Справа № 369/6156/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/4803/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 46 11.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Кулішенка Ю.В.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа: Державна архітектурно- будівельна інспекція України про зобов'язання вчинити дії, визнання рішення недійсним ,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивачі звернулись до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їм на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0,0469га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно плану меж по державному акту їх земельна ділянка межує з вулицею 50 років Жовтня в м.Боярка, на якій відповідачем ОСОБА_5 впритул до їхнього паркану в кінці 90-х років побудовано торгівельний павільйон МАФ (мала архітектурна форма) розмірами 12x3. У 2012 року відповідач замість раніше встановленого МАФу збудував капітальну будівлю, при цьому площа забудови значно збільшилась. У 2013 році відповідач почав вимагати надати йому частину їх земельної ділянки для обслуговування та ремонту стіни магазину, тому самовільно буде переставляти паркан. Того ж дня після обмірів своєї земельної ділянки ними було встановлено, що частина споруди відповідача знаходиться на їх земельній ділянці. У подальшому вони звертались до державних установ , де ними було з'ясовано, що у 2006 році за рішенням ради торгівельний павільйон відповідача був введений в експлуатацію, хоча позивачі такої згоди не давали, реєстрація права власності на будівлю не реєструвалось. У 2013 році за рішенням ради відповідачу надано право земельного сервітуту для обслуговування нежитлової споруди по вул. 50 років Жовтня в м.Боярка. Вказали, що дана будівля знаходиться на їх земельній ділянці, порушені вимоги містобудівного та земельного законодавства, порушені протипожежні відстані до їх сараю, на місці торгівельного павільйону МАФ без належного дозволу, без затвердженого проекту та на земельній ділянці, що не відводилась для цієї мети, самочинно відповідачем побудовано капітальну споруду.

У позовній заяві позивачі просили суд зобов'язати ФОП ОСОБА_5 демонтувати будівлі, споруди, їх частини або конструктивні елементи, які розташовані на відстані ближче ніж 1 метр до межі належної їм на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, позначеної в державному акті на право власності на земельну ділянку від 22 липня 2006 року від В до Г; зобов'язати ФОП ОСОБА_5 демонтувати будівлі, споруди, їх частини або конструктивні елементи, які розташовані на відстані ближче ніж 8 метрів до найбільш виступаючої частини стіни належного їм на праві спільної часткової власності сараю АДРЕСА_1 , позначеного в технічному паспорті від 14 липня 2009 року під літерою В.

Під час розгляду справи, позивачами була подана позовна заява у новій редакції із збільшенням позовних вимог (т.1 а.с. 137-143, т.2 а.с.). Додаткового вказали, що за рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради №131/11 від 21 листопада 2006 року, яким затверджено акт технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації. Але на час затвердження вказаного вище акту норми законодавства, які передбачали прийняття об'єктів в експлуатацію технічними комісіями втратили чинність. Склад комісії, яка підписала даний акт також не відповідає нормам законодавства, яке діяло на час підписання. Так, до складу комісії обов'язково повинні бути включені представники інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, проектувальник, підрядник, державного нагляду з охорони праці, охорони навколишнього середовища, державної інспекції з енергозбереження. Крім того, в акті технічної комісії зазначено, що він складений на підставі п.п.23, 24 Типових правил розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності від 27 жовтня 2000 року, тобто в експлуатацію була введена мала архітектурна форма.

Остаточно просили суд зобов'язати ОСОБА_5Х знести самочинно побудований об'єкт будівництва (торгівельний павільйон) загальною площею 50,4 кв.м по вул. Незалежності в м.Боярка Києво-Святошинського району Київської області, який позначений від літ. А у виготовленому ТОВ «Виробниче об'єднання технічної інвентаризації» технічному паспорті на торгівельний павільйон від 17 лютого 2016 року; визнати недійсним рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №131/11 від 21 листопада 2006 року «Про затвердження акту технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту (торгівельного павільйону) до експлуатації в АДРЕСА_1, гр.. ОСОБА_5.».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області позовні вимоги про зобов'язання відповідача ОСОБА_5 демонтувати будівлі, споруди, їх частини або конструктивні елементи, які розташовані на відстані ближче ніж 1 метр до межі належної їм на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, позначеної в державному акті на право власності на земельну ділянку від 22 липня 2006 року від В до Г; про зобовязання ФОП ОСОБА_5.».демонтувати будівлі, споруди, їх частини або конструктивні елементи, які розташовані на відстані ближче ніж 8 метрів до найбільш виступаючої частини стіни належного їм на праві спільної часткової власності сараю АДРЕСА_1., позначеного в технічному паспорті від 14 липня 2009 року під літерою В залишено без розгляду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2017 року по справі № 369/6156/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа: Державна архітектурно-будівельна інспекція України про

зобов'язання вчинити дії, визнання рішення недійсним було відмовлено.

Апелянт ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення від 14 липня 2017 року , як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з огляду на порушення протипожежних норм відповідачем при побудові самочинної споруди, порушення межі земельної ділянки апелянта самочинною спорудою, порушення вимог ДБН щодо відстаней до суміжної земельної ділянки та правил добросусідства , незаконності рішення виконкому Боярської міськради №131/11 від 21.11.2006 року і необхідності знесення самочинного будівництва торгівельного павільйону відповідача ОСОБА_5 по АДРЕСА_1. Просив ухвалити у справі нове рішення , яким позов задовольнити.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2006 року між Боярською міською радою та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі №768, а саме земельної ділянки площею 0,0071га під землі комерційного використання по вул. 50 років Жовтня в м. Боярка.

За рішенням виконкому Боярської міської ради №131/11 від 21 листопада 2006 року був затверджений акт технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації (т.іа.с. 19-21), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

З наявних в матеріалах копій квитанції вбачається, що ОСОБА_5 з 2012 року по 2015 рік (т.1 а.с. 124-136) здійснювалась оплата за оренду землі.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області №11/3 від 12 лютого 2013 року доручено КП Боярка ГВУЖКГ в термін до 26 лютого 2013 року провести демонтаж тимчасових споруд за адресою: м. Боярка, вул. 50 років Жовтня, в тому числі ОСОБА_5

Дане рішення було направлено ОСОБА_5 для виконання. Відповідно до пояснень сторін дане рішення не було виконане.

Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №40/1871 від 26 грудня 2013 року встановлено за договором платний особистий сервітут строком на 5 років ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 73 кв.м в м.Боярка по вул. 50 років Жовтня, для проходу, проїзду і благоустрою даної земельної ділянки.

08 січня 2014 року між Боярською міською радою та ОСОБА_5 укладено договір про встановлення особистого сервітуту №27/2014 площею 73 кв.м. по вул. 50 років Жовтня в м.Боярка, згідно схеми, що додається до договору.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з вимогами закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачами не надано відповідних доказів про порушення їх прав оспорюваним рішенням ради та самочинним будівництвом , не доведено причинно-наслідкового зв'язку між порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності та порушенням їх прав, а обґрунтування щодо порушення державними органами або органами місцевого самоврядування є по суті окремі позовні вимоги і підлягають вирішенню в установленому законом порядку . Висновки суду першої інстанції також мотивовані тим, що спірний павільйон, знаходиться на межі та не заходить на земельну ділянку позивачів, відповідно до висновку експерта № 2139 від 24.02.2017 року (т.2 а.с. 247), відсутністю істотних порушень при самочинному будівництві, наслідком яких було б порушення прав позивачів , а також не надання доказів на підтвердження позовних вимог про знесення та визнання рішення недійсним.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав: з технічного паспорту на торговельний павільйон по вул. Незалежності, 2 в м.Боярка станом на 17 лютого 2016 року встановлено, що за даною адресою знаходиться торговельний павільйон, 2006 року побудови, цегляний, площею 50,4 кв.м, та є самочинно збудованим.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила , що Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 14 листопада 2016 року були складені акти перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, винесені приписи про усунення порушень №С-1411/2, №С- 1411/3 (т.2 а.с.199-200), якими зобов'язано зупинити з 15 листопада 2016 року експлуатацію а, також усунути допущені правопорушення містобудівного законодавства в термін до 14 листопада 2017 року щодо торгівельного павільйону з обладнаною ямою , який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, буд. 2 до усунення допущених правопорушень містобудівного законодавства, а саме , ст..5 Закону України «Про основи містобудування», оскільки відповідачем ОСОБА_5 виконані будівельні роботи торгівельного павільйону за вищезазначеною адресою без отримання вихідних даних, належним чином розробленої та затвердженої проектної документації та без документу, що надає право на виконання будівельних робіт.

Із вищезазначених приписів Державної архітектурно-будівельної інспекції України , колегіє судів встановила, що відповідач ОСОБА_5 порушив вимоги ст.. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність», так як не забезпечено авторського та технічного нагляду під час виконання будівельних робіт з будівництва вищезазначеного торгівельного павільйону ; ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності » так як експлуатація торгівельного павільйону здійснюється без введення об'єкта в експлуатацію ; п.3.25 ДБН 360-92** , оскільки відповідно до висновку експерта від 01.07.2016 року № 8635 тилова стіна вищевказаного торгівельного павільйону влаштована за межами наданої в оренду відповідачеві ОСОБА_5 та знаходиться на суміжній земельній ділянці, що розташована на північ .

З матеріалів справи колегією суду встановлено , що 16 листопада 2016 року Державною архітектурно-будівельною інспекції складені відповідні протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності №1-Л-3-1611/1, №1-Л-3-1611/2, №1-Л-3-1611/3, №1-Л-3-1611/4, №1-Л-3-1611/5.

Відповідно до ст. 376 УК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом ;як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок, тощо.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реагування на правопорушення у сфері містобудівної діяльності , необхідності влаштування дорожнього руху на окремо визначеній ділянці належить, в першу чергу, до компетенції органів державної влади або місцевого самоврядування.

Таким чином, твердження апелянта про порушення протипожежних вимог Таблиці 1 Додатку 3.1 ДБН 360-92** , порушення вимог п.3.25 ДБН 360-92** щодо відстаней до суміжної земельної ділянки та правил добросусідства як на підставу знесення самочинного будівництва не обґрунтоване, оскільки, за порушення правил містобудування встановлюється визначена законом відповідальність , притягнення , до якої, здійснюють відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Окрім того, із приписів про усунення порушень №С-1411/2, №01411/3 у сфері містобудівної діяльності не зазначено про порушення вимог Таблиці 1 Додатку 3.1 ДБН 360-92**.

Колегія суддів приходить до висновку, що права позивачів не порушені, оскільки , торговий павільйон , відповідно до приписів про усунення порушень №01411/2, №01411/3 у сфері містобудівної діяльності, а також висновку експерта №2139 від 24 лютого 2017 року, не знаходиться в межах земельної ділянки АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується із судом І інстанції в тому, що позивачами не надано відповідних доказів про порушення їх прав самочинним будівництвом , не доведено причинно-наслідкового зв'язку між порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності та порушенням їх прав. Окрім того, колегія суддів зазначає, що визнання рішення органу державної влади або місцевого самоврядування недійсним , а саме рішення виконавчого комітету Боярської міської ради № 131/11 від 21.11.2006 року « Про затвердження акту технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту (торгівельного павільйону) до експлуатації в АДРЕСА_1, гр.. ОСОБА_5.» суть окрема позовна вимога публічно-правового спору , а тому, не підлягає розгляду в рамках цивільної юрисдикції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.З, 4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного , колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст..308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: