Справа № 309/2940/17
Провадження № 2/309/1704/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до Хустського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 міської ради, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.05.1970 року бабусею позивачки ОСОБА_5 мешканкою м. Хуст, вул. Павловича. № 38 Закарпатської області, було складено заповіт щодо розподілу будинку, який належав їй на праві приватної власності на користь своїх дітей доньки ОСОБА_6 (матері позивачки) та сина ОСОБА_7 дядька позивачки.

Після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 22.07.2001 року позивачка ОСОБА_4 оформила спадщину на спадкове майно, яке складалось з 1/2 частини цілого житлового будинку за адресою м. Хуст, вул. Павловича, № 38 Закарпатської області, на яке їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом 04.02.2002 року за № 495.

Спадкоємцем за заповітом іншої 1/2 частини будинку був дядько позивачки ОСОБА_7, який проживав із бабусею ОСОБА_5 та був зареєстрований в будинку за адресою м. Хуст, вул. Павловича № 38 Закарпатської області. Після смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину, однак належним чином не оформив та не зареєстрував право власності на 1/2 будинку за адресою м. Хуст, вул. Павловича, № 38 Закарпатської області.

Після смерті матері позивачка ОСОБА_4 здійснювала догляд за своїм рідним дядьком ОСОБА_7, оскільки він був важко хворим, неодружений, дітей не мав. 13.03.2003 року дядько помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І ФМ № 125183 від 14.03.2003 року. Так, як у нього не булодружини та дітей, інших спадкоємців немає, позивачка є єдиною спадкоємицею по закону, оскільки заповіту дядько не залишив.

При зверненні до приватного нотаріуса ОСОБА_3 для оформлення 1/2 частини будинку, позивачці було розяснено, що відкриття спадкової справи та оформлення права власності можливе лише за умови предявлення всіх оригіналів документів, що підтверджують право власності на майно спадкодавця. Документом, який підтверджує право власності на будинок, який належав бабусі позивачки ОСОБА_5 є договір купівлі продажу (реєстраційний № 01258 /37/ від 09.09.1937 року) посвідчений Хустським окружним судом, однак оригінал документу втрачений.

Для отримання оригіналу документу позивачка звернулася до Закарпатського обласного архівного відділу. Однак в отриманні оригіналу документу їй було відмовлено, видано лише копію.

Для оформлення права власності згідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріусу необхідні оригінали документів для встановлення відповідності заявлених прав.

У звязку із тим, що позивачці було відмовлено в отриманні оригіналу договору купівлі продажу (реєстраційний № 01258/37/ від 09.09.1937 року посвідчений Хустським окружним судом), вона не може оформити право власності на спадкове майно за померлим дядьком, внаслідок чого змушена звернутись до суду для визнання права власності за померлим дядьком у порядку спадкування.

Оскільки мати позивачки ОСОБА_6 була рідною сестрою ОСОБА_7, померла ще за життя брата, то застосовується спадкування за правом представлення, згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Інших осіб, які б претендували на майно не має, тому після смерті рідного дядька позивачка є єдиною спадкоємицею. Позивачка ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на 1/2 будинку, що знаходиться за адресою: м. Хуст , вул. Павловича, № 38 Закарпатської області в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті дядька ОСОБА_7.

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду. Представник позивача ОСОБА_8 подала до суд заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. До суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, не заперечує щодо задоволення позову.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. До суду подано заяву про розгляд справи у відсутності приватного нотаріуса, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обовязків.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 04.05.1970 року бабусею позивачки ОСОБА_5 було складено заповіт щодо розподілу будинку, який належав їй на праві приватної власності на користь своїх дітей доньки ОСОБА_6 (матері позивачки) та сина ОСОБА_7 дядька позивачки за адресою м. Хуст вул. Павловича №38 Закарпатської області.

22.07.2001 року померла мати позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_6 Після смерті матері позивачка ОСОБА_4 оформила спадщину на спадкове майно, яке складалось з 1/2 частини цілого житлового будинку за адресою м. Хуст, вул. Павловича, № 38 Закарпатської області, на яке їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом 04.02.2002 року за № 495. Спадкоємцем за заповітом іншої 1/2 частини будинку був дядько позивачки ОСОБА_7, який проживав із бабусею позивачки - ОСОБА_5 та був зареєстрований в будинку за адресою м. Хуст, вул. Павловича № 38 Закарпатської області. Після смерті ОСОБА_5, її син ОСОБА_7 фактично прийняв спадщину, однак належним чином не оформив та не зареєстрував право власності на 1/2 будинку. Після смерті матері позивачка ОСОБА_4 здійснювала догляд за своїм рідним дядьком ОСОБА_7, оскільки він був важко хворим, неодружений, дітей не мав. 13.03.2003 року дядько помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І ФМ № 125183 від 14.03.2003 року. Так, як у нього не було дружини та дітей, інших спадкоємців у нього немає, а позивачка є єдиною спадкоємицею по закону, оскільки заповіту дядько не залишив.

При зверненні до приватного нотаріуса ОСОБА_3 для оформлення 1/2 частини будинку, позивачці було розяснено, що відкриття спадкової справи та оформлення права власності можливе лише за умови предявлення всіх оригіналів документів, що підтверджують право власності на майно спадкодавця. Документом, який підтверджує право власності на будинок, який належав бабці позивачки ОСОБА_5 є договір купівлі-продажу (реєстраційний № 01258 /37/ від 09.09.1937 року) посвідчений Хустським окружним судом, однак оригінал документу втрачений.

Для отримання оригіналу документу позивачка звернулася до Закарпатського обласного архівного відділу. Однак в отриманні оригіналу документу їй було відмовлено, видано лише копію, в звязку із чим вона не може оформити право власності на спадкове майно за померлим дядьком.

Оскільки мати позивачки ОСОБА_6 була рідною сестрою ОСОБА_7, померла ще за життя брата, то застосовується спадкування за правом представлення, згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Інших осіб, які б претендували на майно не має, тому після смерті рідного дядька позивачка ОСОБА_4 є єдиною спадкоємицею.

Так як дядько позивачки ОСОБА_4 не мав дружини та дітей, батьки його померли, то згідно ч.2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно із ст. 1262 ЦПК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно положень п.3.1, п.3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем; такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в по господарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла; перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Потреба такого способу захисту права власності як пред'явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 10, 27, 30, 60, 61 ЦПК України, ст.ст. 209, 212-215, 218, 392, 1216, 1258,1262, 1266 ЦК України, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задоволити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 будинку, що знаходиться за адресою: м. Хуст , вул. Павловича, № 38 в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті дядька ОСОБА_7, який помер 13.03.2003 року.

Дане рішення є підставою для реєстрації права власності на 1/2 житлового будинку № 38 по вул. Павловича в м. Хуст Закарпатської області.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_9

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_9