АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1127/17 22-ц/774/1963/К/17
Справа №214/1127/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1963/К/17 суддя Чернова Н.В.
Категорія - 27 (ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 25 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» - ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним кредитним договором № DNH4KP88670131 від 08.02.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала грошові кошти в сумі 1 868,06 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 01.02.2017 року в розмірі 51 835,12 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 25 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на недоведеність обставин, що мають значення, та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, на думку представника позивача, суд незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам та пені в межах строку позовної давності, оскільки ВСУ у своїх правових позиція від 02.12.2015 року та від 14.12.2016 року дійшов висновку, що проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню у межах строків позовної давності, адже нарахування процентів здійснюється щомісяця до дня повернення позики.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником своїх зобовязань за договором в частині своєчасного повернення кредиту, однак вважав, що заявляючи позов у лютому 2017 року, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений судом з порушенням норм цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 08 лютого 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір споживчого кредиту № DNH4KP88670131, відповідно до якого банком відповідачу надано грошові кошти у розмірі 1 868,10 грн. на строк 18 місяців по 08.08.2007 року включно зі сплатою 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, а відповідач зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду та комісію у порядку та строки визначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам.

Договір укладено шляхом підписання ОСОБА_4 заяви позичальника щодо надання вищеперерахованих банківських послуг, в якій остання зазначила, що заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами становлять укладений між нею та банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Своїм підписом ОСОБА_4 підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту, які їй були надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 приєдналася до запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк» умов договору, а відтак погодилася з його умовами.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 01.02.2007 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 51 835,12 грн., яка складається з: 1 656,30 грн. заборгованість за кредитом; 12 399,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 34 834,70 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 444,53 грн. штраф (процентна складова.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, слід зробити висновок про те, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-1412цс16 від 7 вересня 2016 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Відповідно до п. 4.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, за користування кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення кредиту, Позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах та Заяві.

Відповідно до п. 3.2.9. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам позичальник зобовязаний повністю повернути кредит до дати зазначеної у Заяві. При непогашенні Кредиту в строки, зазначені в заяві, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою та на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховуються відсотки відповідно до п. 4.2. цих Умов.

Згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених заявою та пп. 3.2.2., 3.3.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі зазначеному у Тарифах та Заяві (п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам).

Отже, укладений між сторонами кредитний договір передбачає нарахування та сплату відсотків до моменту повного погашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що повне погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за умовами кредитного договору не відбулося, а тому останній має право на нарахування відсотків у порядку, визначеному п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а позичальник ОСОБА_4 зобовязана сплатити їх у визначеному розмірі.

Згідно п. 5.1. цих Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3. даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу.

Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» має право нараховувати пеню за кожен день прострочення виконання зобовязань зі сплати відсотків, нарахованих у порядку п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, а позичальник ОСОБА_4 зобовязана їх сплатити у повному розмірі.

Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормою ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою ст.258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено позовну давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг загального і спеціального строку позовної давності починається із дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦПК України).

При цьому початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми (ст.261 ЦПК України) початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Визначення поняття «зобовязання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як встановлено судом, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язана здійснювати погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, нарахованих у подвійному розмірі у відповідності до п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, та пені кожного місяця.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту, нарахованих відсотків у порядку п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, тощо) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу (у даному випадку нарахованих відсотків у порядку п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам), а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка у силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

До суду ж з вимогою про захист свого порушеного цивільного права ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише 21 лютого 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Відповідно до положень частин 3, 4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4, заперечуючи проти позову, наполягає на застосуванні позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», тоді як позивачем не заявлялося клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування позовної давності до заявлених позовних вимог.

А відтак, аналізуючи умови кредитного договору та зміст вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути лише заборгованість по відсотках за користування кредитом, нарахованих у порядку п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особамв межах строку позовної давності у три роки щодо кожного із цих платежів, а саме починаючи з 01 лютого 2014 року, що згідно наданого представником позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, який не спростовано відповідачем (а.с. 46) становить 3 577,61 грн., та пеня за період з 01 лютого 2016 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 1 958,74 грн.

Щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування кредитом, та штрафів, які нараховані до 01 лютого 2014 року, то такі задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами встановленого строку позовної давності в три роки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP88670131 від 08.02.2006 року , а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість по відсоткам за період 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 3 577,61 грн. та пені за порушення строків виконання зобовязань за період з 01 лютого 2016 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 1 958,74 грн.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому колегія суддів стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 3 360,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 25 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відсотки за порушення строків виконання зобовязань за кредитним договором № DNH4KP88670131 від 08.02.2006 року за період з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 3 577,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пеню за порушення строків виконання зобовязань по сплаті відсотків за кредитним договором № DNH4KP88670131 від 08.02.2006 року за період з 01 лютого 2016 року по 01 лютого 2017 року у розмірі 1 958,74 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 3 360,00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: