Справа № 739/1784/17
Провадження № 2/739/597/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної страхової компанії «Оранта» в особі Чернігівської обласної дирекції Національної страхової компанії «Оранта» та ОСОБА_3 про стягнення страхових виплат та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до НСК «Оранта» в особі Чернігівської обласної дирекції НСК «Оранта» та ОСОБА_3 (далі - відповідачі) про стягнення страхової виплати у зв'язку із загибеллю її сина ОСОБА_4 у розмірі 52 200 грн. 00 коп. та відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок загибелі сина у розмірі 100 000 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з вини відповідача ОСОБА_3 06 вересня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої загинув її син ОСОБА_4 Вироком суду від 20 квітня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Відповідач ОСОБА_3 застрахував свою цивільну відповідальність в НСК «Оранта» до якої повідомив про настання страхового випадку. Вона, як непрацездатна особа, яка мала право на утримання від свого сина, зверталася до НСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 52 200 грн. 00 коп. відповідно до вимог статті 1200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV (далі - Закон України №1961-ІV). Однак їй лише було повідомлено про необхідність надання додаткових документів, не передбачених законодавством, при цьому виплату належного страхового відшкодування не здійснено. Також їй завдано моральну шкоду, яка полягає у її душевних стражданнях, що вона зазнала у зв'язку зі смертю близької людини. Завдану моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, оцінює у 100 000 грн. 00 коп.

Представником відповідача - НСК «Оранта» на позов подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються, оскільки страхова компанія жодним чином права позивачки не порушила, вказує, що позивачка має право звернутися до суду з позовом після відмови страхової компанії у здійсненні страхової виплати. Водночас таке рішення не приймалося, при цьому було призупинено розгляд справи про виплату страхового відшкодування до надання витребуваних документів, передбачених законом. Також зазначається, що позивачкою не доведено, що вона мала право на утримання від свого сина, не доведено, що вона є непрацездатною та потребувала матеріальної допомоги. У зв'язку з цим у задоволенні позову до НСК «Оранта» просить відмовити.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю з підстав, наведених у позовній заяві, при цьому пояснила, що вона на день смерті свого сина була особою пенсійного віку та отримувала невелику пенсію, її син ОСОБА_4 проживав неподалік та був єдиною дитиною яка постійно допомагала їй, оскільки її донька проживає за кордоном в Республіці Болгарія. У зв'язку із загибеллю сина вона зазнала душевних страждань. Відповідно просила позов задовольнити стягнувши відповідні суми коштів з відповідачів.

Представник позивачки у судовому засіданні просив позов задовольнити повністю та стягнути з відповідачів страхове відшкодування і моральну шкоду, заподіяну позивачці, у визначених в позові розмірах. Також пояснив, що НСК «Оранта» було надано всі необхідні документи для здійснення страхової виплати, яка визначена у мінімальному розмірі, передбаченому законодавством. Позивачка хоча й не перебувала на утриманні свого сина, однак як непрацездатна особа мала право на отримання від нього відповідного утримання, оскільки в силу свого віку була непрацездатною особою, на підтвердження чого позивачу було надано належні докази. Водночас вимоги представника страхової компанії надати ряд документів, зазначених у відповіді на заяву, були безпідставними, оскільки подання відповідних документів законодавством не передбачено і не може бути підставою для припинення страхових виплат.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, пояснив, що дійсно з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої загинув син позивачки. На той час його цивільно-правова відповідальність була застрахована у НСК «Оранта». Водночас розмір визначеного відшкодування, яке позивачка просить стягнути з нього, вважає необґрунтованим, оскільки він має невеликі доходи, його дружина померла і він сам утримує малолітню дитину.

Представник відповідача - НСК «Оранта» у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У зв'язку з цим судом було прийнято рішення про розгляд справи без участі представника даного відповідача.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них доказі, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 06 вересня 2016 року о 19 год. 55 хв. відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Богдан 211010», д.н.з. НОМЕР_1, рухався в м. Новгороді-Сіверському по вул. Вокзальна з боку автодороги Чернігів - Мена - Сосниця - Грем'яч в напрямку центру міста з перевищенням дозволеної в межах населеного пункту швидкості руху. Рухаючись у вказаному напрямку, поблизу будинку №94 по вул. Вокзальна ОСОБА_3 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування, під час виявлення перешкоди для руху у вигляді мопеда марки ALPHA ZS 50 F під керуванням ОСОБА_4, який рухався в попутному напрямку, не дотримався безпечної дистанції, тим самим порушив вимоги пунктів 2.3б, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого скоїв наїзд на останнього. В результаті наїзду ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають в причинно-наслідковому зв'язку зі смертю ОСОБА_4 (а.с. 4-5).

Позивачка є матір'ю ОСОБА_4, що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 8).

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року, який набрав законної сили 23 травня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої загинув ОСОБА_4, та призначено покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки, зі звільнення на підставі статті 75 КК України від відбування основного покарання з випробування, з іспитовим строком на 2 роки (а.с. 4-5).

Відповідно до частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою.

Отже, встановлені вироком суду від 20 квітня 2017 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув ОСОБА_4 та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідача ОСОБА_3 є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

На момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільного-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-VІ (далі - Закон України №1961-VІ) в НСК "Оранта», що підтверджується полісом №АЕ №6634693 від 14 січня 2016 року (а.с. 7).

Частиною першою статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України №1961-VІ передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 6 Закону України №1961-VІ страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону України №1961-VІ передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно пункту 27.2 статті 27 Закону України №1961-VІ страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, в рівними частинами. Загальний розмір відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно пункту 27.5 статті 27 Закону України №1961-VІ відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Як з'ясовано, позивачка на день смерті її сина була непрацездатною в силу свого пенсійного віку відповідно до положень статей 1, 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі - Закон України №1058-ІV), потребувала матеріальної допомоги та мала право на утримання від свого сина ОСОБА_4, який був працездатною особою.

Отже, відповідно до наведених вище правових приписів, позивачка має право на отримання страхової виплати у зв'язку зі смертю її сина ОСОБА_4 як непрацездатна особа, що мала на день смерті сина право на одержання від нього утримання. При цьому з огляду на розмір мінімальної заробітної плати на день смерті ОСОБА_4 - 1 450 грн. 00 коп., вказана виплата не може бути меншою ніж 52 200 грн. 00 коп. (36 х 1 450 грн. 00 коп.).

Оскільки відповідачем ОСОБА_3 було застраховано свою цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу в НСК «Оранта», 23 травня 2017 року позивачка звернулася до вказаної страхової компанії із заявою про здійснення зазначеної страхової виплати у розмірі 52 200 грн. 00 коп., додавши до заяви копію вироку суду, копію свідоцтва про народження сина, копію свідоцтва про його смерть, копію свого паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 12).

Подані документи містили відомості про факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, про винну особу, якою є відповідач ОСОБА_3, а також про те, що відповідачка є непрацездатною особою в силу свого віку. Це в свою чергу спростовує твердження представника відповідача про те, що позивачка не довела, що вона є непрацездатною.

На вказану заяву представником НСК «Оранта» 12 жовтня 2017 року надано відповідь згідно якої у зв'язку з ненаданням позивачкою копії її пенсійного посвідчення, довідки про склад сім'ї ОСОБА_4 станом на дату його смерті та довідки про доходи ОСОБА_4 за останній рік до дати його смерті, відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, у зв'язку з чим розгляд справи було припинено (а.с. 3).

З цього приводу суд враховує, що згідно пункту 35.2 статті 35 Закону України №1961-VІ до заяви, поданої з метою отримання страхового відшкодування, потерпілий чи інша особа, додають: а) паспорт громадянина чи інший документ, яким може посвідчуватися особа заявника; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Зі змісту наведених правових приписів висновується, що законодавством не передбачено обов'язку особи, яка звертається із заявою про здійснення страхового відшкодування, додавати до заяви копію пенсійного посвідчення та довідку про склад сім'ї потерпілого.

Стосовно довідки про доходи потерпілого за попередній календарний рік до настання дорожньо-транспортної пригоди, то як вбачається, вона має подаватися у разі якщо заявник звертається із заявою про відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, тобто особи на утриманні якої перебували непрацездатні члени його сім'ї.

За змістом частини першої статті 38 Закону України №1058-ІV Члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Оскільки у ході судового розгляду встановлено, що позивачка не перебувала на повному утриманні свого сина ОСОБА_4, а лише мала право на одержання від нього такого утримання, вона не зобов'язана була додавати до заяви про виплату страхового відшкодування відповідну довідку про доходи свого сина ОСОБА_4

Викладене вище свідчить про безпідставність вимог відповідача НСК «Оранта» до позивачки щодо надання копії її пенсійного посвідчення, довідки про склад сім'ї ОСОБА_4 станом на дату його смерті та довідки про доходи ОСОБА_4 за останній рік до дати його смерті.

Також суд враховує, що за змістом пункту 36.1 статті 36 Закону України №1961-VІ страховик може прийняти одне з двох рішень - про здійснення або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Водночас прийняття рішення про припинення розгляду справи законодавством не передбачено.

Крім того, згідно пункту 37.1.3 статті 37 Закону України №1961-VІ підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Як вбачається, позивачка належним чином виконала покладені на неї законом обов'язки та подала всі передбачені законодавством документи, що надавали можливість відповідачу НСК «Оранта» встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання і розмір заподіяної шкоди.

Однак, незважаючи на це вказаним відповідачем безпідставно було прийнято рішення про припинення розгляду справи позивачки і до цього часу не здійснено їй страхових виплат, на які вона мала право у зв'язку зі смертю свого сина ОСОБА_4

За таких обставин суд приходить до висновку, що з НСК «Оранта» в особі її Чернігівської дирекції на користь позивачки необхідно стягнути належні їй страхові виплати у розмірі 52 200 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_4, відповідно в цій частині позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці внаслідок смерті її сина ОСОБА_4, яку остання просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 у розмірі 100 000 грн. 00 коп., суд враховує наступне.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину душевних страждань позивачки, яка є матір'ю померлого ОСОБА_4, характер вчиненого відповідачем ОСОБА_3 правопорушення, особу останнього, який сам утримає малолітню дитину, майновий стан відповідача ОСОБА_3 і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки в якості відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. 00 коп.

Оскільки позивачка в силу положень пунктів 2,6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні даної позовної заяви, на підставі частини третьої статті 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави пропорційної до задоволеної частини позовних вимог.

Як вбачається загальний розмір позовних вимог становить 152 200 грн. 00 коп. (52200 грн. 00 коп. + 100 000 грн. 00 коп.), зокрема позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 становлять 100 000 грн. 00 коп. та позовні вимоги до відповідача НСК «Оранта» в особі її Чернігівської обласної дирекції становлять 52 200 грн. 00 коп. Водночас задоволенню позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 підлягають на суму 40 000 грн. 00 коп., а позовні вимоги до відповідача НСК «Оранта» в особі її Чернігівської обласної дирекції підлягають задоволенню на суму 52 200 грн. 00 коп.

За таких обставин в дохід держави з відповідачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної до них частини позовних вимог, зокрема з відповідача ОСОБА_3 у розмірі 400 грн. 00 коп., а з відповідача НСК «Оранта» в особі її Чернігівської обласної дирекції у розмірі 522 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 1167, 1168, 1200 Цивільного кодексу України, статтями 6, 22, 27, 35, 36, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,статтями 1, 37, 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Національної страхової компанії «Оранта» в особі Чернігівської обласної дирекції Національної страхової компанії «Оранта» та ОСОБА_3 про стягнення страхових виплат та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Національної страхової компанії «Оранта» а особі Чернігівської обласної дирекції Національної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якості страхової виплати 52 200 (п'ятдесят дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якості відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Національної страхової компанії «Оранта» а особі Чернігівської обласної дирекції Національної страхової компанії «Оранта» в дохід держави судовий збір у розмірі 522 (п'ятсот двадцять дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 400 (чотириста) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 15 грудня 2017 року.