Справа № 464/3706/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/6018/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 29 червня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та постанову про повернення виконавчого документу, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та постанову про повернення виконавчого документу відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз».

Вважає її незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано, що державним виконавцем не надано доказів надсилання стягувачу постанови про повернення виконавчого документа, чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 р.), положеннями якого встановлено обов»язок державного виконавця надіслати сторонам виконавчого провадження копію вказаної постанови рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Крім того, зазначає, що державним виконавцем до винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не було вжито усіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо дій з виконання виконавчого листа. Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на бездіяльність державного виконавця та прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ч. 2 ст. 197, ч. 2 ст. 305 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу технічними засобоми.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року),державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п .2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року), чинного на момент вчинення оскаржуваних дій, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 7 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (1999 року), якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на житло боржника чи земельну ділянку не здійснюється.

Судом встановлено, що 28.04.2015 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, що зареєстровані та проживають на ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» 497 гривень 09 коп. заборгованості за спожитий природній газ. Вказаний судовий наказ набрав законної сили та звернутий до виконання за заявою ПАТ «Львівгаз».

Згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на її відчуження.

Згідно відповіді Львівського центру надання послуг повязаних з автотранспортом з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району транспортні засоби за боржниками не зареєстровані. Згідно відповіді ДФС України наявних відкритих банківських рахунків у боржників немає.

Актом державного виконавця в результаті перевірки майнового стану боржників за адресою, зазначеною у виконавчому документі, встановлено, що ліквідованого майна, належного боржникові на праві власності, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості не виявлено.

30.12.2015 року державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»у звязку з відсутністю у боржників майна, на яке можна було б звернути стягнення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито усі необхідні заходи з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Повернення виконавчого документа відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_4