АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2061/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівВініченка Б. Б., Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2015 року позивач ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 15 червня 2015 року між ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав грошову позику відповідачеві в сумі 1000000 грн. Факт виконання договору позивачем підтверджується розпискою, яка була складена власноручно відповідачем ОСОБА_6.

Із змісту вказаного боргового документу вбачається, що відповідач ОСОБА_6 одержав від позивача ОСОБА_9 кошти в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень та зобов`язується до 1 липня 2015 року повернути борг. В строк до 1 липня 2015 року відповідач позичені гроші не повернув. Після настання дати розрахунку і неодноразових вимог зі сторони позивача, відповідач ОСОБА_6 не виконав взяті на себе зобов`язання і з боргом не розрахувався. Тому позивач ОСОБА_9 змушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Його неодноразові спроби отримати борг від відповідача закінчились безрезультатно, відповідач повідомив, що буде повертати борг згідно рішення суду. Позивач ОСОБА_9 просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 заборгованість в сумі 1000000 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2017 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 борг за розпискою в сумі 1 000 000 грн. та судові витрати в сумі 3654 грн. 40 коп., а всього 1003 654 грн. 40 коп. (один мільйон три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 40 копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 оскаржив рішення в апеляційному порядку. Апелянт вважає рішення суду незаконним і необґрунтованим, таким що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають обставин справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухваленням нового. Апелянт просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2017 року по цивільній справі №711/8319/15-ц - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, пояснення представників позивача та відповідача, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивачем, пославшись на боргову розписку, написану відповідачем та згідно даних результатів проведеної комплексної технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 20.03.2017 року, висновками якої підтверджено, зщо підпис вчинено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних змісту розписки від 15.06.2015 року ОСОБА_6, вказав, що взяв в борг у ОСОБА_9 кошти в сумі 1 000 000 грн. (один мільйон гривень), зобов`язавшись повернути кошти 01.07.2015 року.

Взятих та себе зобов'язань відповідач ОСОБА_6 не виконав у строки, вказані в розписці, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів, оскільки добровільно повернути кошти відповідач не бажає.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої є якості.

Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як зазначалось раніше в матеріалах справи наявна копія письмової розписки відповідача від 15.06.2015 року, яка була досліджена судом першої інстанції, та з якої вбачається, що ОСОБА_6 взяв в борг 1 000 000 грн. і зобов'язався повернути його 01.07.2015 року.

Отже, зі змісту представленої письмової розписки вбачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність та зобов'язання їх повернути в конкретний строк. В наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника ОСОБА_6.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України передбачається презумпція правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконанням договору, але й його укладенням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, й письмова розписка відповідача свідчить про його укладення 15.06.2015 року відповідно до вимог чинного цивільного законодавства.

Доводи відповідача та апелянта про те, що ОСОБА_6 не отримував у борг гроші спростовується наявними в матеріалах справи доказами : розпискою, оскільки відповідач ОСОБА_6 не звертався із позовом до суду щодо недійсності договору позики та неотримання ним коштів, як і не звертався до правоохоронних органів щодо вчинення порушення вимог закону, висновком експертів Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної судово технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 20.03.2017 року №793/16-23, 339/17-23 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де зазначено, що підпис від імені гр. ОСОБА_6 в розписці від 15.06.2015 р. виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки або технічних засобів. Рукописний текст розписки від 15.06.2015 року виконав ОСОБА_6. Підпис від імені ОСОБА_6 в розписці від 15.06.2015 року виконаний ОСОБА_6

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, визнавши розписку належним доказом по справі, тому доводи апелянта є безпідставними та не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На момент звернення до суду та винесення рішення відповідачем ОСОБА_6 не було здійснено жодних платежів за вищевказаним договором позики, оскільки такі докази не надано і відсутні дані щодо часткового чи повного повернення боргу.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про стягнення зазначеної суми боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підлягають відхиленню колегією суддів.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :