Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 0809/2798/2012Головуючий у 1-й інстанції Яцун О.С.
Пр. № 22-ц/778/3509/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ЗМУ УМВС України про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації з будинку № 148 по вул. Чудова в м. Запоріжжі.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона є власником 1/2 частини спірного будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.12.1983 року, посвідченим ОСОБА_4, заступник старшого державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори. В частині будинку, який їй належить, зареєстрований ОСОБА_2, який фактично там не проживає з вересня 2002 року, чим порушує право власності позивача на дане житлове приміщення. Також позивач несе невиправдані витрати по оплаті за комунальні послуги, які нараховуються на всіх зареєстрованих.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2012 року (а.с. 43) позов позивача у цій справі задоволено.

Усунуто перешкоди в здійсненні права власності, яка належить ОСОБА_3, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою вул. Чудова, буд. 148 в м. Запоріжжі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року (а.с. 73) заяву ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 80-82) просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 88), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 90).

У судове засідання 14 грудня 2017 року повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с. 92-94) відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_3, представника останньої за довіреністю (а.с. 104) ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_2 за дорученням (а.с. 118) ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх з'явившихся осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов позивача у цій справі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст. ст. 57-60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України та виходив із можливості задоволення позову в обраний позивачем спосіб захисту, оскільки саме такий спосіб гарантує повний захист права власності позивача.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Має місце неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення цієї справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково вважав встановленими; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Так, встановлено, що за позивачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку № 148 по вул. Чудова в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.1983 року, посвідченим ОСОБА_4, зас. старшого державного нотаріуса Першої Запорізької державної нотаріальної контори (а.с. 6-7).

В цій частині будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с.5), якій приходиться позивачці колишнім чоловіком (шлюб розірвано 26 травня 2001 року, свідоцтво про розірвання шлюбу, копія а.с. 11).

Позивач ОСОБА_3 у своєму позові у цій справі наполягала на тому, що відповідач ОСОБА_2 фактично не мешкає у цій частині будинку з вересня 2002 року, а вона несе витрати по оплаті комунальних послуг, які нараховуються на зареєстрованого відповідача ОСОБА_2, що чинить їй перешкоди у користуванні її власністю у вигляді вищезазначеної частини будинку.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на звернення до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій особою, яка порушує права власності.

Згідно із вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, дійсно в силу вимог ст. 3 ЦПК України ОСОБА_3 мала право на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі.

Оскільки, за змістом ст. 20 ЦК України особа здійснює захист свого права на свій розсуд.

Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному зясуванню обставин цієї справи.

А позивач ОСОБА_3, зловживаючи своїми процесуальними правами та обовязками, передбаченими ЦПК України, на виконання вимог ст. 131 ч. 3 ЦПК України не повідомила суду першої інстанції про всі відомі їй рішення судів, що стосуються предмету спору вищезазначеної частини будинку.

Так, апеляційним судом встановлено, що:

-відповідач ОСОБА_2 є співвласником вищезазначеної 1/2 частини будинку № 148 по вул. Чудова в м. Запоріжжі, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2004 року у справі №2-388/2002 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, зміненим ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2004 року (копії рішення та ухвали а.с. 120-123, надані відповідачем апеляційному суду у матеріали цієї справи, можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі як докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача);

-рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності (копія а.с.57, надана відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення у цій справі, може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 303 ч. 2 ЦПК України, на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача); усунуто перешкоди ОСОБА_2 у праві власності (на вищезазначену 1/2 частину будинку № 148 по вул. Чудова в м. Запоріжжі); зобовязано ОСОБА_3 видати ОСОБА_2 ключ від вхідної двері належної їм частини будинку № 148 по вул. Чудова у м. Запоріжжя.

Зазначені вище рішення суду набрали законної сили.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2004 року у справі № 2-388/2002, зміненим ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2004 року, було встановлено, що вищезазначена ? частина будинку належить на праві сумісної власності сторонам у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, однак, у поділу в натурі останнього відмовлено ОСОБА_2 у звязку із тим, що згідно із висновком технічної експертизи запропонувати варіанти поділу ? частини жилого будинку на дві різні частини не представляється можливим, так як ? частина в даному жилому будинку не виділяється.

Право користування ОСОБА_2 вищезазначеною 1/2 частиною будинку № 148 по вул. Чудова в м. Запоріжжі та реєстраційний облік в останній є похідними правами ОСОБА_2 від його права власності на цю частину будинку.

Непроживання ОСОБА_2 у вищезазначеній частині будинку з будь-яких підстав при вищевикладених обставинах не може бути підставою для зняття його з реєстраційного обліку за адресою цієї частини будинку № 148 по вул. Чудова в м. Запоріжжі за позовом ОСОБА_3 у цій справі за рішенням суду без позбавлення відповідача ОСОБА_2 з будь-яких підстав права власності та користування вищезазначеною частиною будинку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 у цій справі не просила позбавити відповідача ОСОБА_2 права власності чи користування вищезазначеною частиною будинку з будь-яких правових підстав взагалі, а лише зняти останнього з реєстраційного обліку.

Хоча, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1282-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється взагалі у позасудовому порядку на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб.. в межах заявлених ними вимог…

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2012 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ЗМУ УМВС України про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_3, як позивачеві, у задоволенні її позову у цій справі у повному обсязі, остання не має права на компенсацію у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом І групи (а.с. 83), а тому останній взагалі звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати будь-яких судових витрат у цій справі, у тому числі від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2012 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського РВ ЗМУ УМВС України про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8