Справа № 347/1470/16
Провадження № 22-ц/779/1836/2017
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Томин О.О.

за участю секретаря Мельник О.В.

представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника Нижньоберезівської сільської ради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньоберезівської сільської ради про визнання нечинними та скасування рішень сільської ради, визнання незаконними свідоцтва про право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду, ухваленого суддею Гордієм В.І. 2 листопада 2017 року в м. Косові Івано-Франківської області, повний текст якого складено 7 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до Нижньоберезівської сільської ради про визнання нечинними та скасування рішень сільської ради, визнання незаконними свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 березня 2014 року визнано недійсним та скасовано рішення Нижньоберезівської сільської ради №5-13/2013 від 14 квітня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОСГ ОСОБА_4Д.». Зобовязано Нижньоберезівську сільську раду розглянути питання щодо надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Шевченка, 609 у с. Нижній Березів Косівського району. Однак, рішення суду сільська рада не виконала та повторно надала їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га. Натомість рішенням сільської ради від 23 березня 2014 року №2-17/2014 року ОСОБА_4 передано у власність земельні ділянки площею 0,3251 га та площею 0,1640 га. Вважала, що вказані рішення прийняті радою з порушенням норм чинного земельного законодавства. Тому просила визнати їх нечинними та скасувати, а також визнати незаконними свідоцтва про право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_4

Рішенням Косівського районного суду від 2 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду про те, що вона не оскаржувала рішення Нижньоберезівської сільської ради від 23 березня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельних ділянок по вул. Шевченка в с. Нижній Березів, площею 0.3251 га та площею 0,1640 га. При цьому не враховано, що в ході розгляду справи нею подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила, в тому числі, скасувати це рішення сільської ради та визнати незаконними свідоцтва про право власності від 31 березня 2014 року.

Не взяв суд до уваги також рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 березня 2014 року, яким встановлено, що у звязку із переходом права власності на домоволодіння по вул. Шевченка, 609 у с. Нижній Березів, Косівського району вона відповідно до вимог земельного законодавства має право на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування цього домоволодіння площею 0,25 га. Тому Нижньоберезівську сільську раду і було зобовязано розглянути питання надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення земельної ділянки саме площею 0,25 га. Вказані обставини мають преюдиційну силу і повторно не підлягають доказуванню. Проте, сільською радою судове рішення не виконано та повторно надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га.

Тому, на думку апелянта, місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні її вимоги про скасування рішення сільської ради від 22 липня 2014 року. Відповідно вважала посилання суду в оскарженому рішенні про надання їй іншої земельної ділянки площею 0,15 га, якою користувалась ОСОБА_5, такими, що суперечить її вимогам та рішенню апеляційного суду.

Тому просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник Нижньоберезівської сільської ради доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що є підставою для відмови у позові.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим колегія суддів застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення. А справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України від 3 жовтня 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Нижньоберезівської сільської ради №2-17/2014 від 23 березня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки №1 площею 0,3251 га, кадастровий номер :01:001:0283, та земельної ділянки №2 площею 0,1640 га, кадастровий номер :01:001:0284, для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в с. Нижній Березів, вул. Шевченка (а.с.84).

На підставі цього рішення 31 березня 2014 року ОСОБА_4 видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.89, 95).

Встановлено, що предметом спору в даній справі є право позивача на отримання у встановленому законом порядку земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування належного на праві власності домоволодіння по вул. Шевченка, 609 у с. Нижній Березів, Косівського району, що була закріплена за вказаним домоволодінням і знаходилась в користуванні попереднього власника. При цьому її право є порушеним, оскільки рішенням Нижньоберезівської сільської ради №5-13/2013 від 14.04.2013 року їй було надано тільки 0,10 га земельної ділянки для цієї мети. Натомість, рішенням Нижньоберезівської сільської ради №5-13/2013 від 14 квітня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОСГ ОСОБА_4Д.» останньому вирішено передати, в тому числі, і решту частини земельної ділянки, що відводилась для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Відповідачем у даній справі позивач визначила тільки Нижньоберезівську сільську раду.

Зясовано, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 березня 2014 року рішення Нижньоберезівської сільської ради №5-13/2013 від 14 квітня 2013 року визнано недійсним та скасовано. Відповідно зобовязано сільську раду розглянути питання надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відведення земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Шевченка, 609 у с. Нижній Березів Косівського району. В даній справі ( №347/1772/13-ц) ОСОБА_4 залучений в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача (а.с.4-10).

Однак, як вбачається зі змісту рішення Нижньоберезівської сільської ради від 22 липня 2014 року №1-19/2014 (прийнятого на виконання рішення апеляційного суду) рішення ради №5-13/2013 від 14.04.2013 року залишено в силі та надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ОЖБ площею 0,10 га по вул. Шевченка, 609 в с. Нижній Березів (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом ч.2 ст.30 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем.

Як передбачено ст.ст.33, п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України обов'язок визначати суб'єктний склад спору покладено на позивача.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 вважала, що вказані рішення ради суперечать вимогам земельного законодавства, а також рішенню Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 березня 2014 року. Відповідно звернулась в суд з позовом до Нижньоберезівської сільської ради про визнання їх нечинними та скасування, а також просила визнати незаконними видані ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на земельні ділянки.

Відтак, розгляд даної справи повязаний з вирішенням питання про права та обовязки ОСОБА_4

Разом з тим, відповідно до актового запису про смерть №12 від 6 червня 2016 року останній помер 4 червня 2016 року (а.с.87).

Зясовано, що за клопотанням представника позивача ухвалою Косівського районного суду від 28.10.2016 року провадження у справі зупинено до залучення в її розгляді правонаступників померлого власника спірної земельної ділянки ОСОБА_4 (а.с.53). Однак, ухвалою суду від 28.04.2017 року провадження в справі відновлено, хоча обставини, що викликали його зупинення, не відпали.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6, яка наявна у матеріалах справи, вона є дружиною ОСОБА_4 та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.30). В ході розгляду попередньої справи № №347/1772/13-ц приймала участь як його представник.

З пояснень представника відповідача в засіданні апеляційного суду встановлено,що ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем померлого та оформила спадкові права на майно, в тому числі спірні земельні ділянки.

Однак, суд першої інстанції питання про залучення її до участі в даній справі не вирішував.

Вказане свідчить про те, що розглядаючи справу, суд у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Зокрема, вирішуючи даний спір всупереч вимог ст. ст. 10, 33 ЦПК України не визначився зі складом осіб (спадкоємці), які повинні брати участь у справі та не залучив їх до участі у справі.

За положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ч.4).

Як передбачено п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі є порушенням норм процесуального права та обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене рішення не може залишатися в силі та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 2 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Нижньоберезівської сільської ради про визнання нечинними та скасування рішень сільської ради, визнання незаконними свідоцтва про право власності на земельну ділянку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2017 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_7