Справа №483/1614/17 27.12.2017
Справа № 483/1614/17 Головуючий першої інстанції Казанлі Л.І.
Провадження № 22-ц/784/2640/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Царюк Л.М.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 листопада 2017 року, ухвалене суддею Казанлі Л.І. о 10.56 год. в залі суду м. Очаківа Миколаївської області, за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» (надалі - ТОВ «Велес Авто», Товариство) про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А :

28 вересня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Велес Авто» про визнання договорів недійсними та стягнення сплачених коштів на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивачі зазначали, що в мережі інтернет вони знайшли оголошення щодо розпродажу автомобілів марки Renaul Kangoo 2013 року випуску за акційною ціною 108 000 грн. 20 вересня 2017 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Велес Авто» ОСОБА_3 та ТОВ «Велес Авто» було укладені договори доручення № Д-0150 та № Д-0149 відповідно. Вказані договори спочатку були підписані ними на одному аркуші, а після того, як вони сплатили авансові внески в розмірі 50 000 грн. та 40 000 грн., підписали зазначені договори на пяти сторінках. Автомобілі відповідач зобовязався передати їм на третій день після підписання договорів. Між тим, в обумовлений строк, автомобілі передані не були. Вивчивши умови спірних договорів, вони дізналися, що вони укладені стосовно інших автомобілів та за іншою ціною, ніж було обумовлено з відповідачем.

На думку позивачів, вищевказані договори були укладені з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», містять несправедливі умови та ознаки нечесної підприємницької діяльності, що є підставами для визнання їх недійсними.

Посилаючись на викладене, та положення ст.ст. 17, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили: визнати недійсним Договір доручення № Д-0150 від 20 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Велес Авто»; визнати недійсним Договір доручення № Д-0149 від 20 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Велес Авто»; стягнути з ТОВ «Велес Авто» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплачені на виконання умов договорів грошові кошти в розмірі 50 000 грн. та 40 000 грн. відповідно.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір доручення № Д-0150, укладений 20 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Велес Авто». Визнано недійсним договір доручення № Д-0149, укладений 20 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Велес Авто». Стягнуто ТОВ «Велес Авто»на користь ОСОБА_2в рахунок повернення коштів, сплачених в рахунок винагороди повіреного за договором доручення № Д-0150 від 20 вересня 2017 року 50 000 грн. Стягнуто з ТОВ «Велес Авто»на користь ОСОБА_3в рахунок повернення коштів, сплачених в рахунок винагороди повіреного за договором доручення № Д-0149 від 20 вересня 2017 року 40 000 грн. Також стягнуто з ТОВ «Велес Авто»в дохід держави 2 560 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ «Велес Авто», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, дійшов висків, що договори між позовами та ТОВ «Велес Авто» були укладені із застосуванням нечесної підприємницької практики зі сторони відповідача та несправедливих умов договорів по відношенню до позивачів в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, що позивачі в мережі інтернет знайшли оголошення щодо розпродажу ТОВ «Велес Авто» автомобілів марки Renaul Kangoo 2013 року випуску за акційною ціною 108 000 грн. 20 вересня 2017 року вони приїхали у м. Харьків до відповідача, де ОСОБА_4 уклав письмовий договір № Д-0150 з адміністрацією ТОВ «Велес Авто» на надання транспортного засобу марки Renaul Kangoo 2013 року випуску, 1,5 МТ Дизель 108 000.00 грн. білого кольору (а.с. 14), а ОСОБА_3 уклав аналогічний договір № Д-01-49 на надання транспортного засобу марки Renaul Kangoo 2013 року випуску, 1,5 МТ Дизель 108 000.00 грн. коричневого кольору (а.с. 21). Після підписання цих договорів позивачам було запропоновано на виконання цих договорів сплатити авансові внески у розмірі відповідно ОСОБА_2 - 50 00 грн., а ОСОБА_3 - 40 000 грн. При цьому надано реквізити відповідача для сплати та зазначено призначення платежу, як сплата винагороди повіреного згідно договору доручення від 20 вересня 2017 року. Позивачі здійснили оплату, надавши відповідачу квитанції такої оплати ( а.с. 15, 22).

