Справа № 500/4182/17
Провадження № 2/500/2702/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, свої вимоги мотивує тим, що вищевказане майно належить його батькові ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. 30.10.1991 року ОСОБА_4 залишив заповіт, згідно умов якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповів онуку - ОСОБА_2, грошовий вклад з належними відсотками, що зберігається в Ізмаїльському відділі ощадбанку № 6708/055, особовий рахунок НОМЕР_2, а саме дві тисячі, заповів сину - ОСОБА_5, а одну тисячу - онуку ОСОБА_2. ОСОБА_2 не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини. ОСОБА_3 проживав разом із спадкодавцем на день смерті та протягом шести місяців після його смерті і до теперішнього часу проживає за адресою: АДРЕСА_1, тобто вважається таким, що прийняв спадщину. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у зв'язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору забудови від 28.06.1948 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Килимченко Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4047 була відведена земельна ділянка АДРЕСА_2. На вказаній земельній ділянці в подальшому був побудований житловий будинок.

Згідно архівної довідки №73/1 від 13.11.2017 року наданої комунальною установою «Ізмаїльський архів», рішенням № 696 від 26.12.1957 року перейменовано вулицю 1-й Кавказ на «Кузнечний провулок».

Згідно архівної довідки №73/2 від 13.11.2017 року наданої комунальною установою «Ізмаїльський архів», рішенням № 198 від 20.05.1963 року перейменовано провулок Кузнечний на вулицю «Клари Цеткін».

Розпорядженням Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїлі Одеської області» від 19.02.2016 року № 57 вулицю «Клари Цеткін» перейменовано у вулицю «Лобановського Валерія».

Згідно довідки від 21.08.2017 року, наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об'єкт нерухомості по АДРЕСА_1, вказаний об'єкт нерухомості побудований у 1948 році, крім того об'єкти самочинного будівництва відсутні та відповідно до п. 3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України за № 582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об'єкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Веліковою М.Д. 30.10.1991 року, ОСОБА_4 все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповів онуку - ОСОБА_2, грошовий вклад з належними відсотками, що зберігається в Ізмаїльському відділі ощадбанку № 6708/055, особовий рахунок НОМЕР_2, а саме дві тисячі, заповів сину - ОСОБА_5, а одну тисячу - онуку ОСОБА_2.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (1963 року) - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Відповідно до записів у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 на день смерті спадкодавця за вказаною адресою не проживав, будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчинив, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_4 являються:

-дружина ОСОБА_8, що підтверджено записом акта про шлюб № 142 від 08.02.1941 року, складеним бюро РАЦС по м. Ізмаїл Ізмаїльської області;

-син ОСОБА_5;

-син ОСОБА_3, що підтверджено записом у реєстрі для реєстрації актів про народження за 1944 рік від 23.03.1944 року, внесеного до ДРАЦС за №8.

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

На час відкриття спадщини ОСОБА_8 та ОСОБА_3 проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_4, що підтверджено відповідними записами у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину.

Встановлено, що ОСОБА_5 на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчинив, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 15.02.1999 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Після смерті ОСОБА_8 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської нотаріальної контори Веліковою М.Д. 30.10.1991 року, ОСОБА_8 все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповіла - ОСОБА_2.

Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (1963 року) - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Відповідно до записів у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 на день смерті спадкодавця за вказаною адресою не проживав, будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчинив, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_8 являються:

-син ОСОБА_5;

-син ОСОБА_3, що підтверджено записом у реєстрі для реєстрації актів про народження за 1944 рік від 23.03.1944 року, внесеного до ДРАЦС за №8.

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до записів у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_5 на день смерті спадкодавця за вказаною адресою не проживав, будь-яких дій спрямованих на прийняття спадщини не вчинив, тобто вважається таким, що відмовився від спадщини.

На час відкриття спадщини ОСОБА_3 проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_8, що підтверджено відповідними записами у будинковій книзі на об'єкт нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_1, тобто вважається таким, що прийняв спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою М.Д. від 16.06.2017 року за № 291/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що в зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: 68600, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_6, адреса проживання: АДРЕСА_3) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НОМЕР_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: 68600, АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.2017 року.

Суддя: О.Я.Присакар