Справа № 352/1966/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1793/2017
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Горейко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта та її представника ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Служби у справах дітей Тисменицької РДА про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, зобов'язання вчинення дій, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду від 26 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася в суд з наведеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 05.05.2007 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Тисменицького районного суду від 24.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.09.2016 року, шлюб між ними розірвано, місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 визначено з нею. За весь час розгляду судом даної справи, а це близько 11 місяців, син проживав разом з батьком, який з власної волі, без її відома та дозволу змінив місце проживання дитини та чинив їй перешкоди у спілкуванні з сином. Лише після втручання працівників Тисменицької поліції сина їй повернули. Однак, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (бабуся) продовжують здійснювати тиск на дитину, що негативно впливає на дитячу психіку. У зв'язку з цим, в кінці жовтня 2016 року вона звернулася з відповідною заявою до Служби у справах дітей Тисменицької РДА про визначення днів та годин побачень батька із сином, запропонувавши дні побачень у середу з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. та у суботу з кількістю годин на розсуд комісії. Перше засідання комісії з питань захисту прав дитини повинно було відбутись 04.11.2016 року, однак не відбулось через неявку батька. На другому засіданні, яке відбулося 09.12.2016 року, комісія вирішила про надання права ОСОБА_2 спілкуватись та брати участь у вихованні сина: щосереди після занять у школі з ночівлею до четверга за місцем проживання батька; щоп'ятниці після занять у школі з ночівлею аж до неділі до 12 год. 00 хв. за місцем проживання батька. Однак, вона не погоджується з таким рішенням, оскільки це означає дискомфорт дитини у навчанні, відрив сина він навчального процесу і надання батькові більше прав, днів, годин бачитись із сином. На підставі вказаного рішення було видане розпорядження Тисменицької РДА №573 від 16.12.2016 року «Про визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8.», яке вона отримала 22.12.2016 року. Вважає прийняті рішення, висновки та розпорядження комісії з прав дитини та Служби у справах дітей Тисменицької РДА такими, що порушують права та інтереси дитини, його навчальний процес. У зв'язку з наведеним просила визначити способи участі батька у вихованні сина: щовівторка та щочетверга з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; щосуботи з 12 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., з правом забирати дитину особисто зі школи чи з дому в межах м. Івано-Франківська або по місцю проживання батька, але без присутності баби ОСОБА_3; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити моральний та психологічний тиск на малолітнього ОСОБА_8, що полягає у криках та зведенні наклепів на неї, спілкуватись з дитиною тільки у присутності батька; зобов'язати Службу у справах дітей Тисменицької РДА переглянути та скасувати прийняті розпорядження №573 від 16.12.2016 року, рішення №13-16/02-24 від 09.12.2016 року, висновок №260/01-17 від 02.11.2016 року щодо визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8, прийнявши нове рішення у відповідності до законних прав та інтересів малолітнього ОСОБА_8; стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Тисменицького районного суду від 26 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Служби у справах дітей Тисменицької РДА про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, зобов'язання вчинення дій, відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що надуманим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, є висновок суду першої інстанції про те, що вона стверджувала, що розпорядження Тисменицької РДА від 16.12.2016 року прийняте без її відома та участі. В позовній заяві вона вказувала, що вони обоє з батьком були на засіданні опікунської ради, однак їх опитували окремо. Особисто її спитали тільки про те, чи підтримує вона свою заяву щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини та не дали можливості висловити свою думку. При цьому їй не повідомили про зустрічну заяву батька та її зміст. Про його зауваження з приводу поданої нею заяви вона дізналася вже після отримання рішень опікунської ради. Суд на вказані факти увагу не звернув, не дав оцінку наведеному, не врахував, що оскаржувані нею акти (рішення, розпорядження, висновок) не відповідають інтересам дитини та не можуть виконуватися з тих причин, що дитина навчається в м. Івано-Франківську, а в актах органу опіки та піклування визначається порядок участі батька у вихованні сина після занять у Тисменицькій спеціалізованій школі. Також, всупереч вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних обґрунтувань та вмотивованих висновків щодо того, чому саме суд вважає, що розпорядження Тисменицької РДА від 16.12.2016 року повністю відповідає інтересам дитини.

На думку апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про те, що її посилання на негативний вплив на дитину батька та бабусі є голослівними та нічим не підтвердженими, і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. До матеріалів справи вона надала ряд письмових доказів, в тому числі і акти та відповіді з органу опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, відповіді на звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з місцевої поліції про непідтвердження викладених батьком та бабусею наклепів на неї та сина, довідки та записи з медичної картки сина ОСОБА_7, які свідчать про його важкий психологічний стан після розлуки з нею та під час перебування протягом 11 місяців у будинку батьків відповідача ОСОБА_2 Жодного з наведених доказів суд до уваги не взяв та не вказав в рішенні суду причини відмови у їх прийнятті.

