Справа № 214/2398/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Хомініч С.В.

за участю секретаря - Горбунової Л.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю будинком, шляхом виселення з будинку та визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, який уточнила в редакції від 27.09.2016, про усунення перешкод у користуванні власністю будинком, шляхом виселення з будинку та визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.

Позов обґрунтувала наступним. 24.02.2016 позивач згідно договору дарування отримала в дар від своєї матері ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1. Згідно вищевказаного договору до неї перейшла на праві власності земельна ділянка площею 0,0604 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною вище адресою. В даному будинку проживає чоловік позивача ОСОБА_5, їх донька - ОСОБА_5, мати позивача ОСОБА_4 та відповідач по справі ОСОБА_3 Відповідача зареєструвала в будинку їх мати - ОСОБА_4, щоб він міг отримати зіпсований ним паспорт. Він неодноразово реєструвався в будинку і знімався з реєстрації добровільно, роблячи ці маніпуляції пояснював це тим, що у нього виникають боргові зобов'язання по кредитам. Мати є інвалідом 3 групи, тяжко переживала всі афери відповідача, який навіть застосував до неї насилля. Мати неодноразово просила відповідача більше не з'являтися за місцем реєстрації, так як вони не могли знайти з ним порозуміння. Він не приймав участі у сплаті комунальних платежів. ОСОБА_4 подала позов до суду, який залишила без розгляду так як власником буднику наразі вже є позивач. Позивач є новим власником будинку і не давала згоди на реєстрацію та проживання в ньому відповідача по справі, який не бажає добровільно знятися з реєстрації і залишити будинок. Неприязнені стосунки з братом, порушують її права як власника на розпорядження і користування будинком і земельною ділянкою. Відповідач без її згоди користується літньою кухнею одноосібно, користується речами які в ній знаходяться, а саме пральною машиною та ін., зачиняючи літню кухню на ключ. Відповідач є її родичем, але не членом її сім?ї. В зв'язку з чим просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права володіння та користування належного їй на праві власності будинку АДРЕСА_1, шляхом виселення із вказаного будинку ОСОБА_3, без надання йому іншого житлового приміщення та визнання його таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позов з підстав в ньому вказаних, просила його задовольнити. Пояснила, що ОСОБА_3 є її братом від співмешканця матері, якого вона народила до шлюбу з її батьком. Мати працювала і жила на півночі, а у 1995 році переїхали втрьох: батько, мати та вона до м. Кривого Рогу. Весь цей час ОСОБА_3 жив на Чигоріна у діда та баби. Дід прописав до хати ОСОБА_3 у 2006 році. Він тут майже не жив, бо був одружений 2 рази і жив у житлі своїх дружин. Переїхав у 2007 році після розлучення. Жив у гаражі з молодшою дитиною ОСОБА_11 (їй було 8 років, вона 1999 року народження). Коли позбавили батьківських прав і забрали дитину, він почав жити в кімнатці у літній кухні, де і зараз живе. За комунальні послуги не сплачує. Іншого житла він не має. Її чоловік по місяцю-два перебуває за кордоном на заробітках, а вони живуть вчотирьох: вона, мати, донька та ОСОБА_3 Готують їсти на літній кухні весь рік, тому що іншої кухні немає. Відповідач заважає жити спокійно, з ним неможливо знайти спільну мову. Буває так, що він не ночує й кілька діб, а потім повертається.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що на АДРЕСА_1 жив в гаражі з дитиною, поки його не позбавили батьківських прав відносно доньки. Потім мати впустила у літню кухню. За комунальні не платить, бо його гроші ні мати, ні сестра не беруть, а він неодноразово пропонував. Від будь-якої допомоги відмовляються. З матір'ю відносини добрі, але коли вона вживає алкогольні напої починає сваритися з ним. Сестра з ним не спілкується, за щось ображена на нього, за що він не знає. Мати нещодавно дала ключ від душа, від якого колись забрала та заборонила користуватися. ОСОБА_1 не завжди погано відноситься. Влітку її донька залишалася з ним вдома, коли сестра йшла на роботу. Батьки із ОСОБА_1 різні, а мати одна. Його виховували батьки матері - його дід і баба. Він особисто має добре ставлення до матері, сестри та її дочки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що вона є свекрухою ОСОБА_1 та проживає у с. Лозуватка. Деколи приїжджає у гості до невістки та онучки, які живуть з матір'ю та її старшим сином у будинку на вулиці Чигоріна. Син тривалий час перебуває на заробітках. З братом невістки ОСОБА_3 знайома з часу, як одружилися її син та ОСОБА_1. Невістка, син з її матір'ю та донькою мешкають на Чигоріна у будинку. На території домоволодіння ОСОБА_3 жив у гаражі, а зимою перебрався в літню кухню, яка є прибудовою, де він зробив собі окрему кімнату і там мешкає. Коли уходив з дому - замикав кухню на замок, тому не можна було нею користуватися. На городі нічого не робить, своїй матері не допомагає. За комунальні послуги не сплачує. Знає, що він відноситься до якоїсь церкви, де часто живе.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши надані позивачем докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, мотивуючи своє рішення наступним чином.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 24.02.2016 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Величко С.О. за реєстровим № 72 ОСОБА_4 передала у власність її доньці ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-10). Відомості про право власності позивача внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою (а.с.11-13).

Факт родинних відносин між дарувальником та обдарованою підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 19) та свідоцтвом про шлюб, після укладення якого позивач взяла прізвище чоловіка ОСОБА_1 (а.с. 20).

У вказаному домоволодінні зареєстровані позивач ОСОБА_1, її мати ОСОБА_4 та відповідач по справі - ОСОБА_3 (а.с. 23).

Наданий позивачем Акт про не проживання відповідача в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 22) суд не приймає як доказ, оскілки він не містить дати його складання, що позбавляє суд можливості встановити період протягом якого згідно Акту ОСОБА_3 не мешкає в домоволодінні півтора роки. Акт засвідчений печаткою голови вуличного комітету № 23 ОСОБА_10.

На спростування факту не проживання в спірному домоволодінні відповідачем надано відповідні Акти від 02.06.2016, 11.12.2015 та 21.06.2016 (а.с. 31, 32, 33), згідно яких ОСОБА_3 проживає в літній кухні домоволодіння АДРЕСА_1, поставив на дверях літньої кухні замки. Вказані акти також засвідчені печаткою голови вуличного комітету № 23 ОСОБА_10

Факт проживання відповідача підтверджено сторонами в судовому засіданні та свідком.

За комунальні послуги дійсно сплачує позивач по справі на підтвердження чого надала відповідні квитанції (а.с. 69, 70-75).

Однак, суд критично відноситься до тверджень позивача, що відповідач вчиняє психологічне насилля щодо їх матері, виходячи з такого.

На підтвердження вчинення насильства в сім'ї позивач надає лист начальника Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 27.06.2014. Згідно змісту даного листа у відношенні ОСОБА_3 складено адміністративний матеріал за ознаками ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (скоєння насилля в сім'ї) та буде направлено на розгляд до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу (а.с.21). Даний лист не є допустимим доказом в розумінні ст. 59 ЦПК України, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, особу, винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП може бути визнано лише відповідною постановою суду. Позивачем такої постанови суду не надано, отже і не доведено факт вчинення відповідачем насилля в сім'ї. В свою чергу, суд розцінює дані звернення до правоохоронних органів, як неприязні стосунки між членами сім'ї, які носять системний характер, мають за мету докучити відповідачу та не є насиллям в розумінні ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Як вказувала позивач, місце проживання відповідача зареєстровано її матір'ю, як колишнім власником зазначеного вище домоволодіння. Позивач набула права власності на спірне домоволодіння внаслідок отримання його у дар від матері. На момент укладення договору дарування відповідач був зареєстрований в домоволодінні АДРЕСА_1. Натомість жодних розпоряджень з боку ОСОБА_4, які б визначали позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням у випадку переходу права власності до іншої особи в договорі дарування не зазначені. Договір не містить жодного пункту, який би зобов'язував ОСОБА_3 знятись з реєстраційного обліку особисто до певної дати. При цьому сторони погодили всі істотні умови, всі права і обв'язки та наслідки його укладення їм роз'ясненні нотаріусом.

Судом також встановлено, що в добровільному порядку відповідач зняти своє місце проживання з реєстраційного обліку не бажає, фактично проживає у літній кухні, до якої добудував собі кімнату, іншого житла не має.

Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В той же час, в разі задоволення позову, відповідач буде в протизаконний спосіб позбавлений права на житло, гарантоване йому ст. 47 Конституції України, згідно ч. 3 якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Вказане домоволодіння є єдиним житлом, в якому відповідач має місце реєстрації та фактично проживає.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

В свою чергу, ст. 116 ЖК УРСР передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні не встановлено фактів, які б свідчили, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила соціалістичного співжиття роблячи неможливим для інших проживання з ними.

На підстав викладеного, суд приходить до висновку, про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 116, 157 ЖК УРСР, ст.ст.10, 11, 15, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю будинком, шляхом виселення з будинку та визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 12.12.2017.