Провадження № 22-ц/773/1582/17 Категорія: 52 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Бовчалюк З.А., Русинчука М.М.,

секретар Концевич Я.О.

з участю відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом органу опіки і піклування Луцької міської ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою позивача органу опіки і піклування Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач орган опіки і піклування Луцької міської ради подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав не доведеними доводи позивача про ухилення відповідачів від обов'язку по вихованню дітей та дійшов висновку про недоцільність позбавлення відповідачів батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, який ґрунтується на обставинах справи, доказах, які надані сторонами, та відповідає нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що батьками малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 є ОСОБА_1, ОСОБА_2, що не заперечується сторонами.

Згідно з висновком № 156 від 15.06.2017 року, наданим службою у справах дітей Луцької міської ради, батьки дітей зловживають спиртними напоями, не здійснюють належного догляду за ними, постійно залишають дітей на бабусю - ОСОБА_6. Внаслідок такого способу життя гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не приділяють дітям належної уваги та піклування, не забезпечують їх необхідним одягом, харчуванням. Тому вважає за доцільне позбавити відповідачів у справі батьківських прав щодо малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).

Малолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4 в листопаді 2013 року, а ОСОБА_2, в грудні 2016 року взяті на облік у службі у справах дітей як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. 24.04.2017 малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були доставлені в притулок для дітей служби у справах дітей Волинськім ОДА як такі, що самовільно залишають місце постійного проживання.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом із дітьми проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

За інформацією з КЗ "Луцька ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 Луцької міської ради", де навчається малолітній ОСОБА_3, дана сім'я перебуває на внутрішкільному обліку з 2016 року як неблагополучна, батьки дитини не працюють, зловживають спиртними напоями, умови проживання дитини незадовільні. ОСОБА_3 опікується бабуся - ОСОБА_6. Однак батьки хоча і не відвідують батьківські збори, проте приходять на індивідуальні консультації вчителя, телефонують у разі виникнення потреби (характеристика учня 4 класу ЗОШ №3 м. Луцьк від 15 серпня 2017 року (а.с. 30).

Місцевим судом встановлено, що на день розгляду справи відповідачі змінили спосіб свого життя, впорядкували квартиру, перестали вживати алкогольні напої. Відповідно до довідки Волинського обласного наркологічного диспансеру від 01.09.2017 року №2308/1-18 ОСОБА_2 пройшла курс амбулаторного лікування у зв"Язку з розладом здоров"я, пов"Язаним із вживнням алкоголю. (а.с. 29).

За змістом ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статтями. 57-60 ЦПК України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом наведених правових норм ухилення від виконання зобов'язань батьків по вихованню дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

В даній справі судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення відповідачів від виконання ни и обов'язків по вихованню дітей.

Позивач як на підставу позбавлення батьківських прав відповідачів вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не виконують своїх обов'язків щодо виховання дітей, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечують їх матеріально, ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, порушують громадський порядок.

На підтвердження даних доводів посилається на такі докази: висновок № 156 від 15.06.2017 року наданого службою у справах дітей Луцької міської ради про доцільність позбавлення батьківський прав (а.с. 6), накази № 49, 56,55 про взяття дітей на облік як таких які опинилися в скрутних життєвих обставинах (а.с. 7-9), акт обстеження житлових умов (а.с. 11).

Вказані вище докази підтверджують ту обставину, що діти та батьки потрапили у складні життєві обставини, однак, факту ухилення батьків від виховання і утримання дітей не підтверджують. Подані позивачем докази не містять відомостей, на підставі яких можна зробити висновок про свідоме нехтування відповідачами своїми обов'язками.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається, "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Переконливих доказів, на підставі яких можна зробити висновок про свідоме ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків позивачем не надано.

Разом з тим у матеріалах справи є докази, які підтверджують бажання батьків брати участь у виховані дитини, змінити незадовільне становище в родині, яке склалося. Зокрема, це довідка Волинського обласного наркологічного диспансеру від 01.09.2017 року №2308/1-18, характеристика надана ЗОШ №3 м. Луцьк від 15 серпня 2017 року, заперечення на апеляційну скаргу) з яких можна прийти до висновку, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 почали змінювати спосіб життя , перестали вживати спиртні напої, приділяють більше уваги свої дітям.

На думку колегії суддів навіть сам факт присутності у судових засіданнях та надання заперечень на апеляційну скаргу у даному випадку слід розцінювати як обставину, що вказує на небайдужість батьків до своїх обов»язків по вихованню і утриманню дітей.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено умисного ухилення ОСОБА_1, ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, свідомого нехтування ними. Враховуючи ставлення батьків до дітей, колегія суддів вважає правильним висновок суду, що вжиття крайнього заходу впливу на батьків у вигляді позбавлення його батьківських прав на даний час є недоцільним.

Цитуючи принцип 2 Декларації прав дитини, апелянт не наводить в апеляційній скарзі яким чином та які саме сприятливі умови для всестороннього розвитку дітей будуть вчинені позивачем у разі позбавлення батьків батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі ведуть аморальний спосіб життя, порушують громадський порядок не підтверджені належними доказами, докази про те, що останні притягувалися до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку відсутні. Позивачем не наведено обгрунтувань, на підставі яких зроблено висновок про аморальність поведінки відповідачів.

Належні докази того, що батьки зловживають спиртними напоями в матеріалах справи відсутні. Та обставина, що батьки схильні до вживання спиртних напоїв сама по собі не слугує підставою для висновку, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків.

У даному судовому засіданні відповідачі пояснили, що бабуся дітей ОСОБА_8 самовільно забирає дітей , а забравши, відмовляється їх віддавати. Такі пояснення відповідачів не спростовані. Також, на думку колегії, участь бабусі у вихованні і утриманні дітей, не може слугувати підставою для висновку про ухилення від виховання і утримання дітей їх батьків.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування, тому у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача органу опіки і піклування Луцької міської ради відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: