АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року по справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року заявник звернувся до суду із заявою, на обґрунтування якої зазначив, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 258 211,87 грн. та судові витрати в розмірі 2 582,12 грн.

ПАТ «Дельта Банк» направлено до суду заяву про видачу виконавчого листа, однак Печерським районним судом міста Києва було повідомлено, що виконавчий лист по вказаній справі направлено на адресу ПАТ «Дельта Банк» 12 лютого 2014 року.

Посилаючись на те, що виконавчий лист по даній справі ПАТ «Дельта Банк» не отримував, заявник просив видати дублікат виконавчого листа та поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання. (а.с.82-85)

ОСОБА_1 проти заяви заперечував та зазначив, що представник позивача подавав клопотання про видачу виконавчого документа, тому не міг не знати про розгляд і вирішення даної справи в суді та перебіг виконавчого провадження. (а.с.101-102, 108-109)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року заяву представника ПАТ «Дельта Банк» задоволено, видано дублікат виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2014 року у цивільній справі № 757/24113/13-ц про стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 у розмірі 258211,87 грн., судових витрат у розмірі 2 582,12 грн., а також поновлено ПАТ «Дельта Банк» строк пред'явлення виконавчого документу. (а.с.111)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року, просив її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви. На обґрунтування скарги зазначив, що заявником не надано достатніх і необхідних доводів чи доказів, які б підтверджували, що мають місце поважні причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання. (а.с.131-132)

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 подав заяву в якій підтримав скаргу і просив розглянути справу за його відсутності. (а.с.144-152)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правилами ч. 1 ст. 368 ЦПК України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Відповідно до вимог статті 370 ЦПК України, замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції Закону чинній на час ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості, виконавчі документи можуть бути пред'явлені на виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема: пред'явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ст. 23 вищевказаного Закону).

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання, а суд у разі визнання причин пропуску поважними може поновити його (ст. 24 Закону "Про виконавче провадження", ст. 371 ЦПК).

Перевіряючи зазначені обставини, колегія суддів встановила, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 258 211,87 грн. та судові витрати в розмірі 2 582,12 грн. (а.с.66-67)

10 лютого 2014 року представник Банку подав письмову заяву до суду з проханням видати виконавчий лист надіславши його поштою.(а.с. 71-73)

За супровідним листом Печерського районного суду міста Києва від 12 лютого 2014 року, виконавчий лист у цивільній справі №757/24113/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було направлено судом представнику ТОВ «Вердикт Фінанс» - Савчаку Я.О. за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.74)

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази отримання ПАТ «Дельта Банк» вказаного виконавчого листа, чи його повернення до суду без вручення.

За таких обставин, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, що оригінал виконавчого листа втрачено і строк пред'явлення до виконання вказаного виконавчого листа пропущено з поважних причин.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (див. справа "Горнсбі проти Греції", рішення від 19 березня 1997 р., 1997-II, справа «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року(заява N 67534/01).

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_1 рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2014 року, і апелянтом цього не спростовано.

Вказане свідчить про порушення прав ПАТ «Дельта Банк» на виконання судового рішення, оскільки невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, завдає шкоди останньому.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не можуть бути визнані підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова

Справа № 22-ц/796/11813/2017

Унікальний номер 757/24113/13-ц

Головуючий у першій інстанції - Писанець В.А.

Доповідач Левенець Б.Б.