Справа № 465/5957/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/2227/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.,

при секретарі Фейір К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 лютого 2017 року по справі за позовом Військової частини польова пошта НОМЕР_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, Прокурату Львівського гарнізону про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщеннями та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :
В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та виселення вказаних осіб з службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову посилається на те, що в період з 21.09.2004 року по 26.01.2007 року ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира військової частини. Відповідно до Наказу Командувача військами Західного оперативного командування від 20.04.2005 року №125 за ОСОБА_3 закріплено службову квартиру АДРЕСА_2 . На виконання вищевказаного наказу, командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ від 25.04.2005 року №245 відповідно до якого ОСОБА_3 надано службове жиле приміщення по АДРЕСА_3 для проживання членів сімї у складі 4 осіб. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.11.2006 року №862 у зв`язку з присвоєнням нової нумерації будинку АДРЕСА_4 , зокрема вказаному будинку присвоєно номер 5л, пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №245 від 25.04.2006 року викладено у наступній редакції «надати двокімнатну квартиру полковнику ОСОБА_3 на склад сім`ї три особи за адресою: АДРЕСА_1 (жилою площею 33,51 кв.м). Відповідно до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.01.2007 року №25, ОСОБА_3 переведений до іншого місця військової служби, а саме до 13 армійського корпусу Сухопутних військ, який знаходився в м. Рівне, де проходив військову службу. За період проходження військової служби в м. Ізяслав Хмельницької області ОСОБА_3 отримав на 4-х членів сім`ї 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Однак, ОСОБА_3 після переведення його до інших місць проходження військової служби і в подальшому звільненні з військової служби не здав службове жиле приміщення, яке було розподілене йому у м. Львові, зокрема 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_6 . У зв`язку з чим, просив позов задоволити.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року в задоволенні позову Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач Військова частина - польова пошта НОМЕР_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно встановлених обставинах справи. Звертає увагу, що ОСОБА_3 після переміщення до нового місця проходження військової служби не здав службове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Також вважає, що судом не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_3 за рахунок Міністерства оборони України був забезпечений чотирьохкімнатною квартирою. В апеляційній скарзі просить рішення Франківського районного суду міста Львова від 02 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , суд виходив з тих обставин, що житла, яке належить на праві приватної власності у ОСОБА_3 або членів його сім`ї немає, стаж військової служби ОСОБА_3 на момент звільнення становив більше 10 років, а отже у відповідності до положень ст.125 ЖК Української РСР відповідачі не підлягають виселенню із службового житла без надання іншого жилого приміщення.
З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в період з 21.09.2004 року по 26.01.2007 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира цієї військової частини.

Відповідно до Наказу Командувача військами Західного оперативного командування від 20.04.2005 року №125 "Про надання службових жилих приміщень у місті Львові військовослужбовцям, працівникам (не військовослужбовцям) Львівського гарнізону" за ОСОБА_3 закріплено службову квартиру АДРЕСА_2 .

На виконання вищевказаного наказу, командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ від 25.04.2005 року №245 "Про надання службових жилих приміщень у м. Львові військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 " відповідно до якого ОСОБА_3 надано службове жиле приміщення по АДРЕСА_3 для проживання членів сім"ї у складі 4 осіб.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.11.2006 року №862 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №245 від 25.04.2006 року про надання службових приміщень у місті Львові", у зв`язку з присвоєнням нової нумерації будинку АДРЕСА_4 , зокрема вказаному будинку присвоєно номер 5л, пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №245 від 25.04.2006 року викладено у наступній редакції "надати двокімнатну квартиру полковнику ОСОБА_3 на склад сім`ї три особи за адресою: АДРЕСА_1 (жилою площею 33,51 кв.м)".

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.01.2007 року №25, ОСОБА_3 переведений до іншого місця військової служби, а саме до 13 армійського корпусу Сухопутних військ, який знаходився в м. Рівне, де проходив військову службу.

