Справа № 600/211/17
Справа № 2/600/294/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Сташків О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, згідно якої просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 11.06.2016 року, право власності на спадкове майно, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в селі Криве, по вул. Верхня Ганджунька №19, Козівського району, Тернопільської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 22 липня 1991 року батькові позивачки ОСОБА_4, як голові колгоспного двору, видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, що в с. Криве, по вул. Верхня Ганджунька №19, Козівського району. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 2 (двох) членів. Згідно виписки з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року, виданої ОСОБА_3 сільською радою Козівського району 15.12.2016 року № 562/02-14, головою вказаного колгоспного двору був батько позивачки ОСОБА_4, та членом вказаного колгоспного двору була мати позивачки ОСОБА_5.

25 лютого 1998 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно змісту якого заповів позивачці належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, та все своє майно, яке буде належати йому на день смерті.

05 жовтня 2008 року померла мати позивачки ОСОБА_6, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, а 11 червня 2016 року помер батько позивачки ОСОБА_4, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті спадкодавців позивачка маючи намір оформити спадкове майно звернулася до нотаріуса, проте, приватним нотаріусом ОСОБА_7 26.12.2016 року позивачці відмовлено в оформленні спадкового майна (житлового будинку) та роз'яснено, що відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ, суб'єктами права приватної власності в Україні є громадяни України. Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що жилі будинки, дачі, садові будинки є об'єктами права приватної власності. У зв'язку з цим Свідоцтво про право на спадщину на майно колгоспного двору нотаріусом не може бути видане, оскільки відповідно до статті 47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Рекомендовано звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не зявилися, проте подали суду письмові клопотання, згідно яких просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Козівського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, згідно змісту якого не заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1, розгляд справи просить проводити без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, серед іншого, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї небудь права або законні інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 06.08.1968 року (а.с.15).

22 липня 1991 року батькові позивачки ОСОБА_4, як голові колгоспного двору, видано Свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, що в с. Криве, по вул. Верхня Ганджунька № 19, Козівського району, що підтверджується копією свідоцтва. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 2 (двох) членів (а.с.18).

Згідно виписки з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року, виданої ОСОБА_3 сільською радою Козівського району 15.12.2016 року № 562/02-14, головою вказаного колгоспного двору був батько позивачки ОСОБА_4, та членом вказаного колгоспного двору була мати позивачки ОСОБА_5 (а.с.12).

25 лютого 1998 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому ОСОБА_3 сільської ради Козівського району, зареєстрований в реєстрі за № 2, який не було змінено чи скасовано, згідно змісту якого заповів позивачці ОСОБА_1 належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, та все своє майно, яке буде належати йому на день смерті (а.с.19).

05 жовтня 2008 року померла мати позивачки ОСОБА_6, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06.10.2008 року серія 1-ИД № 071337 (а.с.22).

11 червня 2016 року помер батько позивачки ОСОБА_4, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13.06.2016 року серія 1-ИД № 205422 (а.с.21).

Відповідно до довідки ОСОБА_3 сільської ради Козівського району від 15.12.2016 року № 989/02-19 на день смерті ОСОБА_6 із нею разом проживав та був зареєстрований батько позивачки ОСОБА_4 (а.с.25). Таким чином, батько позивачки в силу положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом, та згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину в належному порядку, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до довідки ОСОБА_3 сільської ради Козівського району від 15.12.2016 року № 990/02-19 на день смерті батька позивачки ОСОБА_4 із ним постійно проживала та була зареєстрована позивачка ОСОБА_1 (а.с.24). Таким чином, після смерті батька позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину в належному порядку та в строк, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, крім цього за її заявою 12.12.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 було відкрито спадкову справу № 137, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Таким чином, позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, в належному порядку прийняла спадщину.

Судом також встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_7 26.12.2016 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадкового майна (житлового будинку) та роз'яснено, що відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ, суб'єктами права приватної власності в Україні є громадяни України. Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що жилі будинки, дачі, садові будинки є об'єктами права приватної власності. У зв'язку з цим Свідоцтво про право на спадщину на майно колгоспного двору нотаріусом не може бути видане, оскільки відповідно до статті 47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року)», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. ст. 120-121, ст. 123 ЦК Української РСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Таким чином, відповідно до ст. 1223 ЦК України позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, відмови від прийняття спадщини не заявляла, в належному порядку прийняла спадщину, за таких обставин, право позивачки на спадкування підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 58, 60, 61, 130, 158, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканкою с. Криве, вул. Верхня Ганджунька, 19, Козівського району, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, який помер 11.06.2016 року, право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, зокрема, житловий будинок (А), побудований з цегли, загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., літню кухню (Б), побудовану з цегли, загальною площею 27,0 кв.м., сарай (В), побудований з каменю, загальною площею 22,8 кв.м., сарай (Г), побудований із дошки, загальною площею 39,9 кв.м., огорожу із металевої сітки (№ 1), загальною площею 18,0 кв.м., металеві ворота (№ 2), загальною площею 6,5 кв.м., що в селі Криве, по вул. Верхня Ганджунька № 19, Козівського району, Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Б.Гриновець