Після отримання квитанцій, в той же день, між ТОВ «Велес Авто» та ОСОБА_2 було укладено Договір доручення № Д-0150, відповідно до умов якого Товариство, діючи від імені або за участю та за рахунок останнього, зобовязаний укласти договір поставки або будь-який інший договір за яким в подальшому останній отримує у власність транспортний засіб Great Wall, Haval H3 New, City Turbo, 2,0 бензин, 2017 року випуску, новий (а.с. 9-13).

Відповідно до п. 1.3. вказаного договору доручення вартість транспортного засобу становить 499 500 грн.

Того ж числа між ТОВ «Велес Авто» та ОСОБА_3 було укладено Договір доручення № Д-0149, відповідно до умов якого товариство, діючи від імені або за участю та за рахунок останнього, зобовязаний укласти договір поставки або будь-який інший договір за яким в подальшому останній отримує у власність транспортний засіб Renault Duster, Exprossion, 1,6 бензин, 2017 року випуску, новий, вартістю 398 909 грн. (а.с. 16-20). Позивачі стверджували, що в договорах доручення не зазначали даних щодо транспортних засобів, оскільки зазначили їх в попередніх договорах.

На підставі п. 3.1 спірних договорів, за надання послуг визначених цими договорами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили на рахунок Товариства винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортних засобів, а саме 50 000 грн. та 40 000 грн. відповідно (а.с. 15, 22).

Згідно п. 2.1.6. Товариство зобовязано у триденний строк передати позивачам визначені спірними договорами транспортні засоби.

При цьому зазначені договори виконані у друкований спосіб, а марка транспортного засобу, модель, рік випуску та ціна вписані в договори рукописним текстом.

Відповідач не заперечував дані обставини, однак вважав, що зазначені догори укладені сторонами відповідно до діючого законодавства з огляду на те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Станом на час розгляду даної цивільної справи автомобілі позивачами отримані не були.

За даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Велес Авто» вид діяльності цього товариства консультування з питань комерційної діяльності й керування (а.с. 52).

Відповідно до ч. 1ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року № 1023-ХП з подальшими змінами (надалі Закон № 1023-ХП) за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати ( ч. 2 ст. 17 Закону № 1023-ХП).

Статтею 18 Закону № 1023-ХП передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача ( ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХП).

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору ( п. 4,12, 13 ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-ХП).

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч. 4 ст. 18 Закону № 1023-ХП).

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача ( ч. 8 ст. 18 Закону № 1023-ХП).

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч. 5 ст. 18 Закону № 1023-ХП).

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:

1) такі положення також підлягають зміні;

2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Згідно з приписами ст. 19 Закону № 1023-ХП нечесна підприємницька практика забороняється.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору ( ч. 2 ст. 19 Закону № 1023-ХП).

Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення ( п. 4 ч. 3 ст. 19 Закону № 1023-ХП ).

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону № 1023-ХП).

Судом першої інстанції встановлено, що аналіз змісту спірних договорів доручення від 20 вересня 2017 року, укладених між сторонами дає підстави прийти до висновку, що ці договори по своїй правовій природі не є договорами доручення у розумінні ст. 1000 ЦК України, а є договорами про надання послуг по придбанню транспортного засобу, оскільки в договорах юридичні дії повіреного не є діями самого довірителя, з яким через повіреного вступають у відносини треті особи. За договором доручення повірений за вчиненими ним правочинами, з третіми особами жодних прав і обовязків не набуває, намостіть створює права та обовязки для доверітеля, що і є сутністю відносин представництва. Проте, в оспорюваних договорах відповідач займається пошуком, формуванням, консультуванням, пропонуванням, супроводженням послуг та проведенням робіт, пов'язаних із сприянням Довірителю в укладанні ним та/або від його імені, договорів поставки, купівлі-продажу або будь-який інший договір за яким Довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб (підпункти 1.1.1 1.1.4 Договорів).

