АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5026/17 Номер провадження 22-ц/786/3163/17Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Абрамова П.С.,

з секретарем судового засідання: Гнатюк О.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2

на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави у складі головуючого судді Чуванової А.М., яке ухвалене о 11:00 год. 17 листопада 2017 року в залі суду в м. Полтаві

та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави у складі головуючого судді Чуванової А.М. про виправлення описок в додатковому рішенні, яка постановлена о 14:20 год. 01 грудня 2017 року в залі суду в м. Полтаві

у справі № 554/5026/17 за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

26 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року на нерухоме майно, а саме - кімнату у квартирі АДРЕСА_1

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 до Полтавської міської ради про визнання права власності - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на кімнату у квартирі АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

09 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій обґрунтовуючи свої вимоги п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, просив з метою усунення неповноти основного рішення ухвалити додаткове рішення, яким зазначити розмір частки квартири АДРЕСА_1 яка складає 9/20 частин об'єкту нерухомого майна.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради про визнання права власності - відмовлено.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2017 року виправлено описку в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 17.11.2017 року по цивільній справі № 554/5026/17 (провадження № 2-др/554/21/17) за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавської міської ради про визнання права власності, а саме: замість слова «Додаткове рішення Іменем України» вказати «Ухвала Іменем України», замість слова «Вирішив» вказати «Ухвалив», а також в останньому абзаці резолютивної частини вказати вірно: Ухвала підлягає оскарженню шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області протягом 5 днів з дня її проголошення, а відсутніми особами з дня отримання, замість Додаткове рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСОБА_2 просить його скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким зазначити в основному рішенні розмір частки квартири АДРЕСА_1 яка складає 9/20 частин об'єкту нерухомого майна. Посилається на те, що судом порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки в разі відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд повинен відповідно до ч. 5 ст. 220 ЦПК України постановити ухвалу, а не додаткове рішення. Також зазначає, що при зверненні до суду з даною заявою він керувався нормами п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, оскільки суд вирішивши питання про право власності на майно, не зазначив розмір його частки. Однак судом надана оцінка п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, на який як на підставу подачі заяви апелянт не посилався.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду про виправлення описки в додатковому рішенні ОСОБА_2 просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що ч. 1 ст. 219 ЦПК України передбачає можливість усунути допущені в рішенні описки та очевидні арифметичні помилки. Разом з тим, суд безпідставно змінив вид процесуального документу, що в даному випадку не може вважатися опискою, а свідчить про недотримання норм процесуального права. Таким чином, вважає, що незнання норм процесуального права не може бути завуальовано під допущення описки, яка підлягає виправленню судом.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга на ухвалу суду підлягає задоволенню, а скарга на додаткове рішення - частковому задоволенню, з підстав визначених п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України - порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій обґрунтовуючи свої вимоги п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, просив зазначити в рішенні суду від 20 вересня 2017 року розмір частки нерухомого майна на яке за ним визнано право власності, а саме 9/20 частин квартири АДРЕСА_1

Відмовляючи у задоволенні даної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення, оскільки суд розглянув всі позовні вимоги з приводу яких сторони давали пояснення та подавали докази.

Після отримання апеляційної скарги на додаткове рішення, місцевий суд за власною ініціативою виправив описки в додатковому рішенні, змінивши його процесуальну форму з додаткового рішення та ухвалу. Також змінив строки і порядок оскарження.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги на ухвалу суду та вважає, що вона підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку невірне визначення виду прийнятого процесуального рішення за результатами розгляду заяви не може бути опискою в розумінні норм ст. 219 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення ухвали судом першої інстанції).

За таких обставин, ухвала суду про виправлення описки в додатковому рішенні підлягає скасуванню, як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги на додаткове рішення, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом ч. 5 ст. 220 ЦПК України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 220 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення) визначено, що про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Однак, суд першої інстанції не дотримав даної вимоги процесуального закону та відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення ухвалив своє рішення у формі додаткового рішення, а не ухвали.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом безпідставно надано оцінку наявності чи відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення, визначених п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, відповідно до яких, суд може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали доказів давали пояснення, не ухвалено рішення.

З поданої позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що позивач просив його ухвалити з підстав п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, яким судом першої інстанції взагалі не надано оцінки та ці підстави не були предметом дослідження місцевого суду.

Разом з тим, колегія суддів надавши оцінку підставам поданої заяви, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду місцевим судом заяви про ухвалення додаткового рішення) суд може ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати.

Аналогічна норма закріплена в п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України (в редакції чинній на момент перегляду справи апеляційним судом).

Звертаючись із заявою, позивач обґрунтовував її тим, що після ухвалення судового рішення, з отриманого у жовтні 2017 року технічного паспорту, йому стало відомо, що померлому батьку ОСОБА_4 належало 9/20 частин квартири АДРЕСА_1 Таким чином, позивач вважав, що суд, вирішивши питання права власності на майно, не зазначив розміру його частки, тому рішення підлягає уточненню, що жодним чином не змінить та не доповнить його зміст.

Колегія суддів вважає такі твердження хибними, виходячи з наступного.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України (чинній на момент розгляду місцевим судом справи по суті), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду 26 червня 2017 року, позивач визначив межі своїх позовних вимог щодо нерухомого майна, на яке просив визнати за ним право власності в порядку спадкування, а саме - на кімнату у квартирі АДРЕСА_1

Будь-яких доказів щодо визначення конкретної частки (9/20) спірного нерухомого майна позивачем суду першої інстанції не було надано.

Змін і доповнень щодо обсягу пред'явлених позовних вимог, в тому числі часток спірного нерухомого майна, позивачем протягом розгляду справи в суді першої інстанції у встановленому процесуальному порядку не подавалося.

Пункт 2 частини 1 статті 220 ЦПК України та пункт 2 частини 1 статті 270 ЦПК України (в чинній редакції) передбачає можливість прийняття додаткового рішення лише в разі коли судом не зазначено майно, щодо якого вирішено спір.

В даному випадку позовні вимоги задоволені в межах заявлених позивачем вимог та в рішення суду зазначено обсяг майна, на яке позивач просив визнати за ним право власності.

Позовні вимоги щодо визнання права власності на 9/20 частин спірного нерухомого майна не заявлялися та не були предметом розгляду.

Суд не вправі самостійно змінювати обсяг пред'явлених позовних вимог.

Апеляційний суд критично відноситься до твердження позивача про те, що технічний паспорт ним отриманий в жовтні 2017 року (після ухвалення судового рішення), оскільки, як вбачається із наданої позивачем копії технічного паспорту, він був виготовлений на замовлення самого позивача ОСОБА_2 станом на 18 листопада 2016 року (а.с. 47-48). При цьому будь-яких застережень про те, що даний документ позивачем було отримано в жовтні 2017 року не міститься.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів неможливості надання суду першої інстанції даного доказу як під час подачі позову до суду, так і в процесі розгляду справи.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що навіть за наявності обставин зазначених позивачем у заяві, суд першої інстанції не має права здійснювати будь-які уточнення в рішенні, які вказують на фактичну зміну предмету позовних вимог в тому числі щодо їх обсягу.

Розгляд справи судом першої інстанції був проведений в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів. В рішенні суду зазначено майно, право на яке вирішено судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити за безпідставністю та відсутністю обґрунтованих підстав застосування п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України (п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України на момент розгляду стави апеляційним судом).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381 ч.1, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу суду про виправлення описки в додатковому рішенні - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2017 року - скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення - задовольнити частково.

Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2017 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - відмовити за безпідставністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28.12.2017 року.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) О.Ю.Кузнєцова

(підпис) П.С.Абрамов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін