Провадження №2/173/3064/2017

23 листопада 2017 року
Жовтневий районний суд
У складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,
за участю секретаря судового засідання Кияшко Н.В.,
Розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Павліни до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат,-
До суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та судових ивтрат, згідно якого просить стягнути з відповідачки борг в загальній сумі 133 378 грн. та понесені нею судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: у грудні 2016 року відповідач взяла у неї в борг для власних потреб грошові кошти в іноземній валюті 4900 доларів США, що станом на час позики еквівалентно 133 378 грн. (з розрахунку 27.22 по курсу на готівковому ринку), які вона зобов'язалася повернути позивачці в строк до 01 вересня 2017 року, про що відповідачем було власноручно написано боргову розписку.
До зазначеної дати, тобто 01 вересня 2017 року відповідач з невідомих їй причин кошти не повернула, та на її вимогу щодо необхідності повернення боргу відповідачка жодним чином не відреагувала. Таким чином не зважаючи на всі її намагання щодо повернення боргу, відповідачка без поважної причини, взяті в неї кошти не повернула, що й стало підставою звернення до суду
Позивач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 19,26).
Дослідивши матеріали справи, враховуючи думку позивачки, викладеної нею в заяві, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами.
Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
За ч.1, 2 ст. 8 ЦПК України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст.ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості.
Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мініму доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Таким чином, постійні не зявлення відповідача, повідомленого належним чином до судових засідань, подання клопотання про відкладення розгляду справи, без надання жодних доказів поважності неприбуття у судове засідання, свідчить про зловживання відповідачем наданими їй процесуальними правами, намір затягування розгляду справи, що призводить до неможливості проведення судового засідання та порушення строків розгляду справи.
Враховуючи викладене, у звязку з повторною неявкою відповідача до судового засідання, а також те, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, слід дійти висновку про необхідність ухвалення заочного рішення, з метою захисту прав позивачки та дотримання розумних строків розгляду справи.
Судом встановлено, що 19 грудня 2016 року відповідачка взяла у позивачки в борг для власних потреб грошові кошти в іноземній валюті 4 900 доларів США, які вона зобов'язувалася повернути позивачці в строк до 01 вересня 2017 року, про що відповідачкою було власноручно написано боргову розписку, що підтверджується копією розписки від 19 грудня 2016 року (а.с. 4).
Таким чином судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики грошових коштів.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
На підтвердження зобов'язань з позики між сторонами, відповідачкою була видана власноручно написана розписка від 19 грудня 2016 року. Тобто договір укладений з дотриманням вимог ст. 1047 ЦК України в належній формі.
Як встановлено в судовому засіданні позивач свої обов'язки за договором позики виконала належним чином та передала відповідачці в борг грошову суму 4900 дол. США.
Згідно дослідженої в судовому засіданні розписки від 19 грудня 2016 року вбачається, що сторони визначили строк повернення боргу 01 вересня 2017 року. Тобто уклали його на визначений строк.
Судом встановлено, що відповідач взяті на себе обов'язки належним чином не виконала, в строк, встановлений в договорі, суму позики позивачці не повернула.
Також судом встановлено, що позивачкою по справі було вжито всіх залежних від неї заходів для вирішення питання щодо своєчасного повернення боргу у досудовому порядку, шляхом вручення відповідачці під підпис вимоги щодо своєчасного повернення їй боргу (а.с. 5-6). Однак відповідачкою дану вимогу було проігноровано та боргові зобовязання перед позивачко до теперішнього часу не виконані.
З огляду на вищевикладене, вбачається, що відповідачкою по справі не виконано належним чином взяті на себе зобовязання перед позивачкою щодо повернення їй грошових коштів, тому з огляду на вищевикладене, слід дійти висновку, про необхідінсть задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином законом врегульовано, що грошові кошти підлягають поверненню в національній валюті відповідно до курсу, який існує на день платежу.
Як випливає з домовленості між сторонами, що підтверджується доводами позивачки, викладеними нею у своєму позові, сторони домовилися, що сума боргу у розмірі 4900 дол. США у гривневому еквіваленті визначається відповідно до курсу долара на готівковому ринку, який діяв на момент укладення договору позики.
Офіційний курс гривні до долара США станом на 19 грудня 2016 року на готівковому ринку складав 27,22 грн., що підтверджується інформацією на офіційному сайті газети «Кореспондент», роздруківка якої додана позивачкою до позову (а.с. 7)
Відповідно сума заборгованості відповідачки складатиме 4900 дол. США Х 27,22 грн.. = 133 378 грн.
Таким чином вбачається, що саме дана сума і підлягає стягненню з відповідачки як сума основного боргу.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, відповідно до приписів ст. 88, 89 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1400 грн.
Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія АЕ 796593, виданий 10 серпня 2000 року на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія АК № 128644, виданий Жовтневим РВ ДНУ УМВС України в Дніпропетровській області 06 квітня 1998 року - борг в сумі 133 378 (сто тридцять три тисячі триста сімдесят вісім). гривень 00 копійок
Стягнути з ОСОБА_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія АЕ 796593, виданий 10 серпня 2000 року на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія АК № 128644, виданий Жовтневим РВ ДНУ УМВС України в Дніпропетровській області 06 квітня 1998 року кошти за понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1400 (одна тисяча чотириста) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Суддя С.С. Федоріщев