Справа № 161/9341/17 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1593/17 Категорія: 52 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Луцької міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.11.2017 року в задоволенні позову органу опіки та піклування Луцької міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач орган опіки та піклування Луцької міської ради, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з таких мотивів.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 23.08.2011 року є батьком двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла матір дітей ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_3 від 16.08.2011 року (а.с.9).

Після смерті матері малолітні діти почали проживати із бабою ОСОБА_1

Як встановлено судом, підставою для звернення органу опіки та піклування Луцької міської ради з даним позовом стали неодноразові звернення ОСОБА_1 до служби у справах дітей із заявами про неналежне виконання батьком своїх обов'язків та висновок позивача від 12.05.2017 року №107 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей, затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 17.05.2017 року за №272-8 (а.с.4-5, 18).

Як вбачається з матеріалів справи, раніше рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.09.2016 року, яке набрало законної сили 23.09.2016 року, у цивільній справі за аналогічним позовом органу опіки та піклування Луцької міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 в позові було відмовлено. Підставою для цього позову був висновок органу опіки та піклування Луцької міської ради від 10.05.2016 року №98 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей. Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що судом ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей встановлено не було, як і не було встановлено зловживання ним спиртними напоями, притягнення його до кримінальної відповідальності і перебування на обліку у психіатричній лікарні та наркологічному диспансері.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

При розгляді даної справи судом з пояснень відповідача, який заперечував щодо задоволення позову, та наданих ним квитанцій встановлено, що він частково по мірі своїх можливостей надає посильну матеріальну допомогу дітям, а саме: він дав дітям 500 грн., коли вони знаходилися на лікуванні в лікарні, проводив оплату за харчування у навчальному році (2016-2017 рік, 2017-2018 рік), на день народження кожній з дочок подарував по 1000 грн., пенсію по втраті годувальника, тобто, після смерті дружини, кожен місяць передає дітям і крім цього ще додатково дає свої кошти. У вересні 2017 року був присутнім на батьківських зборах у школі, де навчаються діти. У зв'язку з тим, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми звертався до органу опіки та піклування про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми.

З показань допитаної в якості свідка ОСОБА_1 судом встановлено, що відповідач не займається вихованням дітей, приходив до них лише два рази на день народження, коштів на їх утримання не надає. Онучки з 2012 року проживають разом з нею і вона займається їх вихованням та утриманням.

Суд також встановив, що забравши дітей проживати до себе в 2012 році ОСОБА_1 повністю взяла на себе обов'язок щодо догляду за ними. Між нею та відповідачем ОСОБА_3 склались неприязні відносини, які впливають на ставлення дітей до батька. У зв'язку з цим, діти не хочуть зустрічатися з батьком, гуляти з ним. Відвідувати їх за місцем проживання ОСОБА_3 не може у зв'язку із негативним ставленням до нього баби дітей. Через приниження його при дітях він за місцем їхнього проживання не з'являється, а спілкується з дітьми по телефону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення наведених норм закону позивач не надав доказів, які б підтверджували зловживання відповідачем спиртними напоями, притягнення його до кримінальної відповідальності та перебування на обліку у психіатричній лікарні та наркологічному диспансері.

Слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Місцевий суд повно, всебічно, об'єктивно з'ясувавши обставини у даній справі, прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач від виховання та утримання своїх дітей не самоусунувся, в міру своїх можливостей надає матеріальну допомогу на їх утримання, про що свідчать копії квитанцій про перерахунок ОСОБА_1 грошових коштів на утримання дітей, виписка з банківського рахунку відповідача з якого видно надходження на карту грошових коштів та розрахунок отриманої відповідачем допомоги та перерахованих коштів на утримання дітей на ім'я ОСОБА_1 (а.с.43-50). Обставина щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та негативного впливу на них позивачем відповідними доказами не підтверджена і не доведена.

В розглядуваному випадку слід враховувати, що між відповідачем як батьком дітей та їх бабою ОСОБА_1 склалися неприязні відносини, які впливають на ставлення дітей до батька, який не відмовляється від дітей. Діти не хочуть проживати із батьком, який має належні матеріально-побутові умови для проживання дітей, мотивуючи це тим, що їм комфортніше проживати у баби ОСОБА_1, у якої створені всі належні умови проживання і виховання. Крім того, на думку колегії суддів, звернення позивача до суду з даним позовом після ухвалення Луцьким міськрайонним судом рішення від 12.09.2016 року, яке набрало законної сили 23.09.2016 року, про відмову у позові органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав і звернення цього ж органу з аналогічним позовом в даній справі вже 15.06.2017 року, тобто через 9 місяців, об'єктивно не може свідчити про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей за вказаний незначний період.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета і меж заявлених позовних вимог, з огляду на те, що місцевим судом не встановлено обставин щодо ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судом рішення про відмову в задоволенні позову органу опіки та піклування Луцької міської ради відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача органу опіки та піклування Луцької міської ради відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: