АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3869/16-ц 22-ц/774/2119/К/17
Справа №214/3869/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2119/К/17 суддя Прасолов В.М.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» - ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.01.2008 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 900,00 грн., який згодом було збільшено, на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 31.05.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 190 641,49 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 січня 2008 року в розмірі 1378 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 876 грн. 44 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом 328 грн. 61 коп.; заборгованості за комісією 172 грн. 95 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у розмірі 1 450,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, позивач у порядку п. 3.2., п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг збільшив кредитний ліміт, однак суд проігнорував доводи позивача в цій частині та прийшов до помилкового висновку, що кредитні кошти у заявленому позивачем розмірі за спірним кредитним договором позичальнику ОСОБА_4 не надавалися. Крім того, вважає, що відповідачем не було спростовано наданий розрахунок заборгованості та суд не прийняв до уваги докази належного укладення кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ «ПриатБанк» - ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач погодився з тим, що Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку (а.с. 7).

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Своїм підписом ОСОБА_4 підтвердив, що він ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПриватБанк» умов договору, а відтак погодився з його умовами.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом 31 травня 2016 року виникла заборгованість.

Спір між сторонами виник з приводу розміру заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 21 січня 2008 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 січня 2008 року в розмірі 1378 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 876 грн. 44 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом 328 грн. 61 коп.; заборгованості за комісією 172 грн. 95 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено збільшення кредитного ліміту до 37 000, 00 грн., у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача цих кредитних коштів та нарахованих на них відсотків і штрафних санкцій.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1378 грн. 00 коп. не оскаржується, а тому колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині, оскільки, згідно з вимогами частини 1 статті 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду,.

На суд покладається обовязок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду).

За змістом ст. 57 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У спорі, повязаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач погодився з тим, що Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку (а.с. 7).

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і кліент дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг».

ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських та 08 лютого 2014 року збільшив кредитний ліміт до 6 000,00 грн., який, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22.02.2017 року №КР6Р-МР5М-ОЕ88-80МЕ, станом на 22.02.2017 року залишився незмінним та становить 6 000,00 грн. (а.с. 82), у звязку з чим колегія суддів вважає надуманими та такими, що суперечать матеріалам справи, доводи апеляційної скарги про те, що кредитний ліміт було збільшено до заявленого позивачем у позові розміру.

При цьому, згідно роздруківки про рух грошових коштів на рахунках ОСОБА_4, 08.05.2014 року та 29.05.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було проведено службові операції, за якими з рахунку відповідача спочатку було списано 37 000,88 грн., а потім зараховано 0,88 грн. (а.с. 37-48), що жодним чином не свідчить про отримання цих коштів позичальником ОСОБА_4, або ж про збільшення кредитного ліміту на зазначену супу.

Крім того, ухвалою суду першої інстанції від 07 лютого 2017 року було витребувано від ПАТ КБ «ПриватБанк» копії документів, що відображають службові операції по рахункам відповідача ОСОБА_4 від 08.05.2014 року та 29.05.2014 року (а.с. 76-78), однак позивачем не було виконано ухвалу суду та не надано таких відомостей (а.с. 82-95).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги (в оскаржуваній частині), а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було спростовано розрахунок заборгованості, наданий суду ПАТ КБ «ПриватБанк», спростовуються вищевикладеним та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: