Справа № 2-116/11 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/3700/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника позивача (апелянта) ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства (нині Публічного акціонерного товариства) «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства (нині Публічного акціонерного товариства) «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання договору поруки припиненим,-

в с т а н о в и л а:

В серпні 2008 року Відкрите акціонерне товариство (нині - Публічне акціонерне товариство) «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між Відкритим акціонерним товариством (нині - Публічним акціонерним товариством) «Всеукраїнський акціонерний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІФ Компанія Лімітед» 22 червня 2006 року було укладено кредитний договір №22/06 про надання кредиту на поповнення обігових коштів. Згідно з даним договором та додатковими угодами було до нього, ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» було надано кредит у розмірі 75 000 грн. на строк до 17 серпня 2008 року. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 28 грудня 2006 року було укладено договір поруки з ОСОБА_4. Зважаючи на те, що за договором поруки ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» та ОСОБА_4 є солідарними боржниками, позивачем було предявлено позов про стягнення боргу з поручителя. В останній заяві про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договором, станом на 30.01.2017 року в розмірі 407 283,20 грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту в розмірі 66 496,68 грн., простроченої суми по оплаті процентів в розмірі 135 557,73 грн., нарахованої пені за неповернення кредиту в розмірі 9717,06 грн., нарахованої пені за несплату процентів в розмірі 19 096,93 грн., нарахованого індексу на суму неповернутого кредиту в розмірі 72267,73 грн., нарахованого індексу інфляції на суму несплачених процентів 88249,60 грн., нарахованих 3%річних через прострочення повернення кредиту в розмірі 5990,16 грн., нараховані 3% річних через прострочення сплати процентів в розмірі 9907,31 грн., а також судові витрати у справі.

ОСОБА_4 проти позову заперечив, звернувся до суд з зустрічним позовом до Відкритого акціонерного товариства (нині - Публічного акціонерного товариства) «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання кредитного договору з додатковими угодами, договір застави з договором про внесення до нього змін, договір поруки розірваними, визнання договору поруки від 28 грудня 2006 року недійсним і припиненим. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог покликається на те, що 22 червня 2006 року було укладено кредитний договір №22/06 про надання кредиту на поповнення обігових коштів. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 28 грудня 2006 року було укладено договір поруки. Оскільки відсоткова ставка за договором кредиту була збільшена до 19% річних без згоди поручителя, договір поруки є припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України, так як внаслідок зміни зобов'язання без згоди поручителя, обсяг відповідальності позивача за зустрічним позовом було збільшено.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства (нині - Публічного акціонерного товариства) «Всеукраїнський акціонерний банк» - відмовлено.

Позов ОСОБА_4 - задоволено частково.

Визнано таким, що припинив свою дію договір поруки від 28.12.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством (нині - Публічним акціонерним товариством) «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3» та ОСОБА_4.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3».

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи. Зокрема зазначає, що відповідно до договору поруки Поручитель поручився за виконання Позичальником умов Кредитного договору, а саме - в повному обсязі всіх зобовязань, які зазначені безпосередньо у Кредитному договорі в редакції, яка існує на момент укладання Договору поруки, а також у разі внесення змін до Кредитного договору в майбутньому. Така відповідальність Поручителя обумовлена сторонами, виходячи з аналізу пункту 1. «Терміни» Договору поруки, який передбачає тлумачення терміну Кредитний договір, що сторони визначили як істотну умову, шляхом зазначення: «Кредитний договір - кредитний договір № 22/06 від 17.08.2006, укладений між АТ «ВАБанк» (Кредитодавець) і ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» (Позичальник), з усіма подальшими змінами до нього». Пунктом 2. цього Договору поруки передбачено, що Поручитель поручився перед Банком за виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором, зокрема: «погашення процентів згідно умов Кредитного договору», Пунктом 3 Договору поруки визначений солідарний обовязок Поручителя і Позичальника за Кредитним договором. Таким чином, Поручитель письмово надав згоду нести солідарний обовязок за виконання Позичальником умов Кредитного договору не лише існуючих на момент підписання Договору поруки, а і таких, що виникнуть у майбутньому, в тому числі і у випадку внесення будь-яких змін до Кредитного договору, під якими розуміються і умови щодо збільшення відповідальності Позичальника. Поручитель є керівником та представником Позичальника, що укладав Кредитний договір та: всі додаткові до нього угоди. Відтак, ОСОБА_4 як Поручитель усвідомлював, знав та був згоден зі всіма змінами, що вносилися до Кредитного договору. Таке його ставлення до існуючих правовідносин слід розцінювати як конклюдентні дії щодо; укладеного правочину та подальшого його виконання 08.05.2008 ОСОБА_4 як представник та керівник Позичальника підписав згоду № 3 до; Кредитного договору, якою була збільшена процентна ставка. Як фізична особа, в тому числі і Поручитель за Договором поруки, ОСОБА_4 розумів природу змін, що виникли через укладання Додаткової угоди № 3, такі дій не оскаржив. Письмова згода Поручителя, щодо можливих змін Кредитного договору, вже наявна у самому договорі, а подальше його ставлення безпосередньо до виникнення таких змін, має прояв у волевиявленні, прийнятті таких змін. За таких обставин можна зробити висновок про конкретність наміру Поручителя виконати зобовязання за Договором поруки з урахуванням збільшення обсягу відповідальності. Таку позицію Поручитель озвучив на судовому засіданні 25.01.2017, визнавши свій обовязок та погодившись із необхідністю його виконання, однак суд першої інстанції неповно та не всебічно з'ясував обставини справи та прийняв оскаржуване рішення з порушенням принципу оцінки доказів. Крім того, апелянт зазначає, що предметом позову за зустрічним позовом Поручителя є правовідносини, які виникли на підставі Додаткової угоди № 3 до Кредитного договору, яка укладена 08.05.2008 за участі Поручителя в якості представника Позичальника, а відповідно Поручитель знав про такі відносини на момент підписання - 08.05.2008, відповідно визначений законом строк позовної давності для позичальника обраховується з дати укладання цієї Додаткової угоди № 3 та є таким, що сплинув станом на 11.10.2012 - дату звернення Поручителя із зустрічним позовом до суду першої інстанції, а відтак ОСОБА_4 пропущено строк позовної давності для звернення до суду із зустрічним позовом до Відкритого акціонерного товариства (нині Публічного акціонерного товариства ) «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання договору поруки припиненим. Враховуючи вищевикладене апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (, адреса реєстрації: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27) до ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 79000, м. Львів, вул. Коперника, 31/5) задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 79000, м. Львів, вул. Коперника, 31/5) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (, адреса реєстрації: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 Т) заборгованість за кредитним договором № 22/06 від 17.08.2006, що укладений із ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» станом на 30.01.2017 в розмірі 407 283,20 грн., яка складається з: неповернутої суми кредиту в розмірі 66 496,68 грн.; простроченої сума по оплаті процентів в розмірі 135 557,73 грн.; нарахованої пені за неповернення кредиту в розмірі 9 717,06 грн.; нарахованої пені за несплату процентів в розмірі 19 096,93 грн.; нарахованого індексу інфляції на суму неповернутого кредиту в розмірі 72 267,73 грн.; нарахованого індексу інфляції на суму несплачених процентів в розмірі 88 249,60 грн.; нарахованих 3% річних через прострочення повернення кредиту в розмірі 5 990,16 грн.; нарахованих 3% річних через прострочення сплати процентів в розмірі 9 907,31 грн. та судові витрати стягнути з ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача (апелянта) ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «ВіЕс Банк» суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодних доказів того, що поручитель фізична особа, дав згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності, згода боржника за кредитним договором - юридичної особи, директором якої є позивач за зустрічним позовом, не є згодою поручителя фізичної особи, на зміну умов основного зобовязання, а задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду із наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3» та ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» 22 червня 2006 року було укладено кредитний договір №22/06. В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 28 грудня 2006 року було укладено договір поруки з ОСОБА_4.

