Справа № 461/2234/17 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/5907/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - Мірошнікова П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про визнання дій щодо змін умов договору незаконними та дискримінаційними,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» про визнання дій щодо змін умов договору незаконними та дискримінаційними.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було взято до уваги норми чинного законодавства про дискримінацію. Посилається на те, що зміни в тарифному плані та зміна лімітів відносно позивача відбулася саме за ознакою місця проживання та наявності статусу внутрішньо переміщеної особи та такі зміни не відбулися відносно інших отримувачів пенсій, які мають прописку у м. Львові. Звертає увагу на те, що ні він, ні його син не звертались до органів соціального захисту за нарахуванням та не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам в період 2016-2017 р.р., а лише на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2016 року йому та сину була така допомога нарахована за період 19.11.2014 року по 18.05.2015 року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Державний ощадний банк України» - Мірошнікова П.В. про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

20.07.2015 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено договір №1113854 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до п.п.1.1.1., 1.1.2. якого банк відкрив клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Соціальний», тарифів за користування платіжною карткою, які розміщені на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку, з наданням платіжної картки типу VISA Electron.

Відповідно до п.1.2. договору рахунку, банк забезпечує проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту.

Пунктами 3.2. та 3.3. додатку 2 до договору рахунку передбачено можливість банку встановити обмеження з метою забезпечення безпеки та захисту коштів а також встановлено порядок зняття (відміни) лімітів.

Листом №14-19/1117 від 07.02.2017 року банк на скаргу ОСОБА_3 повідомив, що встановлення ліміту при розрахунках в мережі Інтернет в розмірі 200 грн. на добу зумовлено з метою мінімізації ризиків шахрайських операцій та забезпечення захисту коштів клієнтів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про те, що позивачем не надано доказів заборони користуватись власними коштами при розрахунках в мережі інтернет і що його рахунки були повністю заблоковані.

Встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також являється внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 18 травня 2015 року № та отримує на вказаний вище рахунок і пенсію і щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам.

З вказаних у апеляційній скарзі обґрунтувань вбачається, що дискримінаційний характер дій відповідача апелянт пов'язує зі змінами назви тарифного плану, які, на його думку, здійснені за ознакою статусу внутрішньо переміщеної особи.

З долученого відповідачем електронного повідомлення банку від 11.08.2015 року з додатками, встановлено, що SOC_UAH_MIGRANT є окремою продуктовою групою за тарифним пакетом «Соціальний» в системі WAY4, для здійснення обміну інформацією про одержувачів щомісячної адресної допомоги між Міністерством фінансів України і банком.

Відмовляючи в позові суд виходив з того, що в діях банку ознак дискримінації щодо позивача, які визначені статтею 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не встановлено і колегія суддів погоджується з таким висновком зважаючи на наступне.

Нормативно-правовим актом, який встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, є Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до положень цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

У той же час, у розумінні п. 2 ч. 1ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються (ч.ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»).

У силу ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»).

Таким чином, дискримінацією є відповідні обмеження прав та свобод осіб, які створюють перешкоди у їх реалізації.

Твердження апелянта не знайшли свого підтвердження, оскільки, позивача не позбавлено права, а лише передбачено порядок його реалізації, виділення переміщених осіб у окрему групу для здійснення обміну інформацією, та зміна назв пакетів послуг на іншу назву суд не вважає доказом дискримінації у межах спірних правовідносин по відношенню до позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ні він, ні його син не звертались до органів соціального захисту за нарахуванням та не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам і відкритий рахунок не використовувався для таких платежів є безпідставним та спростовується даними виписки по картковому рахунку, згідно з яким вказані виплати по цьому рахунку проводилися (а.с.124)

Оскільки суд розглянув справу в межах позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів вважає, що підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.