___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2535/17
Провадження № 2/520/6835/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.,

при секретарі - Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.02.2017 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просить суд визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на 7/100 частини житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_6.

Після його смерті, як вказує позивач, відкрилась спадщина до складу якої входить 7/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що у зв'язку з тим, що він особисто звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори у відповідності до вимог ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини внаслідок смерті батька - ОСОБА_6, із заявою про прийняття спадщини та подав всі наявні в нього документи, він вважається таким, що прийняв спадщину.

Однак постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Баранової О.В. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, на 7/18 частин житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: 7/18 часток житлового будинку.

Позивач зазначає, що згідно листа, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за № 445199.67.14 від 03 вересня 2014 року за померлим ОСОБА_6 зареєстровано право власності на 7/100 часток вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 01 серпня 2012року на підставі декларації від 06 грудня 2011року, розпорядження Київської райадміністрації від 03 липня 2012 року № 502, замість свідоцтва від 09 вересня 2010 року.

23 вересня 2015 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення щодо задоволення позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності, де визначено за ОСОБА_3 право власності на самостійний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «Р», загальною площею 27,8 кв.м., у тому числі житловою площею 13,6 кв.м. з господарськими спорудами - гараж літ. «Ф», погріб літ. «С», огорожі № 2,4; мостіння II,VI і розташований на земельній ділянці площею 347,6 кв.м. по АДРЕСА_1, та визнано за ОСОБА_2 право власності на самостійний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «К» загальною площею 158,9 кв.м., у тому числі житловою площею 89,4 кв.м., з господарським спорудами - гараж літ. «М», мостіння VI, що розташоване на земельній ділянці площею 356,4 кв.м. по АДРЕСА_1.

Однак право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна за померлим ОСОБА_6 так і не зареєстровано.

Позивач вказує, що державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Барановою О.В. не було враховано, що на звороті договору купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, міститься відмітка, про те, що 10 вересня 2004 року за договором дарування, по якому ОСОБА_6 подарував ОСОБА_8 7/36 частини житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, а також те, що за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради від 01 серпня 2012року, на підставі декларації від 06 грудня 2011 року, розпорядження Київської районної державної адміністрації м. Одеси від 30 липня 2012 року за № 502, на заміну свідоцтва від 09 вересня 2010 року, зареєстрованого 08 серпня 2012 року в кн. 198 доп. стр. 156 №2639 7/100 частин зазначеного житлового будинку.

З урахуванням викладеного, оскільки 7/18 часток житлового будинку не зареєстровані у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду із відповідним позовом.

У судовому засіданні 11.08.2017року, за клопотанням позивача, у зв'язку з тим, що відповідачка - ОСОБА_9, відповідно до договору купівлі-продажу від 02 лютого 2015 року, здійснила відчуження своєї частки житлового будинку за АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5, судом було замінено первісного відповідача - ОСОБА_9 на належного відповідача - ОСОБА_5.

У судове засідання 29.11.2017 року позивач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 29.11.2017року не з'явились, однак надали до канцелярії суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, а також вказали, що проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Відповідач - ОСОБА_3 про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив.

Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.

Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.53), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 15.02.2013року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, судові повістки направлялися саме за цією адресою.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги, що відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін та їх представників, які про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_8, про що свідчить копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 13.07.1953року (а.с.96).

ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Шустовою Г.І., належить 7/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Зазначений договір було зареєстровано в ОМБТІ 08 грудня 1989 року реєстр. №3-5237 кн. 4 доп. 74 = 2639 (а.с.13).

З матеріалів справи також вбачається, що 10.09.2004 року по р. №10-3037 посвідчений договір, по якому ОСОБА_6 подарував ОСОБА_8 7/36 частин будинку АДРЕСА_2 (а.с.13).

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03 липня 2012 року за №502 «Про затвердження розрахунку ідеальних часток у домоволодінні АДРЕСА_1», було запропоновано ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_9 оформити правовстановлюючі документи на право власності на ідеальну частку у домоволодінні АДРЕСА_1, згідно наданого розрахунку ідеальних часток:

- ОСОБА_2 - 52/100 частин домоволодіння;

- ОСОБА_6 - 32/100 частин домоволодіння;

- ОСОБА_13 - 5/100 частин домоволодіння;

- ОСОБА_4 - 6/100 частин домоволодіння;

- ОСОБА_9 - 5/100 частин домоволодіння (а.с. 33-34).

У вказаному розпорядженні також зазначено, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 09.09.2010року належить 6/100 частин домоволодіння. У фактичному користуванні знаходиться 32/100 частин домоволодіння.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від 31.08.2012 року ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_3 від 01.08.2012 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, на праві приватної спільної часткової власності належить 32/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.161).

26 жовтня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав безоплатно майно у власність (подарував), а ОСОБА_3 прийняв у дар 25/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна - 7144408, який знаходиться на земельній ділянці невизначеної площі, що перебуває у фактичному користуванні. Вказана 25/100 частина домоволодіння належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва серії НОМЕР_3 про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 01 серпня 2012 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 08 серпня 2012 року відповідно до витягу №35095420 про державну реєстрацію прав, номер запису: 2639, в книзі: 198доп-156 (а.с.154-157).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що після відчуження 25/100 частин домоволодіння під АДРЕСА_1, у ОСОБА_6 залишилось у власності 7/100 частин вказаного домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4, виданого 14 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3969 (а.с.9).

Після його смерті, 21.08.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія його заяви (а.с.86).

Постановою від 26 листопада 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори Баранова О.В. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/18 часток житлового будинку під АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_6, оскільки спадкоємцем не було надано жодного документа, який би підтверджував право власності померлого ОСОБА_6 на 7/100 часток вищезазначеного домоволодіння (а.с.22-23).

На виконання вимог ухвали суду Третя Одеська державна нотаріальна контора надіслала суду завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, зі змісту спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, який звернувся із заявою про прийняття спадщини, є його син - позивач ОСОБА_1.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 року, яке набрало законної сили 06.10.2015року, було виділено в натурі з спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_1 25/100 частин, що належать ОСОБА_3 та складаються з житлового будинку літ.«Р», загальною площею 27,8 кв.м., у тому числі житловою площею 13,6 кв.м., гаражу літ. «Ф», погрібу літ. «С», огорожі №2,4; мостіння ІІ, VІ. і розташовані на земельній ділянці площею 347,6 кв.м. по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на самостійний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «Р» загальною площею 27,8 кв.м., у тому числі житловою площею 13,6 кв.м. з господарськими спорудами - гараж літ. «Ф», погріб літ. «С», огорожі №2,4; мостіння ІІ, VІ. і розташований на земельній ділянці площею 347,6 кв.м. по АДРЕСА_1. Виділено в натурі з спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_1 52/100 частин, що належать ОСОБА_2 і складаються з житлового будинку літ.«К», загальною площею 158,9 кв.м., у тому числі житловою площею 89,4 кв.м., господарських споруд - гараж літ. «М», мостіння VІ, що розташовані на земельній ділянці площею 356,4 кв.м по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на самостійний об'єкт нерухомості - житловий будинок літ. «К» загальною площею 158,9 кв.м., у тому числі житловою площею 89,4 кв.м., з господарськими спорудами -гараж літ. «М», мостіння VІ, що розташований на земельній ділянці площею 356,4 кв.м по АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у спільній частковій власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням було встановлено, що 7/100 частин домоволодіння належать спадкодавцеві ОСОБА_6, який після відчуження 21.11.2012 року 25/100 частин домоволодіння ОСОБА_3, не оформив реєстрацію права власності на 7/100 частин домоволодіння; ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд зазначає, що вищевказані обставини, які були встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 року у справі №520/15666/14-ц, в силу ст. 61 ЦПК України, у даній справі доказуванню не потребують.

Крім того, з листа КП «БТІ» ОМР від 03.09.2014 року за №445199.67.14 вбачається, що станом на 31.12.2012року за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Одеської міської ради 01.08.2012року, на підставі декларації від 06.12.2011року, розпорядження Київської райадміністрації від 03.07.2012 року №502, замість свідоцтва від 09.09.2010 р., зареєстровано 08.08.2012 року в кн. 198 доп стр 156 р.№2639, зареєстровано 7/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.30).

Зазначене також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.04.2017року за №85364842 (а.с. 68-80).

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 фактично спадщину прийняв, оскільки проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6, а також прийняв її шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

При викладених обставинах, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/100 частин житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому суд враховує, що після відчуження 25/100 частин домоволодіння, ОСОБА_6 не оформив реєстрацію права власності на 7/100 частин домоволодіння, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а відсутність правовстанолюючого документа на спадкове майно призвело до неможливості оформити прийняття спадщини та зареєструвати право власності за позивачем, а іншим шляхом окрім звернення до суду захистити права ОСОБА_1 неможливо.

Отже, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 88, 213, 215, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 7/100 частин житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які були відсутні під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.