Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2121/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Фесенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.08.2001 року з її чоловіком, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, при виконання трудових обов'язків на підприємстві ТОВ «Кисеньмонтаж» корпорації «Минмонтажспецстрой» по демонтажу трубопроводу на території киснево-компресорного цеху ВАТ ЗМК «Запоріжсталь» стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року її чоловік помер. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 06.09.2001 року серії НОМЕР_1 причиною смерті є відкритий перелом кісток черепу.

З приводу смерті ОСОБА_5 було складено акт №2 від 06.09.2001 року про нещасний випадок. Відповідно до п.7 вказаного акту про нещасний випадок, який стався 13.08.2001 року, було виявлено причини нещасного випадку, а саме: виконання робіт по демонтажу трубопроводу проводилось згідно проекту виконання робіт, який не відповідає встановленим вимогам, відсутність технологічних карт на окремі види робіт, допуск до роботи осіб, не ознайомлених з проектом виконання робіт та додатками до нього, не пройшовши навчання та перевірку знань по правилам користування засобами індивідуального захисту (касками), доступ до роботи осіб, не пройшовши цільовий інструктаж при проведенні робіт, на які оформлюється наряд - допуск, загалом було виявлено 20 порушень.

З того часу вона відчуває постійні моральні страждання та душевні хвилювання. На момент смерті її чоловікові виповнилось лише 34 роки, він був молодою, здоровою людиною у розквіті сил, у зв'язку з чим вона пережила довготривалий душевний біль та страждання. Смерть чоловіка для неї була несподіваною. За життя загиблий був їй надією і опорою, хорошим, турботливим та люблячим чоловіком, вони планували спільне майбутнє, планували майбутні дії, поїздки на море, піклування про батьків та дітей.

За життя чоловіка у неї була впевненість у завтрашньому дні, якої після його загибелі вона позбавлена. Після загибелі її життя змінилося, їй приходиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть чоловіка негативно вплинула на її психічний стан, примушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Вона почала погано спати.

У зв'язку зі смертю чоловіка було порушено її нормальні життєві зв'язки, вона була позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв'язку з болями в області серця. Вона не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушилась душевна рівновага. Через поступове погіршення стану здоров'я позбавлена можливості повноцінно працювати та відповідно заробляти кошти для свого утримання та утримання дитини.

На підставі зазначеного просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка ОСОБА_5, внаслідок нещасного випадку на виробництві; допустити виконання судового рішення у межах суми стягнення з відповідачів відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, виданого відділом РАГС міськвиконкому м. Запоріжжя 21.04.1990.

13.08.2001 року з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, при виконання трудових обов'язків на підприємстві ТОВ «Кисеньмонтаж» корпорації «Минмонтажспецстрой» по демонтажу трубопроводу на території киснево-компресорного цеху ВАТ ЗМК «Запоріжсталь» стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого через 1- діб - ІНФОРМАЦІЯ_2 року її чоловік помер. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 06.09.2001 року серії НОМЕР_1 причиною смерті є відкритий перелом кісток черепу.

З приводу смерті ОСОБА_5 було складено акт №2 від 06.09.2001 року про нещасний випадок. Відповідно до п.7 вказаного акту про нещасний випадок, який стався 13.08.2001 року, було виявлено причини нещасного випадку, а саме: виконання робіт по демонтажу трубопроводу проводилось згідно проекту виконання робіт, який не відповідає встановленим вимогам, відсутність технологічних карт на окремі види робіт, допуск до роботи осіб, не ознайомлених з проектом виконання робіт та додатками до нього, не пройшовши навчання та перевірку знань по правилам користування засобами індивідуального захисту (касками), доступ до роботи осіб, не пройшовши цільовий інструктаж при проведенні робіт, на які оформлюється наряд - допуск, загалом було виявлено 20 порушень.

Відмовляючи в задоволенні позову до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачена виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя сум на відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна смертю застрахованого членам його сім'ї.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або смерті працівника, здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Правовий аналіз положень абз. 4 ст. 1, п.п. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, дає підстави для висновку про те, що вказаний Закон передбачав відшкодування потерпілому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, а також у разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати потерпілим професійної працездатності.

Виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи унаслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім'ї зазначеним Законом не передбачена.

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя про відшкодування моральної шкоди судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи положення ст.5 ЦК України, а також пункт 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, до спірних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР, які діяли на момент їх виникнення.

Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків.

За приписами ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Таким чином, вирішуючи спір в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволенню позову в цій частині.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі

Відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог ч. 1 цієї статті. У свою чергу згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного реєстру запису про її припинення.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23 травня 2017 року затверджень звіт ліквідатора про виконану роботу та ліквідаційний баланс банкрута.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 травня 2017 року внесено запис про державну реєстрацію припинення ТОВ «Кисеньмонтаж», а, отже, дана юридична особа вважається такою, що припинилася, а, отже, є ліквідованою з 30 травня 2017 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Враховуючи, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва та керуючись положеннями ст. 310 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 307, 310, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2017 року у цій справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кисеньмонтаж» про відшкодування моральної шкоди скасувати провадження у справі в цій частині закрити у зв'язку з ліквідацією юридичної особи.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: