Справа № 157/2960/17
Провадження №2/157/363/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря Карпік Т.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

03 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в пунктах 1.7, 1.9.2, 2.1, 5.3 Договору від 09 квітня 2013 року передбачено сплату коштів за додаткові послуги банку, що суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливим. Також позивач вважає, що при укладенні даного договору його було введеного в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. В обґрунтуванні посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9.

Посилаючись на вказані вище обставини, просить суд визнати кредитну угоду, укладену відповідно до умов заяви № 010-02520-090413 від 09 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк», недійсною.

Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що укладення договору було добровільним і на зрозумілих позивачу умовах, що він підтвердив своїм підписом у заяві про укладення договору від 09 квітня 2013 року, тому вважає позов безпідставним і просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 09 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 010-02520-090413 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта. Відповідач взяті на себе умови договору виконав, відкривши позивачеві картковий рахунок 4774, на якому розмістив кошти в сумі 36100 грн. у вигляді кредитного ліміту зі сплатою процентів передбачених умовами ОСОБА_1 на обслуговування платіжних карток, що є невідємною частиною договору (а.с. 9).

В той же час, позивач взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 010-02520-090413 від 09 квітня 2013 року (а.с. 7-8).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Згідно з положеннями частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно з п. 1.7 кредитного договору плата за обслуговування карткового рахунку у розмірі 9,90 грн. здійснюється щомісячно з витратного ліміту, з суми позитивного залишку власних коштів клієнта або незадоволеного овердрафту, в останній робочий день місяця при наявності заборгованості по рахунку або залишку власних коштів на рахунку. У випадку, якщо залишок власних коштів на картковому рахунку менш ніж встановлена плата, плата встановлюється у розмірі залишку на даному картковому рахунку.

Згідно з п. 1.9.2 кредитного договору плата за повідомлення про здійснення операції у розмірі 5 грн. здійснюється щомісячно з витратного ліміту або з суми позитивного залишку власних коштів клієнта в перший робочий день місяця при наявності заборгованості по рахунку або залишку власних коштів на рахунку. У випадку, якщо залишок власних коштів на картковому рахунку менш ніж встановлена плата, плата встановлюється у розмірі залишку на даному картковому рахунку.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору поповнення карткового рахунку готівкою через касу банку тарифікується у розмірі 10 грн. при проведенні операції.

Згідно з п. 5.3 кредитного договору плата за безпідставність претензії у розмірі 50 грн. сплачується з витратного ліміту.

Згідно з п. 5.5 кредитного договору плата за надання з архіву дублікату договору у розмірі 100 грн. сплачується в касі банку при замовленні документу.

Судом встановлено, що відповідачем підписано тарифи на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція Лояльна», зі змісту яких вбачається, які саме послуги надаються позивачем та підлягають оплаті відповідачем.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» оспорюваний кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів.

Відповідно до умов п. 2.5 кредитного договору відповідач був ознайомлений у письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення ліміту Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що відповідає вимогам законодавства України.

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту. Доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими для позивача надано не було, оскільки при підписанні спірного договору відповідач ознайомився та погодився з його умовами.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку щодо законності умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин відсутні підстави для визнання недійсною кредитну угоду, укладену відповідно до умов заяви № 010-02520-090413 від 09 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк», тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, статтями 203, 215, 509, 525, 526, 1054, 1056-1 ЦК України, статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий: ОСОБА_3