1Справа № 335/1945/17 2/335/917/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря Барсукової В.В., позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи ПрАТ „СК „Провідна" про стягнення майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди,зазначивши, що він є потерпілим у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. Внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, він зазнав матеріальних збитків, пов"язаних з його лікуванням після отриманих чисельних травм, у розмірі 29 507 грн.49 коп. та моральної шкоди, яка полягає у тому, що він зазнав фізичних страждань, переніс травматичний шок, страждав від відчуття болю протягом усього періоду лікування, від неприємних наслідків від отриманих травм, яку він оцінює в 20 000 грн. та просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені ним позовні вимоги, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача пояснили, що відповідач позов визнає частково, а саме визнає розмір матеріальних збитків, пов"язаних з лікуванням, однак не визнає витрати позивача пов"язані зі сплатою добровільної пожертви у розмірі 550 грн., комісії банку за прийняті платежі у розмірі 102,75 грн., які не входять у розмір матеріальних збитків, та суму втраченого доходу у розмірі 5500 грн., оскільки позивач не довів доказами дану обставину. Моральну шкоду визнає у розмірі 6000 грн. та просить суду при визначенні розміру матеріальної та моральної шкоди врахувати поведінку потерпілого в момент ДТП., який знаходився в алкогольному сп"янінні, перетинав дорогу у невстановленому місці, та визначити розмір шкоди у половинному розмірі від розміру позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31.08.2016 року ОСОБА_4 визнано винним за ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28.11.2016 р. вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 серпня 2016 року відносно ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову скасований і призначений новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено позов про відшкодування майнової шкоди у розмірі 26074,34 грн. яка складається із матеріальних збитків на придбання ліків 24007 грн. 49 коп. та 5500 грн. втраченого доходу та моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Щодо вимог про відшкодування збитків на придбання ліків у розмірі 24007,69 грн, встановлено наступне.

Суду надані належні і допустимі докази понесених потерпілим ОСОБА_1 збитків, а саме оригінали квитанцій про придбання ліків та відповідна довідка про призначення цих ліків і виписки з історії хвороби, якими підтверджується призначення певних ліків, необхідність придбання саме тих ліків та в тій кількості, на які в матеріалах кримінального провадження є чеки. Так, відповідно до виписного епікризу №2413 історії хвороби ОСОБА_1 з 12.02.2016 року по 16.03.2016 року йому проведені операції 24.02.2016 року та 04.03.2016 року - закрита репозиція, остеосинтез блокуючим стержнем, а тому суд визнає доведеними витрати 03.03.2016 року на придбання набору для репозиції та остеосинтезу кісток, набір для активного дренажу, плівка антимікробна на суму 8480,00 грн. , 13.02.2016 року на придбання набору для репозиції кісток гомілки на суму 2890 грн., 24.02.2016 року на придбання набору для репозиції кісток гомілки на суму 6850 грн., а загалом на суму 18220,00 грн.

При цьому комісія банку за прийняття платежу 102,75 грн. та добровільна пожертва у розмірі 550 грн. не відноситься до витрат на придбання ліків, а тому у розмір збитків не враховується.

Крім того, документально підтвердженими є витрати потерпілого на придбання медикаментів за долученими до матеріалів провадження квитанціями в межах заявлених вимог - 5134,71 грн., оскільки перелік придбаних препаратів відповідає довідці №2413 до історії хвороби і підтверджений належними і допустимими доказами, а саме оригіналами чеків і квитанцій оглянутих у судовому засіданні. Крім того, витратами на лікування є також і проведення КТ колінних суглобів та видача знімку за товарним чеком на суму 530 грн., оскільки проведення КТ колінних суглобів також зазначено і у виписці №2413.

Отже, ОСОБА_1 спричинена матеріальна шкода, яка полягала в необхідності придбання ліків та проходження лікування внаслідок спричинених цивільному позивачу діями ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, матеріальні збитки полягають у витратах на придбання медикаментів та проходження лікування і складають суму в розмірі 23884,71 грн. які підтверджені документально.

Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування втраченого доходу у розмірі 5500 грн. з моменту завдання шкоди і до моменту подання позову, з посиланням на ч.2 ст.1195 ЦК України та обґрунтуванням тим, що завдані ОСОБА_1 травми позбавляють його можливості знайти роботу, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої здоров'ю фізичної особи внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я визначені законодавцем у ч.1 ст.1195 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Таким чином розмір втраченого заробітку (доходу) потерпілого обов'язково визначається з урахуванням втрати чи зменшення його професійної або загальної працездатності.

