Справа № 2-н-1954/10
Провадження №4-с/522/233/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді: Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3, зацікавлена особа: комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та постанову державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського ГТКЮ ОСОБА_3, у якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського ГТУЮ ОСОБА_3; визнати незаконною постанову Другого Приморського ВДВС ОМУЮ про арешт майна та оголошення заборони його відчуження В-17/850/27324936 від 01.06.2011 року, квартири, 609/1000 частини, за адресою: АДРЕСА_1, власник ОСОБА_1; та скасувати постанову Другого Приморського ВДВС ОМУЮ про арешт майна та оголошення заборони його відчуження В-17/850/27324936 від 01.06.2011 року, квартира, 609/1000 частина, за адресою: АДРЕСА_1, власник ОСОБА_1.

ОСОБА_1 веде дану справу в суді через свого представника ОСОБА_2, яка подала адресовану суду заяву про розгляд справи без її участі та просила скаргу задовольнити у повному обсязі, ця заява приєднана судом до матеріалів справи.

Державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3 та КП «Теплопостачання міста Одеси» про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать розписки про одержання ними судової повістки, причину неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом установлено, що на виконанні у Другому Приморському ВДВС Одеського МУЮ знаходилось виконавче провадження з виконання судового наказу №2н-1954/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси 27.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Теплопостачання м.Одеси» заборгованості за поставлену теплову енергію у сумі 2120,21 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. та судового збору в дохід держави у розмірі 25,50 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження №В-17/850/274324936 постановою від 01.06.2011 року було накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження, а саме: на квартира, 609/1000 частина, за адресою: АДРЕСА_1, власник ОСОБА_1.

Про існування вищевказаної постанови від 01.06.2011 року ОСОБА_1 дізнався 14.09.2017 року коли отримав інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Як вказує ОСОБА_1 він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження В-17/850/27324936 від Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, так як і не отримував постанови про арешт від 01.06.2011 року.

На момент винесення згаданої постанови державним виконавцем діяла редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 09.03.2011 року.

Порядок виконання судових рішень визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.52 ЗУ УК «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до п.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про арешт майна боржника може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Згідно ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій , штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно наданих суду документів розмір стягнення складає 2175,71 грн..

Вимога закону про накладення арешту на майно в межах стягнення означає, що арешт повинен накладатися на майно, вартість якого відповідає розміру стягнення, а не накладати арешт на майно, вартість якого взагалі невідома, і при цьому зазначати яка сума підлягає стягненню з боржника.

При цьому державним виконавцем не визначено обсягу майна, належного боржнику, не визначено його вартість, для того, щоб накласти арешт у відповідності із зазначеними нормами, тобто у розмірі і обсягу, необхідному для виконання виконавчого документу, чим порушено права власності боржника.

Крім того, судом установлено, що ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21.05.2014 року по справі №2н-1954/10 скасовано судовий наказ від 27 серпня 2010 року, виданий Приморським районним судом м.Одеси за заявою КП «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення за поставлену теплову енергію з ОСОБА_1 у розмірі 2120,21 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. та стягнення з останнього в дохід держави судового збору у розмірі 25,50 грн..

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права та свободи.

Оскільки державним виконавцем оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог закону та вона є неправомірною, а тому має бути скасована.

Суд, відповідно до ст.387 ЦПК України приймає такі рішення які усувають порушення та поновлюють права скаржника. Скасування оскаржуваних постанов поновлює права скаржника. Скасування постанов не позбавляє державного виконавця виносити постанову повторно, але з дотриманням встановленої законом процедури.

Керуючись ст.ст. 383-387, п.1 ч.1 ст. 208, ст. 209 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського головного територіального управління юстиції ОСОБА_3, зацікавлена особа: комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського головного територіального управління юстиції ОСОБА_3.

Визнати незаконною постанову Другого Приморського Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 про арешт майна та оголошення заборони його відчуження В-17/850/27324936 від 01.06.2011 року, квартири, 609/1000 частини, за адресою: АДРЕСА_1, власник ОСОБА_1.

Скасувати постанову Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 про арешт майна та оголошення заборони його відчуження В-17/850/27324936 від 01.06.2011 року, квартира, 609/1000 частина, за адресою: АДРЕСА_1, власник ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А.Ільченко