Також апелянт стверджує, що в порушення норм процесуального законодавства суд першої інстанції з часу подання нею позовної заяви до жовтня місяця цього року не провів жодного судового засідання, щоразу відкладаючи справу через відсутність адвоката чи неявку відповідачів. При цьому, 25.10.2017 року в межах 10-15 хвилин судом було отримано короткі пояснення сторін, досліджено письмові докази, заслухано дебати та перейдено до нарадчої кімнати, яка тривала майже добу із оголошенням лише вступної та резолютивної частини. Всупереч ст.ст. 10-11 ЦПК України судом не задоволено жодного поданого нею клопотання, зокрема, про витребування письмових доказів, долучення доказів, зупинення виконання розпорядження Тисменицької РДА до ухвалення судового рішення. Водночас, судом долучено надану адвокатом ОСОБА_2 довідку зі школи, де навчається ОСОБА_8, щодо порядку його навчання, без поставлення цього питання на обговорення, як цього вимагає процесуальне законодавство. Беручи до уваги той факт, що дитина згідно довідки навчається у другу зміну, суд не дав їй можливості дати додаткові пояснення з цього приводу, уточнити позовні вимоги в частині годин спілкування сина з батьком, незважаючи на те, що позовна заява була подана нею в той період, коли дитина навчалася в першу зміну в Тисменицькій спеціалізованій школі, а рішення суду ухвалювалося, коли дитина вже перейшла до Івано-Франківської школи та почала вчитися в другу зміну.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8: щовівторка та щочетверга з 17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; щосуботи з 12 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., з правом забирати дитину особисто зі школи чи з дому в межах м. Івано-Франківська або по місцю проживання батька, але без присутності ОСОБА_3, зобов'язати ОСОБА_3 не чинити моральний та психологічний тиск на малолітнього ОСОБА_8, що полягає у зведенні наклепів на неї, спілкуватись з дитиною тільки у присутності батька; зобов'язати Службу у справах дітей Тисменицької РДА переглянути та скасувати прийняті розпорядження, рішення, висновок щодо визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8, прийнявши нове рішення у відповідності до законних прав та інтересів малолітнього ОСОБА_8

У засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених в ній мотивів.

Відповідачі ОСОБА_2 та його представник, ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечили, просили її відхилити. Рішення суду першої інстанції вважали законним та обґрунтованим.

Представник відповідача Служби у справах дітей Тисменицької РДА в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не повністю.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 06.02.2008 року (а. с. 8).

Рішенням Тисменицького районного суду від 24.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15.09.2016 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвано, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_9 (а. с. 9-14).

В даний час дитина проживає з матір'ю. В жовтні 2016 року позивач звернулася до комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА щодо визначення порядку участі відповідача ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_7.

Розпорядженням Тисменицької РДА від 16.12.2016 року №573 з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09.12.2016 року №13-16/02-24 надано право відповідачу ОСОБА_2 спілкуватися та брати участь у вихованні сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, щосереди, після занять в Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів, забирати сина ОСОБА_8 з ночівлею до четверга за місцем свого проживання - АДРЕСА_2; щоп'ятниці, після занять в Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів, забирати ОСОБА_8 з ночівлею по неділю до 12-00 год. за місцем свого проживання - АДРЕСА_2 (а. с. 22-23).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 в частині визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені розпорядженням Тисменицької РДА від 16.12.2016 року №573 способи участі відповідача ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_7 повністю відповідають інтересам малолітньої дитини, спілкування відповідача ОСОБА_2 з сином не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року також визнає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Частиною 1 статті 7 даної Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей, в тому числі відносини між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, врегульовані також Сімейним кодексом України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

В силу положень ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частинами 2 і 3 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Положеннями ч. 2 ст. 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом установлено, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо, між ними існує спір щодо визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_8

Матеріали справи не містять доказів поганого ставлення батьків до малолітнього ОСОБА_8 та не встановлено таких обставин судом першої інстанції. Останньому виповнилось дев'ять років і він потребує піклування обох батьків. Більшу прихильність дитини до когось з батьків судом також не встановлено. Обставин, які б перешкоджали участі одного з сторін у вихованні сина, зокрема зловживання алкогольними напоями або наркотичними засобами судом не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що комісією проводилось обстеження житлових та матеріально-побутових умов за місцем проживання дитини на той час в квартирі АДРЕСА_1, де його батько ОСОБА_2 проживає разом зі своїми батьками в п'ятикімнатній квартирі та встановлено, що дитині створені належні умови для проживання, його сну та навчання.

Проводилось обстеження житлово-побутових умов і за місцем реєстрації дитини разом з мамою ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_3 який складається з чотирьох кімнат і кухні. Однак, встановлено, що ОСОБА_5 за місцем реєстрації не проживає, а винаймає з чоловіком ОСОБА_10 житло в м. Івано-Франківську. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї, наданого службою в справах дітей Івано-Франківської міської ради від 03.11.2016 року, винаймана ними квартира по АДРЕСА_4 є однокімнатною, загальною площею 44 кв. м, кухня, санвузол, в квартирі зроблено євроремонт, чисто, прибрано. Дитині створено належні умови для проживання, навчання, його розвитку та виховання.

Тобто, комісією встановлено, що за місцем проживання обох батьків малолітнього ОСОБА_8 створені нормальні умови для проживання та виховання дитини.

