АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Доповідач Приходько Л.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року у справі

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком. Обґрунтовуючи свої вимоги посилався на те, що йому на праві власності належить 1/3 частина домоволодіння за адресою в АДРЕСА_1. Співвласниками інших 2/3 частин домоволодіння в рівних частках є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Посилаючись на відсутність технічної можливості поділити домоволодіння в натурі, а також на не можливість домовитись в позасудовому порядку про визначення порядку користування житлом, позивач остаточно просив суд визначити порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 виділивши йому в користування житлову кімнату 1-4 площею 11,1кв.м., що відповідає його частці в праві власності на житловий будинок, залишивши у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5 житлові кімнати: 1-5 площею 8,4кв.м, 1-6 площею 14,2кв.м., а в загальному користуванні співвласників залишити приміщення: 1-2 коридор площею 5,3кв.м.,І - тамбур площею 4,5кв.м, ІІ - прибудова площею 4,1кв.м, ІІІ - прибудова площею 7,7кв.м, IV прибудова площею 4,6кв.м, V площею 15,0кв.м.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2017 року про виправлення описок, позовні вимоги задоволено. Визначено порядок користування житловим будинком № АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Виділено в користування ОСОБА_4 житлову кімнату 1-4 площею 11,1кв.м. Залишено в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_5 житлові кімнати: 1-5 площею 8,4кв.м, 1-6 площею 14,2кв.м, V площею 15,0кв.м. В загальному користуванні співвласників залишено наступні приміщення: І - тамбур площею 4,5кв.м, ІІ - прибудова площею 4,1кв.м, ІІІ - прибудова площею 7,7кв.м, IV прибудова площею 4,6кв.м, 1-2 сіни площею 5,3кв.м. Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 551,2 грн., по 275,6 грн. з кожної.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просили оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 та адвокат Задорожна І.В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 і ОСОБА_3, апеляційну скаргу підтримали за обставинами викладеними у скарзі. Просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представники ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 85.9кв.м. має житлову площу 44.7кв.м та складається з чотирьох житлових кімнат: площею 11.1кв.м (приміщення 1-3), 11.0кв.м (приміщення 1-4), 8.4кв.м (приміщення 1-5), 14.2кв.м(приміщення 1-6), при цьому приміщення 1-3 площею 11.1кв.м є самочинним будівництвом (переобладнано з службового в житлове), а також: прибудови площею 4,5кв.м (приміщення І), прибудови площею 4,1кв.м(приміщення ІІ), кухні площею 7,7кв.м (приміщення ІІІ), прибудови площею 4,6кв.м(приміщення IV), прибудови площею 15,0кв.м(приміщення V), сіни площею 5,3кв.м(приміщення 1-2) (а.с.50-51).

ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 06 серпня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої херсонської державної нотаріальної контори Волкодав В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-3446, має право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння (11.2кв.м житлової площі без урахування самочинного будівництва).

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 23 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої херсонської державної нотаріальної контори Волкодав В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-6274, має право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння (11.2кв.м житлової площі без урахування самочинного будівництва).

ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 23 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої херсонської державної нотаріальної контори Волкодав В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-6274, має право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння (11.2кв.м житлової площі без урахування самочинного будівництва).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 16 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання права власності на прибудови за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано за кожним право власності на 1/6 частину службових прибудов до житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: сіни «а1» (приміщення 1) площею 4.5кв.м, сіни «а2» (приміщення V) площею 15кв.м, сарай літера «Г» площею 5.5кв.м.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсону від 28 жовтня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про поділ будинку встановлено, що технічна неможливість поділу в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 у тих частинах, якими володіють його співвласники відсутня.

Згідно довідки №495 виданої 07 листопада 2016 року органом самоорганізації населення - квартальний комітет №5 у спірному домоволодінні зареєстровано та проживають 5 осіб: ОСОБА_2, її мати ОСОБА_13, дочка ОСОБА_3, онука ОСОБА_14, зять ОСОБА_15 Останній проживає без реєстрації(а.с.43).

Позивач у спірному будинку не проживає.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №17/2017 від 06.06.2017 встановлено, що визначити варіанти порядку користування житловим будинком по АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з іншого з точним дотриманням ідеальних часток співвласників не можливо. Запропоновано два варіанти визначення порядку користування спірним житловим будинком між сторонами з певним відхиленням від ідеальних часток співвласників.

Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи порядок користування житловим будинком між сторонами за другим варіантом запропонованим експертизою суд першої інстанції виходив з того, що цей варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного з співвласників, крім того житлове приміщення 1-3 площею 11.1кв.м, яке за першим варіантом запропоновано виділити у користування позивача є самочинним будівництвом.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 №7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників.

Аналізуючи зібрані у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх сторін та представників сторін, беручи до уваги принцип непорушності права власності та його складову - право користування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення позову та встановлення порядку користування спірним жилим будинком між сторонами.

Рішенням суду першої інстанції встановлено такий порядок користування спільною квартирою: позивачу виділено житлову кімнату площею 11.0кв.м (приміщення 1-4), а відповідачам, які є близькими родичами, у спільне користування виділено житлові кімнати площею 8.4кв.м (приміщення1-5) та 14.2кв.м(приміщення 1-6), загальною житловою площею 22.6кв.м. Відповідно до точного розміру ідеальних часток кожному з співвласників належить по 11.2кв.м житлової площі (без урахування самочинного будівництва). Отже позивачу виділено на 0.2кв.м житлової площі менше, що належить йому за ідеальною часткою.

Доводи апелянтів проте що визначення порядку користування житловим будинком, між співвласниками неможливо відповідно до належних їм ідеальних часток, а тому позивач має право лише на компенсацію вартості належної йому частки, суперечать вимогам законодавства, яке регулює спірні відносини.

Так, відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс16.

Доводи скарги про те, що визначений судом порядок користування житловим будинком унеможливлює та обмежує право відповідачів користуватися виділеним майном не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачами існують тривалі неприязні стосунки, виділення ОСОБА_10 однієї з суміжних житлових кімнат 1-5 чи 1-6, площа яких значно відрізняється від площі, що належить йому за ідеальною часткою, буде порушувати інтереси всіх співвласників.

Також слід звернути увагу на те, що відповідачами іншого порядку користування будинком не запропоновано, житлова кімната площею 11.0кв.м (приміщення 1-4) є єдиною відокремленою житловою кімнатою у будинку.

Крім того, слід зазначити, що у користуванні відповідачів залишилася відокремлена житлова кімната 1-3, площею 11.1кв.м, яка як самочинне будівництво при визначенні порядку користування судом не врахована.

З огляду на зазначене суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що встановлений порядок користування спільною квартирою найбільше враховує баланс інтересів кожного зі співвласників.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст.374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2017 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова