Номер провадження 2/229/303/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Білик О.А. ,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2А,

представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю « Бета-Агро-Інвест» (далі по тексту позивач, ТОВ «Бета-Агро-Інвест») до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі по тексту відповідач 1 та відповідач 2) про солідарне стягнення грошових коштів, а саме: упущеної вигоди у розмірі 117 233,25 грн. та вартості внесеного у земельну ділянку мінерального добрива у сумі 4 026,15 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував наступним, між ТОВ « Бета-Агро-Інвест» та ОСОБА_6 02.02.2010 року був укладений договір оренди землі, згідно з яким позивачу було у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення. ОСОБА_6 померла і ОСОБА_5 є її спадкоємицею за законом. У березні 2016 року позивачеві стало відомо, що ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_4 договір оренди землі від 29.02.2016 року на земельну ділянку, яка була в користуванні позивача. ТОВ «Бета-Агро-Інвест» звернулось до суду з позовом про визнання недійсним вищевказаного договору оренди. 19.10.2016 року судом визнано недійсним договір оренди між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 На думку, позивача ОСОБА_5 свідомо передал у незаконне користування ОСОБА_4 земельну ділянку, останній нею незаконно користувався і отримував дохід від такого незаконного користування. Іншими словами Відповідач 1 та Відповідач 2 солідарно вчиняли незаконні дії результатом яких стало незаконне користування ОСОБА_4 земельною ділянкою і як слідство, позивачу було спричинено збитків та виникнення упущеної вигоди.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Звернув увагу суду, що позивач не міг користуватись земельною ділянкою з вини відповідачів. ОСОБА_4 вирощував на земельній ділянці соняшник. Дохід ОСОБА_4 буде складатись від кількості зібраного соняшника та його вартості. При цьому, розмір фактично отриманого відповідачем 2 доходу від продажу соняшника невідомий, але саме з таких підстав, позивачем, було отримано довідку від Головного управління статистики у Донецькій області стосовно середньої врожайності соняшнику на землях Донецької області. При цьому представником було звернута увага, що врожайність ТОВ «Бета-Агро-Інвест» завжди була вищою, ніж середня врожайність по регіону. Представник зазначив, що підсумовуючи можна зробити висновок, що упущена вигода позивача складає 116,656 га центнерів соняшнику. Відповідно до довідки ТПП України середня вартість соняшника по Донецькій області становить 10 050,00 грн. за одну тону, відповідно загальна вартість соняшнику становить 117 233,25 грн. Фактично, завдяки незаконним діям відповідачів ТОВ «Бета-Агро-Інвест» зазнало збитків, у вигліді упущеної вигоди у розмірі 117 233,25 грн. Крім того, з метою підвищення родючості землі, було внесене у земельну ділянку, яка перебувала у незаконному користуванні ОСОБА_4, мінеральне добриво, а саме карбомідно-аміачну суміш у розмірі 108 кг на один гектар. Вартість одного кг добрива становить 5 грн. 88 коп., що загалом складає 4 026,15 грн. Представником позивача зазначено, що ОСОБА_5 незаконно передала ОСОБА_4 у користування земельну ділянку, останній незаконно користувався земельною ділянкою в яку було позивачем внесені мінеральні добрива, завдяки яким останній отримав врожай.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідачі по справі в судове засідання не зявились, надали суду заяви слухати справу без їх участі (а.с. 21-23, т.2)

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, просив у позові відмовити. Звернув увагу суду на те, що позивачем не надано доказів, що роботи на полі здійснював саме ОСОБА_4 Позивачем не доведено, що його права було порушені або невизнані з боку відповідачів, ніхто з відповідачів не створював перепон у користуванні земельною ділянкою. Жодних засобів для зменшення збитків, як того вимагає стаття 623 ЦК України, позивачем не було здійснено. Позивачем не доведено, що відповідач користувався земельною ділянкою, а якщо і так, то він мав право користуватись земельною ділянкою, оскільки був договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у встановленому законом порядку. Договір, між відповідачем1 та відповідачем 2, було визнано недійсним лише 19.10.2016 року, без встановлення правових наслідків недійсності правочину. Шкода може бути відшкодована тільки, якщо її завдано неправомірними діями, а дії відповідачів було правомірними, оскільки на момент виконання робіт, якщо б їх і виконував ОСОБА_4, існував договір оренди, який на той час, судом не було визнано недійсним. Окрім цього, п. 40 договору оренди від 02.02.2010 року, укладеного між ТОВ «Бета-Агро-Інвест» та ОСОБА_6, передбачав відмову від договору в односторонньому порядку, якщо відбувся перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи. Відповідно, ОСОБА_5 вважала, що договір розірвано, з моменту переходу до неї права власності на земельну ділянку. На думку представника, не можна визнавати доказом по справі Акт обстеження земельної ділянки №13/06/16-30/2 від 13.06.2016 року, оскільки він не підтверджує позовних вимог. Просив у позові відмовити у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив.

Між позивачем по справі ТОВ «Бета-Агро-Інвест» та та ОСОБА_6 02.02.2010 року був укладений договір оренди землі (далі по тексту договір), згідно з яким позивачу було у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (а.с. 22-25). Відповідно до п. 1 договору земельна ділянка знаходиться на території Соловйовської сільської ради. Згідно п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка площею 6,34 га. Відповідно до п. 8 договору, договір укладено на 10 років.

Пункт 24 договору передбачає, що орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобовязань, передбачених цим договором. Умовами договору окремо було визначено, що збитками вважаються фактичні втрати, яких орендар зазнав у звязку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен був здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору (а.с. 23). Згідно п. 25 розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Відповідно до п. 39 розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Згідно п.40 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Договір був зареєстрований у Ясинуватському районному відділі Донецької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 02.02.2010 р. (а.с. 25).

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі б/н (далі за текстом договір), право оренди земельної ділянки було зареєстровано відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про оренду землі» (а.с. 16-19, 28-29, т.1.). Згідно п.1. договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Соловйовської сільської ради. Відповідно до п.2. в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,34 га, кадастровий номер :06:000:0521. Відповідно до п. 8 договору строк дії договору 20 років. Згідно п. 26 на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб.

Рішенням Дружківського міського суду від 19.10.2016 року, яке набрало законної сили, договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано недійсним (а.с. 33-36).

14 квітня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-Інвест» було внесені мінеральні добрива під засів соняшника з розрахунку 108 кг/га (а.с. 14-15, т.1.). В судовому засіданні факт внесення мінерального добрива також підтверджено показаннями свідків по справі.

13 червня 2016 року державним інспектором сільського господарства у Донецькій області було складено Акт обстеження земельної ділянки № №13/06/16-30/2 від 13.06.2016 року, яка знаходиться на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, площею 6,34 га (а.с. 27). В Акті зазначено, що земельна ділянка належить ОСОБА_5, земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Бета-Агро-Інвест» відповідно до договору від 02.02.2010 року. На момент обстеження встановлено, що земельна ділянка оконтурена по периметру та засіяна соняшником ОСОБА_4, який зазначений як орендар даної земельної ділянки в довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, без погодження з керівництвом ТОВ «Бета-Агро-Інвест» та без розірвання вказаного вище договору оренди землі (а.с. 27, зв.б., т.1.).

Позивач отримав експертний висновок, щодо вартості однієї тони соняшника у Донецькому регіоні, згідно даних довідки середньо-ринкова ціна на соняшник становить 10 050,00 грн. (а.с. 31, т.1.). Також позивачем було отримано довідку з Головного управління статистики у Донецькій області, що урожайність соняшника на зерно у сільськогосподарських підприємствах Ясинуватського району, станом на 01.11.2016 року становила 18, 4 ц. з 1 га зібраної площі (а.с. 32, т.1.).

В судовому засіданні було установлено, що на час проведення робіт на земельній ділянці, що була орендована ОСОБА_4, його права користування земельною ділянкою, було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 203-204, т.1.). Позивач звернувся з адміністративним позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Донецького окружного адміністративного суду 27.06.2017 року (а.с. 232, т.1).

Судом було допитано свідків по справі ОСОБА_7, ОСОБА_8А, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на підставі дослідження їх показань встановлено:

-добрива було внесено на всі земельні ділянки, що були в оренді позивача, в тому числі у земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_5;

-на час проведення посівних робіт на земельній ділянці ОСОБА_5, між нею та ОСОБА_4, існував договір оренди земельної ділянки, право оренди було зареєстровано належним чином;

-свідки з боку позивача, не змогли обґрунтовано вказати, хто саме виконував роботи на земельній ділянці ОСОБА_5, не вказали кому саме належав трактор К-150, який виконував роботи, чому, на їх думку трактор належав ОСОБА_4, не дали відповіді;

-свідки з боку позивача, не вказали, чому вони не приступили до робіт на земельній ділянці, що належить відповідачу 2;

-свідки не вказали, які дії було прийнято для зменшення збитків з боку позивача.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 769 ЦК України при укладенні договору найму наймодавець зобов'язаний повідомити наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм. Якщо наймодавець не повідомив наймача про всі права третіх осіб на річ, що передається у найм, наймач має право вимагати зменшення розміру плати за користування річчю або розірвання договору та відшкодування збитків.

Нормою ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, при цьому розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із врегульованих згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України, способів захисту цивільних прав і інтересів.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма зобовязує кредитора своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів (укладення відповідних договорів, підготовки виробничого обладнання, приміщень, складів тощо). Це положення орієнтує потерпілу сторону на необхідність доведення фактів, які б підтверджували, що потерпілий кредитор дійсно планував отримати відповідні доходи, все зробив для їх отримання, мав для цього всі можливості і неодмінно отримав би такий дохід, якби договір був виконаний належним чином.

Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобовязання належним чином.

Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобовязання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися не повинні.

Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

Позивач при зверненні до суду в розрахунок упущеної вигоди, що на його думку складає 117 233,05 грн., розраховує її з посиланням на середню врожайність та середню вартість тони соняшника. В обґрунтування позовних вимог позивачем подано суду експертний висновок та довідку з Головного управління статистики у Донецькій області (а.с. 31-31, т. 1). В даному випадку позивачем в порядку, визначеному ст.ст. 10, 60 ЦПК України не обґрунтовано та не доведено підставність нарахування 117 233,05 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди, не надано суду доказів на підтвердження його реальної можливості отримати доходи, а саме: чи було закуплено насіння для засіву цієї площі, чи було виділено мастильно-паливні матеріали для проведення сільськогосподарських робіт з посіву та вбирання соняшника, чи було укладено попередні договори на поставку соняшника третім особам, чи є накази по підприємству про здійснення посівних робіт та ін.

Разом з тим, суд зазначає, що обовязок по відшкодуванню збитків у вигляді упущеної вигоди виникає у особи виключно внаслідок порушення чи неналежного виконання взятих на себе зобовязань, що випливають з певного договору чи правочину.

У пункті 1 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 N 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначено, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. За 11, 509 ЦК України зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди особі.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Між позивачем ТОВ «Бета-Агро-Інвест» та відповідачем1 ОСОБА_4 будь-яких зобовязань, повязаних з спірною земельною ділянкою не існувало.