Однак, висновок комісії з питань захисту прав дитини, на підставі якого 16.12.2016 року Тисменицькою РДА прийнято розпорядження щодо порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8, є не достатньо обґрунтованим у зв'язку з чим комісія вважала за доцільне надати право відповідачу ОСОБА_2 спілкуватися та брати участь у вихованні сина ОСОБА_8 щосереди після занять в Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів забирати сина з ночівлею до четверга за місцем свого проживання; щоп'ятниці, після занять в Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів забирати ОСОБА_8 з ночівлею по неділю до 12-00 год. за місцем свого проживання в АДРЕСА_5.

В даний час ОСОБА_8 навчається в 4-А класі Івано-Франківської ЗОШ у другу зміну, що підтверджується довідкою Івано-Франківської ЗОШ І-ІІІ ступенів №15, а тому колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що встановлені розпорядженням Тисменицької РДА від 16.12.2016 року №573 «Про визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8.» способи участі відповідача ОСОБА_2 у вихованні дитини повністю відповідають інтересам малолітньої дитини, адже у випадку надання відповідачу зустрічей з сином ОСОБА_7 з ночівлею серед навчального тижня, останній змушений буде брати в школу книжки на два дні, щоб підготуватись до уроків на наступний день. Також такі зустрічі будуть дезорганізовувати його. Що стосується зустрічей відповідача з сином щоп'ятниці, після занять в Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів забирати його з ночівлею по неділю до 12-00 год., то слушними є доводи апелянта, що в ОСОБА_8 є не тільки бабуся і дідусь по батьковій лінії, але і з її боку також є бабуся, яка хоче спілкуватись з онуком, крім того у вихідні припадають різні свята і вона разом з дітьми хоче на свята їхати до своїх батьків. Також в більшості у вихідний день у неї є можливість піти з дитиною в місто за покупками.

За наведених обставин та норм матеріального і процесуального права, з урахуванням положень частин 3 та 4 ст. 309 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що так як висновки суду першої інстанції в частині визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції в наведеній частині ухвалене без дотримання норм матеріального та порушення норм процесуального права, що й призвело до неправильного вирішення справи, то рішення суду в цій частині слід скасувати з ухваленням нового рішення. По суті встановленого судом позовну вимогу ОСОБА_5 про визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8 слід задовольнити частково та визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8: щовівторка та щочетверга з 17 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. з правом забирати дитину зі школи чи з дому в межах міста Івано-Франківська або за місцем проживання батька ОСОБА_2; кожної першої та третьої п'ятниці місяця з ночівлею до неділі до 12 год. 00 хв. з правом забирати дитину зі школи чи з дому за місцем проживання батька ОСОБА_2 В решті вимог в наведеній частині слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в частині зобов'язання ОСОБА_3 не чинити моральний та психологічний тиск на малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що полягає у криках та зведенні наклепів на позивача, спілкуючись із дитиною тільки у присутності батька, суд першої інстанції виходив з безпідставності таких вимог, оскільки позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_3, яка являється бабусею малолітнього ОСОБА_8 чинить на нього моральний та психологічний тиск.

Доказів цього не надано апелянтом також і апеляційному суду.

Суд першої інстанції при вирішенні наведеної вимоги правильно вказав на положення ст. 257 СК України, відповідно до якої баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанцій в наведеній частині.

Відмовляючи в позові в частині зобов'язання Служби у справах дітей Тисменицької РДА переглянути та скасувати прийняті розпорядження №573 від 16.12.2016 року, рішення №13-16/02-24 від 09.12.2016 року, висновок №260/01-17 від 02.11.2016 року щодо визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8, прийнявши нове рішення у відповідності до законних прав та інтересів малолітнього ОСОБА_8, суд зіслався на те, що у випадку незгоди будь-кого з батьків з рішенням органу опіки та піклування з питання участі у вихованні та встановленні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, то таке рішення може бути оскаржене в суді в порядку, встановленому законом.

Оскільки позивач в порядку ч. 2 ст. 159 СК України звернулась в суд з позовом про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_8, то безпідставною є вимога про зобов'язання Служби у справах дітей Тисменицької РДА переглянути та скасувати прийняті розпорядження, рішення, висновок щодо визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8, а тому в цій частині рішення суду слід залишити без змін

З урахуванням наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 19 ч. ч. 4, 5, 141, 153, 157 ч. ч. 2, 3, 159 ч. 2, 257 СК України, ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 26 жовтня 2017 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_5 про визначення способів участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити частково.

Визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: щовівторка та щочетверга з 17 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. з правом забирати дитину зі школи чи з дому в межах міста Івано-Франківська або за місцем проживання батька ОСОБА_2; кожної першої та третьої п'ятниці місяця з ночівлею до неділі до 12 год. 00 хв. з правом забирати дитину зі школи чи з дому за місцем проживання батька ОСОБА_2

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 в наведеній частині відмовити.

Рішення Тисменицького районного суду від 26 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Служби у справах дітей Тисменицької РДА про зобов'язання вчинення дій залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.