Справа № 492/257/16-ц
Провадження № 4-с/492/56/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Череватої В.І.,

при секретарі судового засідання Каширної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Арцизі Одеської області цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі ПАТ «ЕК Одесаобленерго», заявник) звернулося до суду з зазначеною скаргою, в обґрунтування якої скаржник посилався на те, що старшим державним виконавцем Арцизького ВДВС ГТУЮ Одеської області Заволокіною К.О. (далі державний виконавець) повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що винесено відповідну постанову від 29.06.2017 року, про існування якої заявник дізнався лише 08 грудня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Зазначену постанову державного виконавця заявник вважає неправомірною та просить її скасувати з огляду на те, що під час виконання виконавчого документу, виданого Арцизьким районним судом Одеської області № 492/257/16-ц від 26.05.2016 року, державний виконавець не вчинив у повній мірі виконавчі дії, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а у звязку з не вчиненням державним виконавцем усіх передбачених Законом дій, заявник просить суд визнати таку бездіяльність державного виконавця неправомірною.

У судове засідання державний виконавець Заволокіна К.О., представник стягувача ОСОБА_1 не зявилися, але надали заяви про розгляд скарги за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутності не подавала.

В силу положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, державного виконавця, боржника не перешкоджає розгляду скарги.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

15 грудня 2017 року набрав законної сили Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, згідно якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, отже провадження за скаргою ПАТ «ЕК Одесаобленерго» здійснюється відповідно до чинного на час вирішення справи Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права. Реалізація права на справедливий судовий розгляд передбачає, зокрема, забезпечення доступу до правосуддя. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами України. Європейський суд з прав людини трактує доступ до правосуддя як одне з фундаментальних прав людини і громадянина, яке випливає зі змісту права на справедливий, незалежний безсторонній суд, утворений на підставі закону.

Право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод закріплено в статті 55 Конституції України. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується право на суд, захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом. Ця норма закону є виконанням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в пункті 1 статті 6 якої закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безпосереднім судом.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Розглядаючи скаргу на постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, суд приходить до висновку про її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов'язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції, які є нормами прямої дії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що виконання судового рішення є невід'ємною частиною судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який діяв на момент предявлення виконавчого документу для виконання (далі Закон № 606-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст. ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону № 606-XIV.

Згідно з вимогами ст. 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З наданих суду копій виконавчого провадження видно, що в матеріалах виконавчого провадження відсутнє поштове повідомлення про вручення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження адресатам. У звязку з чим суд приходить до висновку, що сторонам виконавчого провадження постанова про відкриття провадження не надсилалася з дотриманням вимог Закону 606-XIV, що є порушенням згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону 606-XIV держаний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Право державного виконавця звертатися із запитами про надання необхідної інформації для здійснення виконавчих дій також передбачене п.п. 1.10, 1.11 п. 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5.

Матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про суворе дотримання державним виконавцем наведених норм. Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Арцизького районного суду Одеської області № 492/257/16-ц, державним виконавцем протягом 2016 року не проведено жодної дії по виконанню виконавчого документу для встановлення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання боржника, наявного у боржника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, тощо, у звязку з чим таку бездіяльність державного виконавця слід визнати грубим порушенням вимог Закону 606-XIV.

05 жовтня 2016 року втратив чинність Закон 606-XIV у звязку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, починаючи з 05 жовтня 2016 року державний виконавець здійснюючи дії з примусового виконання виконавчого документу № 492/1560/14-ц мав діяти згідно із Законом № 1404-VIII.

Частина 1 статті 18 Закону № 1404-VIII зобовязує державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою зазначеної статті визначено перелік дій, які виконавець вправі виконати від час примусового виконання виконавчого документу, та який в свою чергу не є вичерпним.

З копії матеріалів виконавчого провадження видно, що державним виконавцем отримано відповідь з Пенсійного фонду України № від 25.04.2017 року осіб-боржників, які працюють за трудовими договорами та цивільно-правовими угодами, про останнє місце роботи (а.с. 34, 47) та № НОМЕР_1 від 25.04.2017 року про осіб боржників, які отримують пенсії (а.с. 46), відповідно до яких інформація про боржника відсутня; відповідь з Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або ФОП № НОМЕР_2 від 26.04.2017 року (а.с. 34 оборот, 49), № НОМЕР_3 від 13.03.2017 року (а.с. 43) та про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб № НОМЕР_4 від 13.03.2017 року, № НОМЕР_5 від 26.04.2017 року (а.с. 32, 43, 48), відповідно до яких інформація про боржника відсутня; інформація Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області від 16.02.2017 року про відсутність у боржника на території сільради нерухомого майна (житлових будинків, земельних ділянок) (а.с. 33 оборот, 45).

Разом із тим, коло повноважень державного виконавця при примусовому виконання рішення суду є значно ширшим, яке, як зазначалося вище, визначено ч. 3 ст. 18 Закону 1404-VIII.

Так, серед іншого державний виконавець вправі за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Але в матеріалах виконавчого провадження відсутні дані про виконання державним виконавцем цієї вимоги Закону 1404-VIII. Державний виконавець навіть не спромігся встановити зареєстроване місце проживання боржника та виїхати за адресою місця його реєстрації/проживання та скласти відповідні акти щодо наявності або відсутності майна, яке належить боржнику та на яке може бути звернуто стягнення.

Також державний виконавець не використав своє право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. А у разі неявки боржника без поважних причин за викликом виконавця, звернутися до суду щодо застосування до нього приводу. В матеріалах виконавчого провадження взагалі відсутні будь-які відомості, що державний виконавець не тільки повідомив боржника про наявність виконавчого провадження, а й про виклик боржника до державного виконавця.

В матеріалах виконавчого провадження також відсутні відомості про використання державним виконавцем права звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

В матеріалах виконавчого провадження також відсутні відомості вчинення державним виконавцем запиту щодо наявності у власності або користуванні боржника транспортних засобів, отримання ним пенсії, допомоги по безробіттю тощо.

Отже, судом остаточно встановлено, що чітко випливає з досліджених доказів, державний виконавець під час примусового виконання виконавчого документу № 492/257/16-ц, віднісся до своїх обовязків та прав формально не дотримуючись при цьому положень Закону 1404-VIII, у звязку з чим за переконанням суду доводи скарги щодо бездіяльності державного виконавця під час виконання виконавчого документу № 492/257/16-ц знайшли своє підтвердження у суді, тому судом визнається, що така бездіяльність є протиправною.

З огляду на те, що державним виконавцем вчинено не всі можливі дії та застосовані не усі можливі заходи щодо примусового виконання виконавчого документу, у державного виконавця не було правових підстав для винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, у звязку з чим постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 червня 2017 року, слід скасувати.

Згідно ч. 1 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Розгляд скарги за правилами розділу VII ЦПК України є формою судового контролю за виконанням судових рішень, яке характеризується особливим порядком розгляду звернення до суду. Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку безумовно було порушено права стягувача ПАТ «ЕК Одесаобленерго», передбачені ст. 124 Конституції України та п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, які гарантують кожному право на виконання рішення суду, тому суд дійшов до висновку, що внесена до суду скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 451 ЦПК України, ст. 124 Конституції України та п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та обґрунтованість скарги, суд вважає за необхідне поновити порушенні права стягувача ПАТ «ЕК Одесаобленерго» шляхом визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області № 492/257/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в загальному розмірі 1948,88 гривень та скасувати постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 червня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 10, 12, 13, 17, 76, 77, 80 82, 353, 258-261, 263, 268, 450 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» , суд -

УХВАЛИВ:

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 під час примусового виконання виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської № 492/257/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в загальному розмірі 1948,88 гривень, неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 червня 2017 року.

Дана ухвала суду є підставою для продовження виконавчого провадження ВП № 51508555 з виконання виконавчого документу № 492/257/16-ц від 26 травня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Арцизький районний суд Одеської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_4

Одеської області