Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/5420/16-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року, ухвалене головуючим-суддею Волковою Н.Я. у м. Коростені,

встановила:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.03.2009 у сумі 43902 грн. 29 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 23.03.2009 між ним та відповідачем було укладено договір про отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10000 грн. зі сплатою 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїх обовязків не виконує, у звязку з чим станом на 30.09.2016 утворилась заборгованість в сумі 43902 грн. 29 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 4765 грн. 79 коп., по відсотках за користування кредитом в сумі 33396 грн. 51 коп., а також нарахована пеня та комісія в сумі 3173 грн. 21 коп. і штрафи у розмірі 2566 грн. 78 коп.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість в сумі 41335 грн. 32 коп. та судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що оскаржуване рішення не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, має місце порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що до відповідача про досудове врегулювання даного питання ніхто не звертався, натомість Банк подав відразу позовну заяву про стягнення заборгованості. Звертає увагу суду, що відповідач оформляв заяву на отримання кредиту у розмірі 500 грн. Банк безпідставно, без додаткової угоди збільшив кредитний ліміт до 10000 грн. Крім того, Банк безпідставно збільшив відсоткову ставку по кредиту з 2,5% до 30% річних. Відповідач не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг і їх не підписував.

В апеляційному суді представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав і дав пояснення, які їм відповідають.

Представник Банку заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Судом встановлено, що 23 березня 2009 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір без номера, за яким останній отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг і позичальник з цими Умовами, Правилами і Тарифами повністю погоджується. Крім того, ОСОБА_2 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (а.с. 8-9).

Згідно позовних вимог, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 30 вересня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 43902 грн. 29 коп., із яких: заборгованість за кредитом 4765 грн. 79 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 33396 грн. 51 коп., пеня та комісія 3173 грн. 21 коп., а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил: штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 2066 грн. 78 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач належно не виконував прийняті на себе зобовязання відповідно до укладеного з позивачем договору, істотно порушував його умови, що є підставою для стягнення з винної особи заборгованості. В той же час, розмір нарахованої позивачем заборгованості зменшив на суму нарахованих позивачем штрафів, оскільки одночасне стягнення пені та штрафу за одне і те ж порушення договірних зобовязань є подвійною відповідальністю.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Судом встановлено, що Банк свої зобовязання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526,1054 ЦК України, відповідачем зобовязання за вказаним договором не виконано.

Статтями 625, 629 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Досліджуючи розрахунок заборгованості за кредитним договором, який наданий позивачем, колегія суддів встановила наступне.

При наявності заборгованості за тілом кредиту в сумі 4765 грн. 79 коп., Банк помилково нарахував проценти за користування кредитом в розмірі 33396 грн. 51 коп., Враховуючи період заборгованості по кредитному договору, розмір встановлених Банком відсотків за використання кредитного ліміту та період користування згідно виписки по рахунку ОСОБА_2, розмір процентів, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача становить 4080 грн. 09 коп. (тіло кредиту помножить на відсоткову ставку, отриману суму поділити на 365 днів, після цього отриману суму помножити на кількість днів прострочення сплати і результат поділити на 100 відсотків).

Фактично за розрахунком, який надано позивачем, розмір процентів, що зазначений у позовних вимогах включає в себе нарахування процентів на проценти за користування кредитом, що є недопустимим.

Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги і помилково стягнув заборгованість за процентами у повному обсязі. В частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення штрафів, колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки одночасне стягнення штрафу та пені не відповідає положенням ст. 61 Конституції України відносно того, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З огляду на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відносно безпідставного збільшення кредитного ліміту, відсоткової ставки, а також не ознайомлення відповідача з умовами і правилами надання банківських послуг, відсутності підтвердження отримання кредитних коштів колегія суддів визнає безпідставними з огляду на наступне.

У матеріалах справи наявні копії заяви ОСОБА_2 та довідки про ознайомлення з умовами кредитування, де міститься підпис позичальника. Сплата процентів передбачена у розмірі 2,5% щомісячно, що складає 30% річних. Згідно п.п.3.2., 3.3. Умов та правил надання банківських послуг позичальник надає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Факт отримання та використання кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2, яка останнім не спростована.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позову, то пропорційно до задоволених позовних вимог та доводів апеляційної скарги підлягають стягненню із сторін понесені ними судові витрати.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.03.2009 станом на 30 вересня 2016 року по тілу кредиту в сумі 4 765 грн., 79 коп., по відсотках в розмірі 4080 грн. коп. та пеню 3173 грн. 21 коп., а всього 12019 грн. 09 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 377 грн. 15 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1100 грн. 92 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: