Справа № 308/3305/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі - Матіко Я.Ю.

за участі :

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи служби у справах дітей Ужгородської РДА - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 у справах дітей Ужгородської РДА про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 у справах дітей Ужгородської РДА про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 23.10.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Чопської міської ради Закарпатської області, за актовим записом - №43. У шлюбі у них народилися двоє дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб та сімю, постійні сварки ініціатором яких був відповідач , що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Шлюбні відносини між ними припинені, спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. У звязку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обовязків у сторін, як подружжя не існує.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3, жодної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Дана обставина негативно позначається на житті родини, та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дітей найнеобхіднішим. На даний час їх доньки знаходяться повністю на її утриманні.

З посиланням на викладене та норми СК України, позивач просить суд: шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 розірвати; місцем проживання дітей визначити місце проживання позивача, та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові, надала суду пояснення аналогічні викладеним. Вказала, що основною причиною розірвання шлюбу є неможливість співмешкання з батьками чоловіка. Зокрема пояснила суду, що вони з відповідачем не зійшлися характерами, у них різні погляди на життя. Зазначила, що з жовтня 2016 року спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вказала, що за тиждень перед засіданням відповідач надав кошти в сумі 1000,00 грн. на утримання дітей.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що йому не зрозуміла причина розлучення. Вказав, що працює у ПП Палушка та отримує заробітну плату, інших дітей на утриманні не має.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи відповідача, однак просив суд призначити стягнення аліментів із дати ухвалення рішення суду.

Представник третьої особи в судовому засіданні вказав, що питання доцільності визначення місця проживання дітей розглядалося на засіданні комісії . Комісія прийняла рішення про доцільність визначення місця проживання малолітніх разом з матірю. Доцільність визначення місця проживання малолітніх підтверджується даними висновку органу опіки та піклування №04-14/Р-650 від 03.05.2017 року.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 23.10.2012 року у Виконавчому комітеті Чопської міської ради Закарпатської області, за актовим записом - №43, що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, серії І-ФМ №150980 від 14.02.2017 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.7/

У даному шлюбі у сторін народилися двоє дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с.8,9/.

Як встановлено судом, неповнолітні доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом з позивачем, що стверджується довідкою Паладь-Комарівецької сільської ради від 14.03.2017 року за №250./а.с.14/

Шлюбні відносини між подружжям , як стверджено сторонами в судовому засіданні, припинені з жовтня 2016 року.

Майновий спір між сторонами відсутній.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Основною причиною припинення сімейних відносин є різні характери та погляди на життя подружжя.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 носить формальний характер.

Причиною розпаду цієї сімї є відсутність взаєморозуміння між подружжям.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

Окрім того, обгрунтованими є і вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з нею.

Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 свій обов'язок утримувати дітей, що передбачений ст.180 СК України не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2017 рік затверджено на 2017 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 травня 2017 року - 1426 грн.; на дітей вікoм від 6 до 18 років з 01 травня 2017 року - 1777 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, зокрема відсутність на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, а також визнання відповідачем вимог про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дітей не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягають до задоволення, а саме в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 04.04.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Оскільки з позовом позивач звернулася 04.04.2017 року аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з цієї дати.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу у розмірі 640,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", то із ОСОБА_3 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України , ст.ст. 75,84,180-182 Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_6 у справах дітей Ужгородської РДА про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що зареєстрований 23.10.2012 року у Виконавчому комітеті Чопської міської ради Закарпатської області, за актовим записом - 43 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, 16.01.2015 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати разом з матірю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплаченого нею суми судового збору в розмірі 640,00 грн.(шістсот сорок гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави суму судового збору в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9