Відповідно до п. 2 договору поруки від 28.12.2006 року, ОСОБА_4 поручився перед кредитором відповідати за виконання ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед» в повному обсязі зобовязань, що випливають з Кредитного договору, а саме погашення основної суми боргу, погашення процентів згідно з умовами кредитного договору, погашення інших виплат, наприклад штрафу, пені, відшкодування збитків, витрати по зверненню стягнення на предмет застави.

Відповідно до п.1.1.3 кредитного договору №22/06, процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 19% річних. Додатковою угодою №1 від 28 грудня 2006 року до кредитного договору, процентну ставку було підвищено до 20% річних. Додатковою угодою №3 від 08 травня 2008 року процентну ставку за користування кредитом було піднято до 25% річних.

Згідно п.10 договору поруки від 28 грудня 2006 року, договір поруки припиняється у разі зміни умов Кредитного договору, що можуть викликати збільшення відповідальності Поручителя без його згоди.

Пункт 13 договору поруки передбачає, що зміна умов цього договору допускається за взаємною згодою сторін, оформленою у письмовій формі, у встановленому законодавством порядку, за підписами уповноважених представників сторін.

Згідно з п. 22 постанови пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначає, що обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Судом встановлено, що додаткові угоди №1 від 28 грудня 2006 року, №2 від 29 грудня 2006 року, №3 від 08 травня 2008 року до кредитного договору підписувалися ОСОБА_4, як директором ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед». Отже, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4, дійсно був поінформований про збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

Однак, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3» не надав жодних доказів того, що поручитель фізична особа ОСОБА_4, дав згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності. Згода боржника за кредитним договором юридичної особи ТзОВ «ІФ Компанія Лімітед», директором якої є позивач за зустрічним позовом, не є згодою поручителя фізичної особи ОСОБА_4, на зміну умов основного зобовязання.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Оскільки додатковою угодою №3 від 08 травня 2008 року процентну ставку за користування кредитом було піднято до 25% річних, умови Кредитного договору від 22 червня 2006 року були змінені, і такі зміни призвели до збільшення відповідальності поручителя.

Відтак, в даному випадку ПАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3» без згоди поручителя було змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами з 20% до 25% річних, договір поруки від 28 грудня 2008 року є припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Колегія суддів вважає, що безпідставним є твердження апелянта про те, що предметом позову за зустрічним позовом Поручителя є правовідносини, які виникли на підставі Додаткової угоди № 3 до Кредитного договору, яка укладена 08.05.2008 за участі Поручителя в якості представника Позичальника, а відповідно Поручитель знав про такі відносини на момент підписання - 08.05.2008, відповідно визначений законом строк позовної давності для позичальника обраховується з дати укладання цієї Додаткової угоди № 3 та є таким, що сплинув станом на 11.10.2012 - дату звернення Поручителя із зустрічним позовом до суду першої інстанції, а відтак ОСОБА_4 пропущено строк позовної давності для звернення до суду із зустрічним позовом до Відкритого акціонерного товариства (нині Публічного акціонерного товариства ) «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання кредитного договору недійсним, визнання договору поруки припиненим, оскільки згідно ст. 559 ЦК України порука припиняється автоматично (за наявності умов), а при наявності спору припиненим визнається не порука, а договір поруки, що відповідає визначеним ст. 16 ЦК України способом судового захисту (п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», постанови Верховного Суду України № 6-69цс11, № 6-18цс11, № 6-20цс11, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України).

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, порука за правилами ч. 1 ст. 559 ЦК України припиняється у день внесення змін до основного договору без згоди поручителя, якщо ці зміни збільшують обсяг його відповідальності, а звернення поручителя до суду із позовом про припинення договору поруки є його правом для підтвердження факту, що вже відбувся, і до цих вимог строк позовної давності не застосовується.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі і спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, дав належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_5