Позивач мав правовідносини по оренді земельної ділянки з ОСОБА_5, як спадкоємицею ОСОБА_13, орендодавцем за договором оренди землі від 02.02.2010 року, і тому будь-які питання повязані по даному договору, в тому числі і щодо передачі спірної земельної ділянки в користування третім особам, повинні вирішуватись між субєктами орендних правовідносин. Тобто між ТОВ "Бета-Агро-Інвест" та ОСОБА_5

Відтак, позовні вимоги ТОВ «Бета-Агро-Інвест» про стягнення з ОСОБА_4 збитків у вигляді упущеної вигоди є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Що стосується стягнення упущеної вигоди з ОСОБА_5 Судом не приймається до уваги позиція представника ОСОБА_3, який зазначав, що ОСОБА_5 вважала, що договір оренди землі від 02.02.2010 року, укладений між її спадкодавцем ОСОБА_13 та позивачем, розірвано, оскільки п.40 договору закріплює, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для заміни умов або розірвання договору (а.с. 24, т.1). Суду не надано доказів, згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що сторони договору досягли згоди у письмовій формі про розірвання вищезазначеного договору. Оскільки, ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» закріплено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Відповідно до п. д ст. 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Як зазначено ч. 3 вказаної статті порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено абзацами 1, 2, 4 пункту 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Згідно п. 3 Порядку, відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Як визначено п. 5 вказаного Порядку, збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

Позивачем вартість збитків, у вигляді упущеної вигоди, надано до суду за власним розрахунком, де до уваги позивачем береться загальна середня врожайність соняшнику по Донецькій області і середня вартість тони соняшника. Акта комісії, як це передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993, надано позивачем не було. Відповідно, позивачем не доведено суму збитків, у вигляді упощеної вигоди, як це передбачено законодавством.

Що стосується відшкодування вартості мінеральних добрив, які було внесено позивачем, до початку проведення сільськогосподарських робіт. Внесення добрив у землю підтверджується Актом № 60-а про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин від 14 квітня 2016 року (а.с. 14-15, т.1). Факт внесення підтверджується також показаннями свідків, і це не було спростовано з боку відповідачів. Як вбачається з матеріалів справи мінеральне добриво вносилось з розрахунку 108 кг на один гектар. Вартість одного кг. мінерального добрива становить 5 грн. 88 коп. Відповідно, вартість витраченого мінерального добрива на земельну ділянку, що була передана в оренду, становить (6,34 га х 108 кг) х 5 грн. 88 коп., що становить 4 026 грн.15 коп.

Як було установлено Дружківським міським судом у рішенні від 19.10.2016 року, по справі 229/1549/16-ц, яке набрало законної сили 01 листопада 2016 року, що ОСОБА_5 є власницею спадщини, до складу якої входить земельна ділянка, яка передана в оренду позивачеві. Окрім цього, вона була обізнана про існування договору оренди землі, що був укладений між ОСОБА_13 (спадкодавець земельної ділянки) та ТОВ «Бета-Агро-Інвест». Також судом було установлено, що договір оренди, укладений між ОСОБА_13 та ТОВ "Бета-Агро-Інвест" від 02 лютого 20210 року не було припинено, відповідачі не ставили питання про розірвання договору, то він був чинним на дату укладання договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Таким чином, у відповідачів не було підстав укладати ще один договір оренди на спірну земельну ділянку, це суперечить вимогам законодавства (а.с. 34-35, т.1). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з п.3. ч.2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Таким чином, ОСОБА_5 уклавши договір з ОСОБА_4, який судом було визнано недійсним, і на підставі якого ОСОБА_4 здійснював сільськогосподарські роботи з вирощування соняшника, порушила право користування орендаря ТОВ «Бета-Агро-Інвест», що завдало йому шкоди у сумі 4 026 грн.15 коп. (вартість внесеного мінерального добрива).

Відповідно позовні вимоги ТОВ "Бета-Агро-Інвест" підлягають задоволенню частково.

Згідно ст. 88 ЦПК України судом здійснено розподіл судових витрат.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(далі Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" () вартість внесеного у земельну ділянку мінерального добрива у сумі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 15 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" () витрати по сплаті судового збору в сумі 60 (шістдесят) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: Є. В. Петров