АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4693/17 Номер провадження 22-ц/786/2828/17Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Кривчун Т.О., Дряниці Ю.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця" Полтавської міської ради про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення з нього майнової шкоди в розмірі 7346,94 грн. та судових витрат.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_2, який у поданій апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права прохає скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позову.

Вважає, що позовні вимоги підтверджені належними доказами, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на законі, оскільки відповідач систематично порушує вимоги Закону України «Про дорожній рух», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ від 30.03.1994 р. № 198, та за неналежний стан дорожнього покриття, наявність вибоїн на проїжджій частині Харківського шосе, порушення правил, норм і стандартів керівництво підприємства відповідача двічі притягувалося до адміністративної відповідальності, про що свідчить лист Управління патрульної поліції від 07.11.2016 р. № 3-670/41/26/02-2016, направлений позивачу.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, п. 9 статті 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень якого передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення з підстав, визначених ст. 374 ч. 1 п.1 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ст.ст. 58, 60 ЦПК України у вищевказаній редакції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки Мазда, 6, 2013 року випуску, № шасі (кузова, рами) JMZGJ11, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 10-11).

Згідно полісу № АК/4678760, цивільно-правова відповідальність позивача застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на строк з 27.07.2016 р. по 26.07.2017 р. (а.с. 12).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначив, що 21.08.2016 року на відрізку автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський (на м. Ростов-на-Дону), по вул. Харківського шосе, 29 в м. Полтаві, яка відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Полтави, належний йому автомобіль Мазда, 6, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду шляхом попадання правового переднього колеса в глибоку яму-вибоїну, яка знаходилась на проїзній частині, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Вважає, що причиною ДТП стало пошкодження дорожнього покриття на вказаній ділянці дороги в м. Полтаві внаслідок невиконання відповідачем обов'язків по її утриманню у технічно-справному стані.

У звязку з тим, що автомобіль зазнав технічних пошкоджень, він звернувся до поліції, працівниками якої було складено схему місця ДТП та відібрані пояснення у нього та дружини ОСОБА_3, копії яких додано до позовної заяви (а.с. 19-21).

Крім цього, позивачем до позову додані копії фотокарток дорожнього покриття з місця ДТП та пошкоджень належного позивачу автомобіля (а.с.13-18).

Відповідно до копій видаткової накладної № 24095 від 31.08.2016 р. та квитанції ПриватБанку від 26.08.2016 р., позивач придбав дві шини на автомобіль на загальну суму 6294 грн., а також провів ремонтні роботи пошкодженого автомобіля на загальну суму 990 грн., на підтвердження чого надав копію товарного чеку від 05.09.2016 р. (а.с. 22-23, 30, 31).

В справі також наявні копії повідомлення Служби автомобільних доріг у Полтавській області від 25.05.2016 р. № 01-02/576, Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 07.11.2016 р. № 3-670/41/26/02-2016, Державного агентства автомобільних доріг України від 30.09.2016 р., рішення виконкому Полтавської міської ради від 30.03.2011 р. № 99 та переліку вулиць, які належать до комунальної власності міста (а.с 24-29).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження причинного звязку між заподіяною йому шкодою та діями відповідача, а також розміру завданої шкоди, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма визначена частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України.

Як розяснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У частині другій цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставами відшкодування матеріальної шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про автомобільні дороги», вулиці й дороги міст знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Згідно зі ст.ст. 9, 14, 24 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг вимогам безпеки руху. Власники доріг та вулиць, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з їх вини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 30.03.2001 року № 99, копія якого міститься в матеріалах справи, затверджений перелік вулиць, які належать до комунальної власності і суміщаються з напрямками доріг загального користування державного значення; фінансування робіт по ремонту та утримання цих доріг комунальної власності проводиться за рахунок коштів, які надходять з територіального дорожнього фонду.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідальність перед користувачами автомобільних доріг повинна нести КП «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради, на балансі якої знаходиться вищевказана ділянка автомобільної дороги.

Як убачається з наданої позивачем у районному суді копії фототаблиці, дорога, по якій рухався позивач, з точки зору стороннього спостерігача, дійсно знаходиться в аварійному стані (а.с. 13-19).

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль позивача було пошкоджено в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла 21.08.2016 р. саме внаслідок неналежного стану дорожнього покриття на ділянці автодороги, яка знаходиться на балансі КП «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради, позивачем не надано.

Схема з місця ДТП, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 19), не доводить вказану обставину, оскільки в ній зафіксовано лише розташування автомобіля позивача на ділянці дороги, яка знаходиться на балансі відповідача.

Відповідних рішень про притягнення до відповідальності Комунального підприємства «Полтавська міська шляхово-експлуатаційна дільниця» Полтавської міської ради, яким би була встановлена вина підприємства у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.08.2016 р. за участю належного позивачу автомобіля, позивачем суду не надано.

Також позивачем не надано доказів про те, що відповідачем приймалися будь-які неправомірні рішення, були вчинені неправомірні дії чи допущена бездіяльність, що призвело до аварійного стану дорожнього полотна по вул. Харківське шосе, 29 в м. Полтаві та що внаслідок цього завдано позивачу матеріальну шкоду саме з вини відповідача.

Відповідно до ст. 1192 ЦПК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Автотоварознавче дослідження з визначення розміру завданих належному позивачу автомобілю матеріальних збитків не проводилось, відповідного висновку спеціаліста про розмір завданої позивачу шкоди суду не надано.

Надані позивачем копії видаткової накладної на суму 6294 грн., квитанції про сплату вказаної суми та товарного чеку від 05.09.2016 р. про виконані роботи (шиномонтаж, вентель, ремонт диску) на суму 990 грн. (а.с. 22-23) не підтверджують необхідність виконання зазначених робіт, тому обґрунтовано не взяті до уваги суду першої інстанції.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, вірних висновків суду не спростовують, належними та допустимими доказами не підтверджені, зводяться до переоцінки доказів, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383,384 колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26.12.2017 р.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1