АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського територіального управління юстиції у м. Києві про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Голосіївський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського територіального управління юстиції у м. Києві про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначала, що сторони мали сімейні стосунки та в 2011 році вирішили народити дитину шляхом запліднення позивача у репродуктивній клініці «Надія». ІНФОРМАЦІЯ_1.у позивачки народився син - ОСОБА_4. Реєстрацію народження дитини здійснено державним органом реєстрації актів цивільного стану за спільною заявою сторін, батьком вказано відповідачаОСОБА_2Відповідач не тільки не виконуєсвої батьківські обов»язки, а й намагався оспорювати своє батьківство, а вонау зв»язку із відсутністю з боку батька матеріальної підтримки звернуласьіз зустрічним позовом про стягнення аліментів. Не дивлячись на рішення суду, яке набрало чинності, відповідач аліменти не сплачує, з дитиною не спілкується, не проживає разом з позивачкою фактично з 2013 р., усунувся від виконання батьківських обов»язків, хоча ОСОБА_2 жодним чином не позбавлений можливості спілкування з сином, приймати участь у його вихованні, проте свідомо не робить цього, не цікавиться життям дитини, її здоров»ям та розвитком. У 2014 р. позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5, який і став батьком ОСОБА_4. Син вважає батьком саме ОСОБА_5, в родині панує гармонійна атмосфера, яка сприяє вихованню дитини. Отже, ОСОБА_4зростає без належної батьківської опіки та виховання, а тому позивачка і звернулась до суду з даним позовом. Посилаючись на викладене просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, змінити прізвище малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», у зв»язку із цим внести ці зміни до актового запису про народження № 1546 від 08.09.2012 р., складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в інтересах відповідача ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримала апеляційну скаргу підстав та довоів, викладених в ній.

Позивачка та її представник проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині позбавлення батьківських прав суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом і не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знайомі з 1989 р. та підтримували приятельські стосунки, які згодом переросли в сімейні, в зареєстрованому шлюбі сторони не перебували.

В 2011 році сторони вирішили народити дитину шляхом запліднення позивача у репродуктивній клініці «Надія». ІНФОРМАЦІЯ_1.у них народився син - ОСОБА_4.

Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 08.09.2012 р. зійснено актовий запис № 1546 про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та видано свідоцтво про народження, де зазначено батьком дитини - ОСОБА_2, матір»ю - ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції 2004 року) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України ( в редакції 2017 року) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З матеріалів спрви вбачається, що 30 серпня 2013 року ОСОБА_2 звертався до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про оспорювання батьківства.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 роу проваження у справі за вказаним позовом закрито.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10лютого 2015 р. у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягненняаліментів на утримання дитини та на своє утримання позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1032 грн. щомісяця до повноліття дитини, починаючи з 14 жовтня 2013 р.

В задоволені решти позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва 09.04.2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2015 р. року скасовано та ухвалено нове, яким зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2013 року і до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, віку трьох років тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

В решті позову відмовлено.

При цьому судами встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до висновку судово-медичної генетичної ідентифікації від 17 червня 2014 р. молекулярно-генетичним дослідженням встановлено біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4

Також судом було встановлено, що сторони проживають окремо, малолітня дитина проживає разом із ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні.

Рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина відповідачем не виконується. ОСОБА_4 не цікавиться життям дитини, її здоров»ям та розвитком, не надає будь-якої допомоги в утриманні дитини та не бере участі у вихованні сина.

Частиною 1 ст. 150СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності,встановленої законом, відповідно до положень ст. 155 СК України.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Представником третьої особи направлено в адресу суду висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.09.2017 р. № 107-40/6631 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4, де зазначено, зокрема, що під час розмови з працівниками служби малолітній ОСОБА_4 батьком називав теперішнього чоловіка матері, з яким йому цікаво проводити час тощо.

З довідки, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги№10» Святошинського району м. Києва слідує, що ОСОБА_4 на даний час мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та наглядається дільничним лікарем-педіатром. Дитина регулярно відвідує лікаря в супроводі матері.

Крім того, як вбачається з довідки дошкільного навчального закладу №277, малолітній ОСОБА_4 відвідує вказаний дошкільний навчальний заклад з 01.09.2014 р., що підтверджується довідкою від 03.02.2017 р. Також дана довідка свідчить про те, що мати ОСОБА_3 приймає активну участь у житті та вихованні дитини. Дитина охайна, доглянута, неконфліктна, загально розвинена відповідно віку.

Судом встановлено, що мати і дитина проживають за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з Актом обстеження умов проживання, складеним 16.08.2017 р. працівниками Служби у справах дітей Святошинської РДА в АДРЕСА_1 складається з двох кімнат, мебльована, з ремонтом, є необхідна побутова техніка, чиста, охайна. Дитина займає кімнату площею 26 кв. м., де має розкладний диван, навчальний стіл, багато іграшок розвиваючих ігор, телевізор, комод для речей. В другій кімнаті для дитини облаштований спортивний куточок, є шафа де зберігається одяг. Житлово - побутові умови проживання малолітнього створено належним чином.

За правилом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому згідно з вимогами ч. ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлюють наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що відповідач виконував обов»язки батька, покладені на нього чинним законодавством України щодо утримання дитини, піклування про її розвиток, виховання.

При цьому в судовому засіданні не було встановлено будь - яких обставин, які б об»єктивно свідчили про те, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди позивачкою у виконанні батьківських обов»язків, тому посилання в апеляційній скарзі на вказані обставини не заслуговують на увагу.

Суд повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі представника відповідача.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постановленого рішення суду в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є неспроможними, оскільки, заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача не посилається на те, що батько бажає приймати участь у житті дитини, докладати зусилля для всебічного розвитку сина, його повноцінного виховання.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: