АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року,-

встановила:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із перебуванням її представника у іншому судовому засіданні.

Відхиляючи подане клопотання, колегія суддів виходила із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_5 29 вересня 1973 року змінила прізвище на «ОСОБА_1», у зв'язку із укладенням шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3

Згідно складеного заповіту ОСОБА_3 заповів належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в рівних долях.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та право на спадщину за законом від 27 липня 2006 року ОСОБА_6, сестра позивача, набула одноособово право власності на квартиру АДРЕСА_1, як наспадкове майно.

06 травня 2016 року ОСОБА_6 померла.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців після смерті батька, оскільки впродовж червня - липня 2002 року та вересня -жовтня 2002 року доглядала за вказаною квартирою, користувалась речами домашнього вжитку, обробляла земельну ділянку та плодові дерева, що знаходились на присадибній ділянці, проводила ремонтні роботи в квартирі, сплачувала комунальні послуги. Оформленням спадщини не поспішала займатись, оскільки вона являється громадянкою Російської Федерації та постійно там проживає. Зазначила, що у неї із ОСОБА_6 була домовленість про те, що належну останній 1/2 частину батьківської квартири вона оформить у майбутньому на неї. Позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 липня 2006 року на ім'я ОСОБА_6 слід визнати недійсним, оскільки після смерті батька позивач фактично прийняла спадщину, а відтак видача вказаного свідоцтва порушує права позивача на спадкування за законом.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 вступила в управління та володіння спадковим майном, посилається на Акт від 25січня 2017 року, складений завідуючим господарством ПАТ «Реалізаційна база» - ОСОБА_8 та сусідами, про засвідчення факту періодичного проживання позивачки в квартирі АДРЕСА_1, здійснення догляду за батьківським майном, земельною ділянкою у період з 09 червня 2002 року по 01 серпня 2002 року та з 13вересня 2002 року по 20 жовтня 2002 року. А також квитанції про оплату комунальних послуг.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Так, відповідно до статті 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову про встановлення факту прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час відкриття спадщини не проживала у спірній квартирі, відтак не прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковою квартирою.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, та відповідають вищенаведеним вимогам закону.

Факт вступу в управління або володіння спадковим майном позивач не підтвердила належними та допустимими засобами доказування.

При цьому, колегія суддів критично оцінює Акт від 25 січня 2017 року, яким підтверджено періодичне двомісячне проживання позивача у спірній квартирі. Зазначений документ не є допустимим доказом, оскільки особи, які його складали, не допитувались судом як свідки.

Крім того, періодичне двомісячне проживання у квартирі не свідчить про вступ в управління або володіння цією квартирою.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 12 грудня 2002 року подала заяву про відмову від належної їй частини спадкового майна, яка залишилась після смерті ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_6, сестрою позивача, правомірно отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та право на спадщину за законом від 27 липня 2006 року.

Підстав для скасування зазначеного свідоцтва, в межах підстав позовних вимог, немає.

З урахуванням встановлення вищенаведених фактичних обставин, суд першої інстанції також обґрунтовано відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково застосовані норми ЦК України, колегія суддів не приймає, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач є громадянкою Російської Федерації, де проживає більше двадцяти років, і на той час були дуже високі ставки оподаткування за прийняття спадщини, а вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, колегія суддів відхиляє, оскільки факт вступу у спадкове майно позивач не підтвердила належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про недоведеність факту постійного проживання позивача в Україні, вдався до припущень, зазначивши, що позивач була громадянкою Російської Федерації, де офіційно мешкала, оскільки позивач і не доводила факту постійного проживання в Україні, а доводила обставини проживання саме у період з 09.06.2002 року про 01.08.2002 року, та у період з 13.09.2002 року по 20.10.2002 року, з метою підтвердження факту прийняття спадщини, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на непідтвердження позивачем обставин вступу в управління або володіння спадковою квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 жовтня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук