Справа № 570/5019/17
Номер провадження 2/570/1822/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Гладишева Х.В.

за участю секретаря судового засідання Кмін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач 16 листопада 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача та просить розірвати між ними шлюб, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею.

В обгрунтування позовних вимог, вказує що 30 березня 2012 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. Сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.Позивач вказує, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, за його ініціативи між ними постійно виникають сварки.

Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання вони не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши справу в межах заявленого позову на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.20 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Як встановлено з матеріалів справи, сторони одружилися 30 березня 2012 року, мають неповнолітніх дітей Кароліну, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Аліну, ІНФОРМАЦІЯ_2 Причиною припинення подружніх стосунків стали діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю.На даний час сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо.

В ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України. Ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. У відповідності із положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін та вимогам закону.

За таких умов суд вважає, що позов в цій частині доведений і підлягає до задоволення.

Позивачем не доведено, що у сторін наявний спір щодо місця проживання дітей, тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і в цей день згідно ч.2 ст.114 СК України шлюб припиняється. Вказане рішення згідно ч.2 ст.115 СК надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

У звязку із диспозитивністю цивільного процесу суд не вирішує питання щодо відшкодування судових витрат, оскільки така вимога позивачем не заявлялася.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст.110 СК України, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволити частково.

Розірвати шлюб ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Матвійчук) ОСОБА_1 валеріївни (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України ), зареєстрований 30 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2012 року березня місяця 30 числа зроблено відповідний актовий запис за № 186.

Відмовити в решті позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гладишева Х.В.