Кобра») та ОСОБА_4 було укладено договір №4 про надання правової допомоги. Згідно п.1.1., 2.2. Клієнт надає адвокату документи по справі для консультації і правового висновку по справі №524/1223/15-ц про припинення права власності, знесення самочинно збудованого домоволодіння. Сума гонорару обумовлюється сторонами, клієнт одразу сплачує 60% обумовленої суми після підписання цього договору, а через 2 судових засідання доплачує 40% суми гонорару.

В судовому засіданні сідок ОСОБА_6, яка працює в «ДА «Кобра», підтвердила те, що 18 березня 2016 року договір про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний, оскільки в їх офіс зателефонували та повідомили про зупинення права ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю. Зазначила, що вони склали акт про анулювання вказаного договору, відомості про що були занесені до журналу реєстрації договорів, укладених з клієнтами. Пояснила, що цього ж дня ОСОБА_4 була оформлена довіреність на ім'я ОСОБА_1 на представництво її інтересів в суді. Вона, як секретар, друкувала велику кількість документів, які були складені ОСОБА_1, як представником ОСОБА_4.

Вказані показання свідка також підтверджується письмовими доказами, зокрема копією довіреності, посвідченої 18 березня 2016 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г..

В ст.ст.40, 42 ЦПК України(станом на день укладення догвору) визначено, що представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу. Повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: 1) довіреністю фізичної особи; 2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника; 3) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. Довіреність фізичної особи, яка є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якої прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

Згідно ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Проаналізувавши вказані норми та співставивши їх з встановленими обставинами справи, суд приходить до висновку про те, що для стягнення винагороди адвоката в судовому порядку, між сторонами повинні існувати договірні відносини та адвокат повинен був здійснювати представництво інтересів осіб саме за договором про надання правової допомоги.

Однак, і сам позивач, і допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок, підтвердили суду те, що в день підписання між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договору про надання правової допомоги, він був розірваний по причині зупинення права позивача на заняття адвокатською діяльністю.

У зв'язку з цим, вчинені позивачем дії, зокрема дії щодо складання клопотань, запитів, заяв, заперечень та пояснень до позову, а також її участь в судових засіданнях, не підлягають оплаті, як послуги адвоката.

Суд відзначає, що позивачем не було надано суду доказів, щодо досягнення домовленості між нею та ОСОБА_4 з приводу оплати її послуг, як представника за довіреністю від 18.03.2016 за цінами, визначеними в наданому суду прайс-листі.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача, ОСОБА_4, матеріальної шкоди, яка полягала у невиплаті їй гонорару.

На переконання суду, позивачем не було доведено існування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача, ОСОБА_2, та завданням їй шкоди, яка полягала у необхідності витрачати кредитні кошти на лікування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі Постанова), до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В п. 9 Постанови визначено, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку суду, ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди діями відповідачів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.5, 7, 10, 133, 141, 258-259, 263-266, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць