Справа № 748/1467/17 Провадження № 22-ц/795/2098/2017 Головуючий у I інстанції - Майборода С. М. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді: Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чернігівського районного суду від 29 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням Чернігівського районного суду від 08 січня 2015 року на користь відповідача на утримання дітей - синів ОСОБА_5, 2004 року народження та ОСОБА_6, 2010 року народження, з 1/3 частини всіх видів його доходів до 1/8 частини заробітку.

Рішенням від 29 вересня 2017 року Чернігівський районний суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповноту дослідження судом наявних доказів та встановлення обставин у справі, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 192 Сімейного Кодексу України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів.

Позивач вказує, що суд необґрунтовано не врахував, як підставу для зменшення розміру аліментів, ту обставину, що ним визнано батьківство відносно неповнолітніх дітей його теперішньої дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, адже з моменту усиновлення всі виплати дружині (державна допомога одинокій матері) припинилися, і тепер обов'язок утримання дітей покладений саме на нього.

Зазначає також, що оспорюваним рішенням суд поставив всіх його п'ятьох дітей в різне по рівню забезпеченості з його боку становище, що суперечить приписам ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року.

В письмових запереченнях ОСОБА_4, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим та не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить відхилити її, а рішення суду залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що з часу визначення рішенням Чернігівського районного суду від 08 січня 2015 року розміру аліментів - 1/3 частини доходу позивача, його сімейний стан не змінився, оскільки на час винесення вказаного рішення позивач був одружений та мав родину з восьми осіб. Суд констатував також, що при визначенні розміру аліментів також вже враховувалась наявність у ОСОБА_3 непрацездатних батьків, і зазначив, що стан його здоров'я не змінився, а матеріальне становище з того часу покращилось внаслідок працевлаштування.

Проте, з таким висновком районного суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Чернігівського районного суду від 08 травня 2013 року був розірваний. Сторони являються батьками ОСОБА_5, 2004 року народження та ОСОБА_6, 2010 року народження (а.с. 4-6 справа № 748/3536/14-ц).

Рішенням від 08 січня 2015 року Чернігівський районний суд стягнув зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 5-6).

На даний час позивач перебуває у зареєстрованому 27 серпня 2013 року шлюбі зі ОСОБА_7 У даному шлюбі у позивача народився син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 44, 70 справа № 748/3536/14-ц).

З наявних у справі копій свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 являються батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 8, 9).

З наданого на запит апеляційного суду повідомлення Чернігівського міського відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Чернігівській області вбачається, що до актового запису про народження № 187 від 29 січня 2004 року, складеного на ОСОБА_9, на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 17 січня 2017 року громадянином ОСОБА_3 внесені зміни до актового запису про народження дитини, а саме, у графі «відомості про батька» батьком дитини записано «ОСОБА_3», прізвище дитини змінено з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9», по батькові дитини змінено з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9». До актового запису про народження № 2723 від 13 грудня 2007 року, складеного на ОСОБА_8, на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 17 січня 2017 року громадянином ОСОБА_3 внесені зміни до актового запису про народження дитини, а саме, у графі «відомості про батька» батьком дитини записано «ОСОБА_3», прізвище дитини змінено з «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8», по батькові дитини змінено з «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8» (а.с. 79).

Наведена інформація про визнання ОСОБА_3 батьківства щодо неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 також підтверджується наданими апеляційному суду копіями актових записів про народження дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с. 81, 82).

Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 13 травня 2017 року № 1360 до складу сім'ї ОСОБА_3 входять: дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_12, 2014 року народження, син ОСОБА_9, 2004 року народження, син ОСОБА_8, 2007 року народження, пасинок ОСОБА_17, 1995 року народження, падчерка ОСОБА_18, 1998 року народження та падчерка ОСОБА_19, 2005 року народження (а.с. 7).

На даний час, як встановлено у справі, позивач сплачує аліменти на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Крім цього, додатково з доходу позивача проводиться відрахування заборгованості по аліментам, що підтверджується розрахунками державної виконавчої служби (а.с. 36-38).

Звернувшись до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, позивач послався на те, що від другого шлюбу у нього народилась дитина, також на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, відносно яких він визнав своє батьківство, також він частково утримує непрацездатну матір та трьох дітей дружини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

Не в повній мірі проаналізувавши наведені норми, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для зменшення розміру аліментів, які повинні стягуватися зі ОСОБА_3 на користь відповідача на утримання їхніх двох спільних дітей.

Так, районний суд в своєму рішенні послався на те, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та призначення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу відповідача судом було враховано перебування ОСОБА_3 у новому шлюбі та народження від цього шлюбу сина ОСОБА_12, його стан здоров'я та наявність на утриманні непрацездатних батьків. Також суд зазначив, що визнанням ОСОБА_3 батьківства щодо двох дітей останній свідомо взяв на себе додаткову відповідальність не тільки за утримання, а й виховання дітей. На час винесення рішення, 08 січня 2015 року, неповнолітні діти ОСОБА_7 - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вже перебували на утримання позивача, і фактично змінилися лише записи щодо батьківства в їхніх свідоцтвах про народження.

Разом з тим, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції не врахував, що саме визнання ОСОБА_3 батьківства щодо двох неповнолітніх дітей вказує на те, що його сімейний, а отже і матеріальний стан зазнали змін, оскільки утримання двох дітей безумовно потребує матеріальних витрат.

З довідки управління праці та соцзахисту населення Деснянської у м. Чернігові ради від 11 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 перебувала на обліку як одинока матір та отримувала допомогу на двох дітей: у період з липня по листопад 2016 року у розмірі 772,52 грн щомісяця, у грудні 2016 року - 1088,52 грн (а.с. 63). Тобто, з моменту внесення 17 січня 2017 року Чернігівським міським відділом ДРАЦС змін до актових записів про народження неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (відомостей про батька - ОСОБА_3) виплата вищевказаної державної допомоги була припинена, і, відповідно ст. 180 СК України, позивач взяв на себе зобов'язання по утриманню дітей, яких раніше частково утримувала держава. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що діти позивача, відносно яких він в подальшому визнав батьківство, на час винесення рішення про визначення розміру аліментів на утримання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вже перебували на його утриманні, є хибним, оскільки юридично такого обов'язку у ОСОБА_3 на час вирішення спору про розмір аліментів, які мали з нього стягуватись на утримання синів, не існувало.

Тому наведена обставина не враховувалась і не могла бути врахована Чернігівським районний судом у 2015 році при вирішенні справи про визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

На думку апеляційного суду, позивачем надано належні в контексті положень ст.ст. 58-60 ЦПК України докази на підтвердження, як цього вимагають приписи ст. 192 СК України, змін у сімейному стані, тобто, змін щодо тих обставин, які враховувались судом при визначенні розміру аліментів у частці від доходу на утримання неповнолітніх дітей.

З урахуванням наведеного, виходячи з принципу розумності, справедливості, інтересів всіх малолітніх дітей та однакового ставлення батька до них, колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення з позивача аліментів на утримання синів ОСОБА_5, 2004 року народження та ОСОБА_6, 2010 року народження, слід зменшити до 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, а отже заявлені ОСОБА_3 вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що при ухваленні судового рішення районним судом неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до правил п.п. 1, 5 ст. 88 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 533,33 грн в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду від 29 вересня 2017 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за рішенням Чернігівського районного суду від 08 січня 2015 року, на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12, з 1/3 до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 533 (п'ятсот тридцять три) грн 33 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: