Справа №: 671/1151/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

при секретарі Краснай Л.П.,

з участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Волочиську справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської ради, про встановлення факту смерті,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її баби ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На обгрунтування своїх вимог зазначила, що в листопаді 2016 року ОСОБА_2 поїхала в гості до свого сина ОСОБА_3 в смт. Молодіжне Сімферопольського району, Автономна Республіка Крим, де ІНФОРМАЦІЯ_2 померла та похована на цвинтарі в смт. Молодіжне Сімферопольського району, Автономна Республіка Крим. Приватний нотаріус Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. відмовила їй в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що свідоцтво про смерть, видане 12.12.2016 року відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції республіки Крим, є недійсним і не має юридичних наслідків. З цих же підстав Волочиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відмовив у проведенні держаної реєстрації смерті ОСОБА_2 та у видачі свідоцтва про її смерть. Встановлення даного факту їй необхідно для оформлення спадкових прав.

В судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала.

Представник заінтересованої особи - Волочиської міської ради ради в судове засідання не з'явився. Від Волочиської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності її представника, проти заяви не заперечує.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що баба заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Молодіжне Сімферопольського району, Автономна Республіка Крим.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджуються медичним свідоцтвом про смерть від 12 грудня 2016 року серії 35 № 013579, за підписами судово-медичного експерта Бурди В.Б. та керівника лікарської установи Шепітка А.В., а також показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

27 липня 2017 року заявнику ОСОБА_1 Волочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю визначених чинним законодавством України документів, на підставі яких можливо було б вчинити вказану дію.

Приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. листом від 27 липня 2017 року відмовлено заявнику в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що свідоцтво про смерть, видане 12.12.2016 року відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції республіки Крим, є недійсним і не має юридичних наслідків.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до положень ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визнана тимчасово окупованою територією. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Під час вирішення питання про оцінку доказів у даній справі, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зазначив, зокрема, в п.п. 90, 91, 96, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявникові для державної реєстрації смерті ОСОБА_2, отримання свідоцтва про її смерть та оформлення спадкових прав після її смерті.

А тому, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також те, що встановлення даного факту смерті має ключове значення для реалізації спадкових прав заявника ОСОБА_1, суд, як виняток, бере до уваги документ, виданий лікарською установою (медичне свідоцтво про смерть від 12 грудня 2016 року, за підписами судово-медичного експерта Бурди В.Б. та керівника лікарської установи Шепітка А.В.), що знаходиться на тимчасово окупованій території України, оцінивши його разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у справі, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Молодіжне Сімферопольського району, Автономна Республіка Крим, що визначається як тимчасово окупована територія України.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212-215, 218, 234, 235, 256, 257-1, 259, 367 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Молодіжне Сімферопольського району, Автономна Республіка Крим.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Суддя