Справа № 642/3568/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря - Канаєвої К.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок з прибудовами загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м з надвірними будівлями: сарай «Б», вбиральня «В», огорожа №3,4,5,6, розташований у місті Харкові по провулку Золотаревському, 30 на земельній ділянці площею 933 кв.м. При цьому посилався на те, що є правнуком ОСОБА_3, який в період шлюбу з ОСОБА_4 побудував зазначений будинок. Після смерті 17 січня 1958р. ОСОБА_3 його донька ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_4 в рівних частках по ? успадкували половину будинку, оскільки мешкали в зазначеному будинку. Після смерті 23 березня 1956 р. ОСОБА_4 единою спадкоємицею стала її донька ОСОБА_5, яка після неї успадкувала ? будинку. Син ОСОБА_5, ОСОБА_6, який також мешкав у будинку помер у 1988р. Позивач є сином ОСОБА_6 та онуком ОСОБА_5, яка була зареєстрована у будинку і померла 28 серпня 1990 р. і після якої він прийняв спадщину фактично. При цьому після смерті у 1958 році ОСОБА_3 прийняття спадщини спадкоємці в нотаріальному порядку не оформлювали, а приймали її шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки не відмовлялися від спадщини. У травні 2017 р. позивач звернувся до Другої ХДНК з приводу оформлення своїх спадкових прав, але отримав відповідь щодо неможливості видати йому свідоцтво про право на спадщину після померлої 28.08.1990 р. бабусі ОСОБА_5 у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності будинку останній та запропоновано звернутися за захистом спадкових прав до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник позивача пояснила, що будинок побудовано прадедом позивача ОСОБА_3 у шлюбі, договір забудови є документом права власності. Після смерті ОСОБА_3 у 1958р. його донька та дружина, які мешкали разом з спадкодавцем успадкували в рівних частках по ? будинку, однак документи не оформлювали. Після смерті матері ОСОБА_4 у 1959р. спадкоємицею стала її донька ОСОБА_5, яка успадкувала фактично ? будинку, але також спадщину не оформила. ОСОБА_5 не перебувала у шлюбі, але у неї був син ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, який також проживав у будинкуі помер у 1988р. Сином померлого є позивач, а оскільки ОСОБА_6 помер раніше матері то за правом представлення, після її смерті спадкоємцем є позивач. При цьому необхідно застосовувати норми ЦК 1922р. та 1963р. При зверненні позивача до нотаріальної контори йому було відмовлено, оскільки безпосередньо спадкодавиця не оформила спадщину. Будь яких самовільних забудов немає, згідно останього техпаспорту площа земельної ділянки складає 933 кв.м.

Відповідач письмовою заявою від 21 серпня 2017 року просив суд відкласти розгляд справи у звязку з необхідністю вивчення всіх обставин, дослідження матеріалів інвентаризаційної справи та підготовки обґрунтованої правової позиції. В подальшому, належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи представник відповідача в судове засідання не зявився, будь яких заяв або клопотань не заявляв.

За ухвалою Ленінського районного суду від 22 серпня 2017р. з КП «Харківське міське БТІ» було витребувано копії інвентаризаційної справи зазначеного домоволодіння та договору про право забудови, а ухвалою від 24 жовтня 2017 року - з Харківського обласного державного нотаріального архіву відомості щодо звернень до 2-ї ХДНК з приводу прийняття спадщини.

Суд вислухавши думку позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані докази у їх сукупності та взаємному звязкувстановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 06.11.1913 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний запис за №284-65, прізвища сторін після укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯР № 448747 від 24 січня 1958 року. (а.с.20)

11.06.1927р. між Харківським Комунальним господарством та ОСОБА_3 укладено договір про право забудування земельної ділянки, посвідчений 5-ю Державною нотаріальною конторою міста Харкова, за яким Комгосп віддає забудовникові в безкоштовне користування під будування земельну дільницю, що знаходиться за адресою м. Харків, на Холодній горі, Золотаревський провулок № 30, що межує згідно зі ситуаційним планом, що прикладається до цього договору, і має міру по суміжностям зі сторін -1.3 північної сторони 20,30 саж. з ділянкою Ключки ч.32. Зі східної сторони 3,30 саж. з ділянкою Ткаченки ч.27 та 680 саж. ділянкою ч.25 разом 10,10 саж. З південної сторони 20,20 саж. з ділянкою Бондаренки ч.28. З західної сторони 20,20 саж.з Золотаревським провулком, а разом мірою двісті дві цілих і пятдесят сім сотих квадратних сажнів терміном на 49 років, рахуючи з 01.10.1926р. по 01.10.1975р. Забудовник зобовязується провести забудування вищезазначеної дільниці землі одноповерховим деревяним житловим будинком загальним розміром не менше як 14 будівничих кубічних сажнів з необхідними для них службовими помешканнями, як то шопами, льохами та убиральнями. Договір містить відмітку від 21.06.1927 року за підписом завідувача підвідділом будівель, скріплену печаткою, про реєстрацію 20.06.1927 року у реєстрі забудовників під числом 417, частина 5. (а.с.83)

Відповідно до свідоцтва про народження ЧЕ №377877 від 28.01.1958р. у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17.04.1914 р. народилася донька ОСОБА_5 (а.с. 21).

ОСОБА_3, 1887р.н., помер 17 січня 1958 року, про що здійснено відповідний запис за №38. (а.с.22)

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 23 березня 1959 року, про що здійснено відповідний запис за №205. (а.с.23)

У посвідці про народження №1175711 зазначено російською мовою: «ОСОБА_6, родился ІНФОРМАЦІЯ_3; отец ОСОБА_8, мать ОСОБА_9». Українською мовою у посвідці прізвище новонародженого зазначено як «Лебедев». (а.с.24)

ОСОБА_10 помер 03.09.1988 року у віці 53 роки, про що здійснено відповідний запис за №9313. (а.с.25)

Мати ОСОБА_6 - ОСОБА_5 померла 28 серпня 1990 року, у віці 76 років, про що здійснено відповідний запис за №11135. (а.с.51)

Як вбачається з свідоцтва про народження, складеного російською мовою, «03 февраля 1959 года у ОСОБА_6 и ОСОБА_11 родился сын ОСОБА_12, о чём в книге записей актов гражданского состояния 1959 года марта месяца 1 числа произведена соответствующая запись №302.» (а.с.27).

На а.с.110 міститься копія паспорту позивача, виданого 28.11.2001 року, де його прізвище українською мовою зазначено «Лебедєв», російською мовою «Лебедев».

З оцінки зазначених документів, у їх сукупності, вбачається, що позивач ОСОБА_13 є онуком ОСОБА_5, померлої 28 серпня 1990 року.

У відповіді 2-ї ХДНК від 26.05.2017р. на адресу ОСОБА_13 зазначено, що отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після померлої 28.08.1990р. його бабусі ОСОБА_5, син якої ОСОБА_10 помер раніше, а саме 03.09.1988р., - неможлива, тому що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У заявника відсутній такий правовстановлюючий документ на житловий будинок за адресою м. Харків, провулок Золотаревський, 30, який згідно довідки КП ХМБТІ від 26.04.2005р. №338 зареєстрований за ОСОБА_3, який помер 17 січня 1958 року, на підставі договору про право забудови від 11.06.1927року (архів нотаріальної контори 1946 року). (а.с.28)

За довідкою КП ХМБТІ від 06.06.2017р. житловий будинок за адресою м. Харків, провулок Золотарівський, 30, зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі договору про право забудування земельної дільниці, посвідченого 5-ю ХДНК м.Харкова 11.06.1927року. (а.с.29); збудований в 1927 році; складається з житлового будинку з прибудовами літ. «А-1» загальна площа 48,4 кв.м., житлова площа 27,7 кв.м., надвірні будівлі сарай «Б», вбиральня «В», огорожа №3,4,5,6.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек за інформаційною довідкою від 16.08.2017р. інформація про права власності, інші речові права, обтяження, іпотеки щодо будинку №30 по провулку Золотарівському у м.Харкові відсутня. (а.с.50)

Як вбачається з будинкової книги ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент смерті були зареєстровані за адресою м. Харків, «переулок Золотаревский, 30» (російською мовою). (а.с.11-19)

Позивач ОСОБА_13 на день смерті своєї безпосередньої спадкодавці бабусі ОСОБА_5 і в подальшому постійно зареєстрований та мешкає у цьому ж спадковому будинку, що також підтверджується будинковою книгою.

Як вбачається з відповіді 2-ї ХДНК від 28.08.2017р. №02-14/1362, після смерті ОСОБА_5, померлої 28 серпня 1990 року, яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, було заведено спадкову справу №204/2017. З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (яка була зареєстрована по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №394) 26 травня 2017р. звернувся ОСОБА_13, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, інших заяв не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Заповітів від ОСОБА_5 не посвідчувалось. Перевірки у держконторі проведені по алфавітних книгах обліку спадкових справ по електроній базі даних «Спадковий реєстр» з 1994р. до теперішнього часу. Надати інформацію стосовно відкриття спадкових справ після ОСОБА_3, померлого 17.01.1958 року, та ОСОБА_4, померлої 23.03.1959 року, немає можливості, оскільки документи 2-ї ХДНК з 1946 по 1993 рік включно передані на зберіганння до Харківського обласного державного нотаріального архіву. (а.с.63)

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на них свідоцтва про право на спадщину) від 28.08.2017р. інформація про заведену спадкову справу та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, - у спадковому реєстрі відсутня. (а.с.64)

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28.08.2017р. вбачається, що інформація про заповіти або спадкові договори стосовно спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 - відсутня. (а.с.65)

Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28.08.2017р. інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, - в спадковому реєстрі відсутня. (а.с.66)

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28.08.2017р. інформація про заповіти або спадкові договори стосовно спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, померлої 23.03.1959 року, - в спадковому реєстрі відсутня. (а.с.67)

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28.08.2017р. після смерті 28 серпня 1990 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, 2-ю ХДНК 26.05.2017р. заведено спадкову справу №204/2017.(а.с.68)

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 28.08.2017р. інформація про заповіти або спадкові договори, стосовно спадщини, яка відкрилася після смерті 28 серпня 1990 року ОСОБА_5, - в спадковому реєстрі відсутня. (а.с.69)

За відповіддю Харківського обласного державного нотаріального архіву від 13.11.2017р. за перевіркою наявних спадкових справ після померлих: 17 січня 1958 року ОСОБА_3, 23 березня 1959 року ОСОБА_4 та 28 серпня 1990 року ОСОБА_5, які на момент смерті були зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1958-1993 роки 2-ої ХДНК заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців зазначених осіб не надходили , спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Документи папероносії 2-ї ХДНК передано до архіву за 1946-1993 роки, а з 1994 року зберігаються в нотаріальній конторі.

Згідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.11.2017 р. інформація про спадкові справи, видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти або спадкові договори стосовно спадщин, які відкрилися після смерті 17.01.1958 року ОСОБА_3 та після смерті 23.03.1959 року ОСОБА_4 - відсутня.

За інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.11.2017р. після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, померлої 28 серпня 1990 року, 2-ю ХДНК 26.05.2017р. заведено спадкову справу №204/2017.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 02.11.2017р. інформація про заповіти або спадкові договори стосовно спадщини, яка відкрилася після смерті 28.08.1990 року ОСОБА_5, - в спадковому реєстрі відсутня. (а.с.79-85)

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 чинного ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До спадкових правовідносин, що виникли у звязку зі смертю у 1958 та 1959 роках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР 1922 року, який був чинним до 01 січня 1964 року.

Відповідно до ст. 429 Цивільного кодексу УРСР 1922 року якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були зареєстровані і проживали в спадковому будинку на момент смерті ОСОБА_3 17 січня 1958 року і в подальшому, що підтверджується будинковою книгою, тому вони є спадкоємцями за законом, що прийняли спадщину, яка відкрилася після його смерті, але нотаріально не оформили свого права власності.

Після смерті 23 березня 1959 року ОСОБА_4 її донька ОСОБА_5 також прийняла спадщину, як присутній в місці відкриття спадщини спадкоємцець за законом, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном вона проживала та була зареєстрова у будинку на момент смерті своєї матері і в подальшому, що підтверджується будинковою книгою. В нотаріальному порядку свого права власності не оформила.

Реєстрація на час розгляду справи за ОСОБА_3 за відомостями Харківського міського БТІ на праві власності спадкового будинку по провулку Золотарівському, 30, - у сукупності з інформаційними довідками зі спадкового реєстру свідчить про те, що ніхто зі спадкоємців не відмовлявся від спадщини.

Крім того, пунктом 16 Указу Президії Верховної Ради УРСР N 1990-VI від 09.12.1963 р. «Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів Української РСР» (1963 року) визначено, що дія статей 524-564 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року поширюється і на спадщину, що відкрилася до введення його в дію, але не прийняту ніким із спадкоємців і якщо вона не перейшла за правом спадкоємства у власність держави до 1 січня 1964 року.

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року визначалося, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР спадкоємець може прийняти спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, так і фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Постійне проживання ОСОБА_13, який від спадщини не відмовився, до та на час смерті мешкав з ОСОБА_5, а також після смерті останньої за вказаною адресою, що підтверджується витягом з будинкової книги та свідчить про фактичне прийняття ним спадщини, що узгоджується з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ст.549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, яка була чинною до 07.07.1994 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном серед іншого можуть бути довідка управління будинками, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця.

Відповідно до ч.2 ст.529 ЦК УРСР в редакції від 18 липня 1963 року онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Не отримання свідоцтва про право на спадщину не є підставою для втратиправа на спадщину, а лише неможливість розпорядженням нерухомим майном, про що зазначено в постанові Верховного Суду України в справі №6-164цс12 в д 23.01.2013р.

Позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадкований будинок шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, отже його право власності є невизнаним. Відповідно до положень ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому суд враховує, що позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у вчинені нотаріальних дій, що унеможливлює реалізацію ним своїх прав, у тому числі і на отримання свідоцтва про право на спадщину, тому його право є невизнаним і підлягає судовому захисту відповідно до ст.ст.3, 15 ЦПК України.

За матеріалами інвентаризаційної справи загальна площа земельної ділянки №30 по провулку Золотарівському згідно рішенню Ленінського РВК від 3 травня 1956 року №147 складала 972 кв.м.(а.с.133), згідно з матеріалами останньої технічної інвентаризації за станом обстеження на 27 квітня 2017 року загальна площа земельної ділянки складає 933 кв.метри.

Перелік вулиць Холодногірського району м.Харкова містить провулок Золотарівський (Гиївка), російською мовою «переулок Золотаревский». Провулку «Золотаревського» в Харкові немає.

На підставі викладеного суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є доведеними, ґрунтуються на законі, тому підлягають задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень, який на їх відшкодуванні з відповідача позивач не наполягає, тому суд вказані витрати з відповідача не стягує.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273 ЦПК України, ст. 429 Цивільного кодексу УРСР 1922 року, ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, Указом Президії Верховної Ради УРСР N 1990-VI від 09.12.1963 р. «Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів Української РСР», суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_13 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_13, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який мешкає за адресою: м. Харків, провулок Золотарівський, 30, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з прибудовами загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м, з надвірними будівлями: сарай «Б», вбиральня «В», огорожа №3,4,5,6, розташований у місті Харкові по провулку Золотарівському, 30.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22.12.2017р.

Суддя Л.Г. Проценко