Ухвала

іменем україни

27 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., МостовоїГ.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук ВікторіяЮріївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, про визнання договору іпотеки недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, поданою представником ОСОБА_8, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовомдо Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, про визнання договору іпотеки недійсним та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. вчинено виконавчий напис за № 1089 на іпотечному договорі, посвідченому 19 жовтня 2010 року, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, як належить ОСОБА_4, який є майновим поручителем ОСОБА_9 в забезпечення виконання зобов'язання згідно кредитного договору № 120/КВ-06, укладеного 19 жовтня 2006 року з ТОВ «Український промисловий Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк». Однак, виконавчий напис не підлягає виконанню з підстав грубого порушення вимог законодавства, зокрема, ОСОБА_9 всупереч обов'язковій вимозі закону жодної письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов'язання не отримував. Крім цього, за виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості, яка визначена за період, що перевищує три роки. Також, у спірному виконавчому написі зазначено, що квартира належить ОСОБА_4, разом з тим, така перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_9 та ОСОБА_4 До того ж, при підписанні іпотечного договору від 19 жовтня 2006 року ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а отже іпотечний договір укладений 19 жовтня 2006 року між ОСОБА_9, ОСОБА_4 і ТОВ «Український промисловий Банк» є недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано виконавчий напис за № 1089 вчинений 06 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» в частині визнання іпотечного договору, укладеного 19 жовтня 2006 року між ОСОБА_9, ОСОБА_4 і ТОВ «Український промисловий Банк» та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. зареєстрованого за № 5559. недійсним - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ПАТ «Дельта Банк» оскаржило рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання виконавчого напису за № 1089 вчиненого 06 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. таким, що не підлягає виконанню, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У іншій частині рішення судів не оскаржені, тому, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у частині, що не оскаржена, законність та обґрунтованість ухвалених судами рішень колегія суддів не перевіряє.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційноїінстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню, суд першої інстанції, з яким погодився суду апеляційної інстанції виходив з того, що нотаріус відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не вправі був вчиняти виконавчий напис, оскільки заборгованість нарахована за період, що перевищує 3 роки, а тому перевищення позовної давності свідчить про відсутність безспірності заборгованості. Крім того, не враховано усіх осіб, власників іпотечного майна, що не відображено в оскаржуваних нотаріальних діях.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 120/КВ-06, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24 000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5 % на строк до 18 жовтня 2016 року (а. с. 54-56).

З метою належного виконання зобов'язань за кредитним договором 19 жовтня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» з однієї сторони та ОСОБА_9 і ОСОБА_4 з іншої сторони укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 5558, згідно якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_2 площею 40,5 кв.м, яка на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08 вересня 2006 року належить ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (а. с. 53).

Згідно з актом приймання передачі договорів від 08 вересня 2010 року ТОВ «Український промисловий банк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв кредитний договір № 120/КВ-06 від 19 жовтня 2006 року, іпотечний договір № 5558 та відповідну кредитну справу (а. с. 57).

Пунктом 4.3 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

06 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. за заявою ПАТ «Дельта Банк» вчинений виконавчий напис № 1089 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ «Дельта Банк» звернулося 06 серпня 2014 року.

Згідно заяви строк, за який проводився розрахунок заборгованості і на погашення якої вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки складає період із 01 липня 2010 року по 26 травня 2014 року, тобто більше трьох років.

Право вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки виникло в банку з моменту утворення заборгованості, і такою датою, як вказав сам стягувач та нотаріус є 01 липня 2010 року. З цієї дати до вчинення виконавчого напису 06 серпня 2014 року минуло більше трьох років.

В матеріалах справи містяться досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2014 року, адресовані ОСОБА_9 та ОСОБА_4, а також рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень цим особам 10.06.2014 року (а.с.80-82).

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_4 були адресовані досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2014 року, а також рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень цим особам 10 червня 2014 року (а. с. 80-82).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суд апеляційної інстанції залишаючи без змір рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) зробили правильний висновок про те, що виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки звернення стягнення пропонувалось для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості, яка розрахована поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог та ухвали апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року, оскільки судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, подану представником ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П.Євграфова

Г.І.Мостова