Згідно ч. 2 ст. 1195 ЦК у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров'ю, полягає у майнових втратах, яких фізична особа зазнала, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких витрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, стороннього догляду тощо.

Оскільки ОСОБА_1 заявлено про відшкодування саме втраченого доходу, а доказів щодо того, який відсоток загальної працездатності потерпілий втратив або він зменшився, суду не надано, і враховуючи ті обставини, що у провадженні не встановлено ступінь втрати потерпілим професійної або загальної працездатності чи зменшення такої, й тому підстав для стягнення цього відшкодування за наведеною підставою позову немає.

Отже, розмір майнової шкоди (матеріальних збитків), які поніс цивільний позивач з урахуванням наданих доказів і в межах заявлених вимог, загалом становить 23884,71 грн.

Щодо моральної шкоди, заподіяної злочином, то її цивільний позивач оцінив в 20000 грн.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 цивільний позов до себе про стягнення моральної шкоди визнав частково, вважає розмір моральної шкоди завищеним та недоведеним.

Згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ч.4 ст.23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як встановлено судом ОСОБА_4 вчинив злочинні дії окреслені у ч.1 ст.286 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні ДТП, що потягнуло спричинення потерпілому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості доведена. Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов'язується з фактом заподіяння злочином моральної шкоди і суд враховуючи стан здоров'я потерпілого, фізичні та душевні страждання та призвели до негативних змін у житті потерпілого, , тяжкість вимушених змін у його звичайному способі життя, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" .

При цьому суд вважає, що заявлена потерпілим сума відшкодування у розмірі 20 000 грн. є обгрунтованою, оскільки судом враховується характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також тяжкість вимушених змін у його житті.

При цьому визначаючи розмір відшкодування шкоди до стягнення з ОСОБА_4 суд також враховує наступне.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року роз'яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Як вбачається з вироку суду від 31.08.2016 року потерпілий в момент ДТП знаходився в стані алкогольного сп'яніння. З висновку судово-медичної експертизи №1049, вбачається, що при надходженні в лікарню після ДТП потерпілий ОСОБА_1 знаходився в стані вираженого алкогольного сп'яніння, виписний епікриз № 2413 також містить посилання на перебування потерпілого у стані алкогольного сп'яніння. Сам потерпілий в судовому засіданні не заперечував, що в момент ДТП знаходився в стані алкогольного сп'яніння

Суд вважає, що потерпілий, знаходячись в такому стані на проїзній частині дороги, тобто, в місці з підвищеною небезпекою для життя, в темну пору року, в нічний час, на мокрій дорозі, з обмеженою оглядовістю, у порушення вимог п.п 4.7., 4.14 г Правил дорожнього руху здійснював перетин проїзної частини пр. Леніна поза позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою пішохідного переходу, де у безпосередній близькості від місця пригоди було обладнано пішохідний перехід, позначений відповідними дорожніми знаками, сам проявив грубу необережність (і перебування у нетверезому стані, і нехтування правилами безпеки руху), що також сприяло виникненню дорожньо-транспортної пригоди і відповідно і спричиненню шкоди, які знаходяться також в причинному зв'язку з наслідками, що настали, і ця груба необережність свідчить про наявність у відповідності до ч. 2 ст. 1193 ЦК України підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди до половинного розміру від заявленої позивачем суми, а саме матеріальних збитків (майнова шкода) - до 11942,35 грн., моральної шкоди до 10 000 грн.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пунктах 14, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при визначенні суми, що підлягає стягненню з засудженого або цивільного відповідача, мають бути зараховані суми, добровільно передані цивільному позивачеві до постановлення вироку.

ОСОБА_4 відшкодовано ОСОБА_1 у добровільному порядку 3000 грн., до стягнення підлягає у відшкодування матеріальних збитків - 11942,37 грн. та у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Таким чином, зваживши на виплачені ОСОБА_4 кошти, які як пояснив потерпілий ним звернено на відшкодування витрат на ліки, до стягнення з ОСОБА_5 підлягає 8942,35 грн у відшкодування матеріальних збитків (11942,35 грн - 3000 грн.) та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а загалом 18 942, 35 грн.

На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212,214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи ПрАТ „СК „Провідна" про стягнення майнової та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальних збитків 8942 грн.35 коп., у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн., всього стягнути 18 942 (вісімнадцять тисяч дев"ятсот сорок дві) грн.. 35 коп.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рибалко Н.І.