Пров. №2/766/8138/17
20 грудня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Хайдарової І.О.,
секретар Сікорська Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврида" про визнання звільненою з посади директора та зобов'язання вчинити певні дії,-
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ "Таврида", в якому просила визнати її такою, що є звільненою з посади директора ТОВ "Таврида", на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (з ініціативи працівника) з 21 листопада 2016 року; зобов'язати Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внести зміни до державного реєстру щодо виключення її з переліку осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи та бути керівником зазначеного товариства або зобов'язати вчинити вищезазначені дії засновника товариства ОСОБА_2 щодо виключення її з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
В обгрунтування позову зазначила, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ "Таврида" від 11.04.2014 року її призначено на посаду директора. 30 вересня 2016 року нею надіслано на ім'я засновника товариства заяву про звільнення за власним бажанням у порядку ст. 38 Кодексу законів про працю України, на підставі якої згідно ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" головою товариства повинні були скликатись позачергові загальні збори учасників. Однак, її заява отримана не була, поштовий конверт повернуто на її адресу із зазначенням "за закінченям терміну зберігання". Вона, маючи повноваження директора товариства, звільнила себе з посади директора з 21 листопада 2016 року згідно наказу №7-К від 21.11.2016 р.
Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі.
Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Протоколом №3 зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврида" від 11.04.2014 року обрано директором вказаного товариства ОСОБА_1 з 11.04.2014 року.
Наказом №1-К від 11.04.2014 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до ТОВ "Таврида" з 11 квітня 2014 року.
Як вбачається з опису вкладення від 04.10.2016 року, направленого на ім'я ОСОБА_2, міститься оригінал заяви на прийняття документів та оригінал заяви на звільнення. Однак, вказане адресатом не отримано, повернуто відправнику із зазначенням "за закінченням терміну зберігання".
Наказом №7-К від 21.11.2016 року ОСОБА_1 звільнила себе з посади директора з 21.11.2016 року за ст. 38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням, в зв'язку з відмовою засновника підприємства ОСОБА_2, отримати заяву про звільнення та винести рішення засновника відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Отже, лише на підставі письмової заяви та попередивши власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний трудовий договір за ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 145 ЦК України питання про створення та відкликання виконавчого органу товариства належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЦК України та ч. 1 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників.
Згідно з ч. 1 ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників, до виключної компетенції якого належить, зокрема створення та відкликання виконавчого органу товариства (п. 3 ч. 4 ст. 145 ЦК України).
Враховуючи положення ст. 145 ЦК України та ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» лише загальні збори товариств можуть вирішувати питання про створення та відкликання виконавчого органу товариства, у тому числі директора.
Згідно з ч. 3, 5 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» загальні збори учасників товариства повинні скликатися на вимогу виконавчого органу. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.
За змістом ст. 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачене право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Отже, за змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, ст. 58, 60,-62 Закону України «Про господарські товариства» праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов'язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення.
Однак, судом встановлено, що станом на день розгляду справи в суді загальні збори товариства не скликались, та рішення про звільнення позивача не виносилось.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Таким чином, відповідачами порушене право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині звільнення з посади є обґрунтованими, оскільки не вирішення зборами учасників товариства заяви про звільнення позивача з посади директора є порушенням її права щодо вільного вибору праці.
Стосовно вимоги про зобов'язання виключити її з переліку осіб, які мають право вчиняти, суд вважає що у цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки державний реєстратор не є відповідачем у справі та задоволення вимоги про визнання позивача звільненою має наслідком внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є визнання припиненими трудових відносин між сторонами на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 24 лютого 2017 року.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 320 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки при поданні позову позивач звільнення від сплати судового збору та пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 38 КЗпП України, ст. 5, 12, 13, 76, 81, 258, 265, 273, 280-283 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврида" про визнання звільненою з посади директора та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_1 такою, що є звільненою з посади директора ТОВ "Таврида", на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (з ініціативи працівника) з 21 листопада 2016 року.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврида" на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 320,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СуддяОСОБА_3