Згідно довідки виданої Київським квартирно-експлуатаційним управлінням від 18.11.2013 року №369 про те, що ОСОБА_3 не перебував на квартирному обліку у КСВ ЗСУ з 31.10.2009 року по 02.08.2013 року та у списках осіб які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень.

Наказом Міністра оборони України №261 від 02.08.2013 року ОСОБА_3 було звільнено з військової служби в запас. На виконання вказаного наказу Наказом Командувача високомобільних десантних військ ЗСУ від 04.09.2013 року №143 ОСОБА_3 виключений із списків особового складу.

У відповідності до послужного списку ОСОБА_3 вислуга років у Збройних Силах України станом на 01.08.2012 року складає 29 календарних років, пільгова 33р. 09 міс.

Положеннями ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.121 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Відповідно до п.12 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 року, службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.

Відповідно до п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями; нормативно-правовий акт № 1081 від 03.08.2006 року №1081 у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.18 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 577 від 06.10.2006 року ( втратила чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року) військовослужбовцям та членам їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла, надаються службові житлові приміщення. Службове житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу військової частини, крім випадків, передбачених пунктом 2.17 Інструкції.

ОСОБА_3 , після переміщення до нового місця проходження військової служби не здав службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3.7 наказу Міністерства оборони України №577 від 06 жовтня 2006 року "Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень" військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов"язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереження попереднього часу перебування на обліку, також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Так відповідно до вищезгаданої інструкції, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 25.11.2010 року №1392 ОСОБА_3 перебував на квартирному обліку з 29.10.2004 року (протокол засідання житлової комісії №11) та з 28.04.2007 року №23 був знятий з обліку у зв"язку з переведенням до нового місця служби згідно його заяви (протокол житлової комісії №23).

В період з 21.09.2004 року по 26.01.2007 року ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до п.4.9 "Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень" затвердженої наказом МОУ від 30.11.2011 року №737 жилими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються тільки військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Згідно відповіді КЕВ м Хмельницького від 12.08.2009 року №2343, полковник ОСОБА_3 за період військової служби у м. Ізяслав був забезпечений за рахунок Міністерства оборони України чотирьохкімнатною квартирою. Дана квартира була надана міськвиконкомом в рахунок, 1.5% від прибутку підприємств для військовослужбовців гарнізону. Таким чином, відповідач та члени його сім"ї після переміщення до нового місця проходження військової служби був забезпечений житлом за адресою: АДРЕСА_7 .

05.10.2006 року особовий рахунок на згадану квартиру ОСОБА_3 переоформив на свою дружину.

Слід зазначити, що згідно рішення Ізяславського райсуду Хмельницької області від 29 листопада 2006 року справа №2-510-06, ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_5 . Даним рішенням позов задоволено частково. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, а саме: визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_5 , суд виходив з тих обставин, що позивачем в згаданій справі Ізяславською міською радою не було надано суду належних доказів того, що ОСОБА_6 дружина ОСОБА_3 , та дитина ОСОБА_7 не проживають в квартирі АДРЕСА_5 понад шість місяців без поважних причин. Що ж до дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначено, що за ними зберігається право на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_5 протягом усього часу їх перебування у батька ОСОБА_3 та на період їх навчання.

З врахуванням вищенаведеного, після переміщення ОСОБА_3 до нового місця проходження військової служби, разом з членами своєї сім"ї, та забезпечення їх житлом за адресою: АДРЕСА_7 , в нього та членів його сім"ї виник обов"язок звільнити службове житлове приміщення, а саме, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , які вони займали за попереднім місцем служби, оскільки вони втратили право на користування таким житловим приміщенням, в зв"язку з чим позовні вимоги в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщення не підлягає до задоволення, оскільки таке право відповідачі втратили задового до звернення позивачем до суду з позовом.

Згідно із ст. 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не звільнили службове житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ., і з 02.08.2013 року ОСОБА_3 звільнений з військової служби в запас, такі підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення., яким позов Військової частини польова пошта НОМЕР_1 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ., без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 по 127 грн. 89 коп. з кожного з них на користь Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 судові витрати за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук
Судді: Н.П. Крайник
Р.В. Савуляк