Відповідно до пункту 1.3 вартість транспортного засобу визначається Довірителем, але відповідно до даного договору Довіритель визначає, що вартість транспортного засобу, яка зазначається у договорі поставки або будь-якому іншому договорі, за яким Довіритель отримує у власність транспортний засіб, може бути більшою, але не більше ніж на 20 (двадцять) відсотків від вартості транспортного засобу, яка вказана у даному договорі.

Заслуговують на увагу й твердження позивачів, що при укладенні договорів вони були введені представником відповідача в оману щодо характеру сплачених платежів, оскільки за положеннями пункту 3.1. Договорів за надання послуг згідно з цим договором, довіритель зобовязаний сплатити на рахунок Повіреного винагороду в розмірі, що становить 10% від вартості транспортного засобу, що зазначено в п. 1.3 данного договору.

Винагорода вказана у п. 3.1. сплачується Довірителем до або після укладення договору, але не пізніше поточного дня, в якому було укладено Договір.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що суми, сплачені позивачами на виконання пункту 3.1. Договорів є надто завищеними, оскілки відповідач не поніс інших витрат на організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цих договорів. Неконкретність на невизначеність зазначених сум, була розцінена позивачами як авансові платежі за придбані в майбутньому транспортні засоби.

Крім того, пунктом 3.5. Договорів передбачено додаткову винагороду за більш вигідні для Довірителя умови ( при цьому зміст цих умов не визначено) в розмірі 50% від суми вигоди.

Також за змістом підпунктом 2.2.2 Договорів позивачі повинні протягом трьох робочих днів компенсувати відповідачу всі витрати, які були повязані з виконанням договору.

Таким чином, при укладенні договорів відповідач, не визначаючі конкретні випадки та понесені витрати, завуальовує призначення платежів за договорами, які за умовами договорів підлягають обовязковій сплаті та фактично не можуть бути оспорені за умовами договорів.

Отже за обставинами справи та наданими доказами, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що відповідач обмежив права споживача на вільний вибір товару, оскільки нечітко та двозначно визначив характеристики транспортних засобів, що є предметами договору, ціну цих транспортних засобів. Так, в одному договорі споживачі визначили одні транспортні засоби марки Renaul Kangoo з відповідними характеристиками та ціною, а в той же день в інших договорах були визначені інші транспортні засоби, які протилежно відрізняються від тих, які задовольняють потреби позивачів, за маркою, технічними характеристиками та ціною Great Wall, Haval H3 New, City Turbo та Renault Duster, Exprossion. Таким чином, спірні договори змушують позивачів придбати транспортні засобі, в не потрібному їм асортименті. За такого, колегія суддів вважає, що ці положення договорів є двозначними та тлумачаться на користь позивачів.

Крім того, така невизначеність основних характеристик продукції, ціна такої продукції, надання позивачам у нечіткій, незрозумілій спосіб інформації, необхідної для свідомого вибору транспортного засобу є нечесною підприємницькою практикою.

Також, на дуку колегії суддів, недостовірне повідомлення позивачів про розпродаж автомобілів марки Renaul Kangoo 2013 року випуску за акційною ціною 108 000 грн., позбавило їх на достатній період часу для свідомого рішення ( всі події відбувалося в один день), спонукали позивачів до прийняття швидкого рішення не на свою користь, а тому вважаються такими, що вводять позивачів в оману та забороняються Законом № 1023-ХП.

За такого, судом першої інстанції ухвалено обґрунтоване рішення про визнання оспорюваних договорів недійсними на підставі Закону № 1023-ХП та стягнення коштів, сплачених в рахунок винагороди.

Доводи апеляційної скарги на неправильне посилання районного суду на ч. 5 ст. 11 Закону № 1023-ХП не є правовою підставою, з якою закон, повязує скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 листопада 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів, обчислюючи цей строк, з дня складання повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 28 грудня 2017 року.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: С.Ю. Колосовський

ОСОБА_5