Справа №585/3275/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1782/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Погожокриницької сільської ради Роменського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_5 районна державна нотаріальна контора, Управління Держземагенства у ОСОБА_5 районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просила суд визнати за довірителем в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 4,729 га, розташовану на території Погожокриницької сільської ради Роменського району Сумської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі землі сільськогосподарського призначення (рілля) площею 0,942 га, землі сільськогосподарського призначення (рілля) площею 3,249 га, кадастровий номер :03:001:0057, землі сільськогосподарського призначення (сіножаті) площею 0,538 га, яка належала померлому 20.10.1995 року ОСОБА_6

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 є спадкоємицею за законом першої черги після смерті свого батька ОСОБА_6, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавця.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.10.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне зясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції невірно застосував норми ЦК України, оскільки він набув чинності після відкриття спадщини. Зазначає, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, якому належала земельна ділянка, тому враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, позов підлягає задоволенню.

Представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач та треті особи в судове засідання не зявилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином завчасно. У листах до суду просили розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час відкриття спадщини спірна земельна ділянка не увійшла до складу спадщини, оскільки не належала на праві власності спадкодавцю, тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Але оскаржене рішення місцевого суду не відповідає цим вимогам.

Як вбачається з цивільної справи, після смерті 20.10.1995 року ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яку прийняла його дочка ОСОБА_3, яка є єдиним спадкоємцем після його смерті (а.с. 7, 11-16, 19).

За матеріалами спадкової справи позивач 13.06.1997р. зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька і їй 13.06.1997р. видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з відповідним надвірними спорудами, що розташовані в селі Погожа Криниця Роменського району Сумської області по вул. Степурянській, буд. 27.

На час смерті батька вона проживала разом з ним, бо дружина померлого і мати позивача ОСОБА_7 померла 11.08.1978р.

За рішенням 3 сесії 22 скликання Погожокриницької сільської ради народних депутатів Роменського району Сумської області від 28 березня 1995р. було передано КСП ім.. Тельмана в колективну власність та постійне користування земель 3111,9 га, в т.ч. 2449,1 га в колективну власність. Рішенням 18 сесії 23 скликання цієї сільської ради від 27 вересня 2001р. було запропоновано виконавчому комітету сільради провести роботу по прискоренню виготовлення державних актів на право приватної власності а землю, забезпечити їх масову видачу громадянам в 2001 році.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія І-СМ №027410 від 24.01.2002 року ОСОБА_6 на підставі рішення Погожокриницької сільської ради народних депутатів від 27.09.2001 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 4,729 га, що розташована на території Погожокриницької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 17).

На звернення позивача ОСОБА_5 районною державною нотаріальною конторою у листі від 21.06.2017 року було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки документи на вказане майно були видані після смерті спадкодавця (а.с. 20).

Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР, в редакції чинній на час відкриття спадщини, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Отже, матеріалами справи доведено, що дійсно позивач прийняла після смерті батька спадщину і до складу якої належить і земельна ділянка площею 4,729 га, що розташована на території Погожокриницької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки державний акт виданий на імя батька є чинним і належним документом, який посвідчує право власності померлого ОСОБА_6 на це майно, яке виникло у нього ще за життя.

За змістом ст..3,4 ЗК 1991 р., в редакції на час виникнення спірних правовідносин, власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України 1991 року, у редакції чинній на час відкриття спадщини, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно з ч. 1 ст. 23 цього Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Отже, оскільки прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини і не допускається її прийняття під умовою або з застереженням, апеляційний суд визнає, що позивачем спадщина прийнята з моменту її відкриття у жовтні 1995р. за нормами ЦК УРСР і тому, враховуючи приписи п.4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., заявлений позивачем відповідач Виконавчий комітет Погожокриницької сільської ради Роменського району Сумської області, не є належним відповідачем у цих правовідносин, оскільки повноваження щодо передачі землі сільськогосподарського призначення належали Погожокриницькій сільській раді.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув, внаслідок чого прийшов до помилкових висновків, вирішуючи спір по суті без залучення до справи належного відповідача.

Відповідно до ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи інтереси та обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ,382, 383 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Погожокриницької сільської ради Роменського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_5 районна державна нотаріальна контора, Управління Держземагенства у ОСОБА_5 районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 21 грудня 2017 року.

Судді: