Справа №: 343/1090/17
Провадження №: 2/0343/716/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І. М.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

адвоката - ОСОБА_3,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути з ОСОБА_5 на його користь 5659,90 гривень матеріальної шкоди та 40000,00 гривень моральної шкоди, витрати на правову допомогу, а також інші понесені судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач наніс йому тілесні ушкодження у вигляді: забійної поверхневої рани в тімяній ділянці зліва; в ділянці обличчя садна, крововиливу під слизову оболонку верхньої губи з травматичним набряком м»яких тканин; забійної поверхневої рани в ділянці лівого ліктьового суглоба; садна в ділянках грудної клітки по задній поверхні та передньої черевної стінки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та перелому кісток носа без зміщення і без порушення функції носового дихання, що відносяться до легких ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров»я. За вчинення зазначеного вище злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року у справі № 343/2052/16-к відповідача визнано винним та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Своїми неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідачем завдано йому матеріальну і моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у спричиненні відповідачем тілесних ушкоджень, в результаті чого він з 26 травня 2016 року до 17 червня 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Долинської центральної районної лікарні. За час лікування поніс витрат на суму 3263,80 гривень. Крім цього, витратив значні кошти на придбання медикаментів, а також на проходження компютерної томографії, всього на загальну суму 2332,10 гривень. Таким чином, на своє лікування потратив 5595,90 гривень. Під час лікування був змушений їздити на консультації та на компютерну томографію в м.Івано-Франківськ, а також дотримуватись покращеного харчування для реабілітації, зміцнення організму, відновлення сил та відповідного одужання, у зв»язку із чим також потратив значні кошти. Знаходячись на стаціонарному лікуванні, не мав можливості працювати на роботі та належним чином утримувати домашнє селянське господарство. В результаті чого, сім"я була позбавлена фінансового та матеріального забезпечення з його боку.

Крім матеріальної шкоди, відповідачем завдано йому ї немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. В момент отримання тілесних ушкоджень, переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров'я та життя. Розмір відшкодування вказаних вище моральних страждань оцінює в 40000,00 гривень.

Завдану йому матеріальну і моральну шкоду, відповідачем не відшкодовано, участі у його одужанні він не брав, що стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. При цьому додатково пояснив,що довідку №76 від 5.12.2017 року з аптеки отримав у грудні 2016 року на підставі чеків. Відповідач та його адвокат в судовому засіданні позов визнали частково. ОСОБА_5 зазначив, що моральна шкода є значно завищена, має змогу відшкодувати в розмірі 500, 00 грн.. Щодо матеріальної шкоди, вказав, що готовий сплатити у розмірі відповідно до квитанцій, окрім однієї накладної від 05.12.2016 року №76, оскільки така продубльована з накладною №79.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 грн. (а.с. 8).

Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, оскільки вироком суду встановлено, що злочинними діями відповідача, позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду, ця обставина є обов»язковою для суду при розгляді даної справи.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З даних копії з історії хвороби стаціонарного хворого №3246, виданого Долинською ЦРЛ, вбачається, що ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 26 травня по 17 червня 2016 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій носа (а.с. 9).

У відповідності до довідки №50 від 12.07.2016 року, виданоної лікуючим лікарем Долинської ЦРЛ, встановлено, що ОСОБА_4, знаходячись на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 26 травня по 17 червня 2016 року, отримав лікування за власні кошти (а.с.10).

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів позивач на придбання ліків та проїзд до лікарні в м. Івано-Франківськ поніс 5663, 90 гривень матеріальних витрат (1643,60 грн.+1620,20 грн.+ 2332,10 грн. +68,00 грн.) (а.с.11-18).

Проте суд дійшов до переконання про часткове задоволення даних позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди на суму 3980,30 грн. оскільки матеріалами справи та в судовому засіданні встановлено, що перелік медикаментів, які зазначені в накладній №79 на суму 1620,20 грн., ідентичні тим, що вказані у накладній №76 від 05.12.2017 року на суму 1643,60 грн.,окрім цього вона видана у грудні 2016 року. Позивач не заперечив, що накладну №76 він брав повторно, коли збирав докази для подачі до суду, оскільки попередню вважав втраченою, а тому судом до уваги не береться. Окрім цього, суд не вважаає належним доказом товарний чек на суму 40,00 грн., так як жодного відношення до придбання ліків чи медикаментів він не має.

З приводу відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч. 1 ст.ст. 1167, 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь- яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов»язковому з»ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи та в судовому засіданні суд встановив, що внаслідок вказаного вище злочину, вчиненого відповідачем, позивачу завдано моральних та фізичних страждань, які позначили негативні зміни у його житті. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, позивач відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до скоєння, зневагу перед сім»єю, руйнацію сімї та сімейних цінностей. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, і вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Таким чином, позивачу були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, він оцінює в 40000,00 гривень.

Аналізуючи викладене, суд вважає встановленим заподіяння позивачу моральної шкоди, через ушкодження його здоров'я відповідачем, зміну нормального перебігу його життя та перенесені вказані вище психологічні переживання, відповідальність за які суд покладає на відповідача і з урахуванням розумності та справедливості, а також того, що на його утритманні перебуває п"ятеро неповнолітніх дітей, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з останнього в сумі 4000,00 грн. Факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві на суму 40 000,00 грн. суд не встановив, а тому позовна вимога в цій частині підлягає також до часткового задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України суд враховує чи повязані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь ОСОБА_4 слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: 2500,00 гривень на правову допомогу адвоката згідно квитанції від 23.06.2017 року, 2964,91 грн. на правову допомогу адвоката згідно квитанції від 26.12.2017 року, 650,00 грн. сплаченого судового збору та 180,00 грн. витрат за оголошення в газеті про виклик відповідача та розгляд справи (всього 6294,91 грн.). Проте не підлягає до задоволення сума 2620 гривень, оскільки дані кошти були оплачені позивачем адвокату за надання правової допомоги в кримінальному провадженні.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1166-1168, 1195 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 12,13,76,141,263, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3980,30 грн. матеріальної шкоди, 4000,00 гривень моральної шкоди та 6294,91 гривень понесених документально підтверджених судових витрат.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_5 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВР 139793, ІПН: НОМЕР_1.

ОСОБА_4 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СС №875887, ІПН: НОМЕР_2.

Суддя:

Повне судове рішення складено 27.12.2017 року.