Провадження № 2/537/20/2017
Справа № 537/22/16-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., при секретарі Грицьковій Я.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом фізичних осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання неукладеним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, відповідно до якого просили суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №0 від 16.11.2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк», визнати недійсним договір іпотеки від 16.11.2007 року, що укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсиббанк».

В подальшому позивачі уточнили позовні вимоги та остаточно просили суд ухвалити рішення, яким визнати порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг, визнати неукладеним кредитний договір №0 від 16.11.2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк», в звязку з недосягненням згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту, передбачених чинним законодавством України.

Свої вимоги мотивували тим, що 16 листопада 2007 року в м. Кременчуці за адресою вул. Г. Жадова, 10 між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 823 ОСОБА_3, що діяв на підставі Положення про відділення та доручення від 29.01.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, було укладено кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту.

Згідно п.1.1. Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40 000 доларів США у порядку і на умовах, визначених цим Договором.

П. 1.2.2. передбачено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток №1 до Договору) якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3., 5.З.. 5.5., 5.6.,5.9., 5.10.,5.11., 7.4. Договору.

Відповідно до п. 1.3.1. за використання кредитних коштів за Договором встановлюється процентна ставка в розмірі 13,9 % річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов Договору.

У забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Договором Банком прийнято іпотеку нерухомого майна - двокімнатну квартиру загальною площею 47,2 кв. метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на суму 272 700 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, 16.11.2007 року між ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 823 ОСОБА_3, що діяв на підставі Положення про відділення та доручення від 29.01.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, було укладено договір іпотеки (нерухомого майна) посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Відповідно до Графіку погашення кредиту, Додаток №1 до Кредитного договору від 16.1.2007 року, кожного місяця ОСОБА_1 повинна була сплачувати суму кредиту по 666, 67 доларів США на протязі 60 місяців, кінцевий термін повернення 15.11.2012 року, при підрахунку сума становила чомусь 40 000, 20 доларів США.

Відповідно до п.1.3.4 Договору, нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно правових актів НБУ та чинного законодавства України.

16.02.2009 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладені додаткові угоди №1 та №2 до кредитного договору від 16.11.2007 року, відповідно до яких змінено кінцевий термін повернення кредиту та кредит повинен бути повернутий до 15.11.2022 року.

Вважають, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Інструкції про касові операції в банках України, при його укладенні не дотримано Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Частиною 2 п. 16. настанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з зясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також - пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007року № 168.

Із аналізу матеріалів кредитного договору вбачається, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: всупереч вимогам п.3.1 Правил та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо; всупереч вимогам п.3.2 Правил та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір і зокрема, графік платежів не містить відомостей (згідно зі строковістю, зазначеного у договорі - щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, вартості сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил; всупереч вимогам п.3.3 Правил та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також не зазначено її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, розрахунок якої здійснюється з використанням наведеної в Постанові Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року формули: б) абсолютного значення подорожчання кредит) (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Оскільки, вказані обов'язкові відомості не зазначені в кредитному договорі, і докази про те, що ці відомості були офіційно оприлюднені є відсутніми, вважають, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України.

У відповідності до ст. 638 ЦК, договір є укладеним; якщо сторони в належній формі

досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору с умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано: «При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052,1054-1055) та статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п.3.б «Правил надання банками України інформації споживач про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р., банкам заборонено встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості тощо), або дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, тощо).

Відповідно до положень ч. 1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначено неналежним чином. В зв 'язку з цим підлягає до задоволення позовна вимога про визнання порушеним права позивача як споживача фінансових послуг.

Зважаючи на те, що споживчий кредитний договір є договором приєднання, сторона,

що розробляє умови правочину, при визначенні його умов повинна враховувати вимоги чинного законодавства, зокрема З У "Про захист прав споживачів", котрий, враховуючи суб'єктний склад учасників правочину в даному випадку, - є спеціальним законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту в абсолютному та відносному значенні, вказати наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, зазначити переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У договорі про надання споживчого кредиту відсутній ряд істотних умов, передбачених чинним законодавством України, а саме: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; не визначена дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту: не закріплене право дострокового повернення кредиту: відсутній порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно правових актів Національного банку: відсутній перелік, розмір, і база розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування, юридичне оформлення, тощо; зазначений договір не містить графік платежів (згідно зі строковістю зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг: відсутнє абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем на користь банку під час отримання, обслуговування та погашення кредиту, в договорі не визначені вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; в договорі відсутні умови відкриття, ведення, закриття рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або падання кредиту за рахунком (овердрафт). тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням.

Таким чином, між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту, передбачених чинним законодавством України, в тому вони змушені були звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, згідно поданої заяви позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у її відсутність.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у його відсутність.

Представник позивачів ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені в позові.

Представник відповідача до судового засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до наявних у справі письмових заперечень проти позову, у задоволенні позову просить відмовити у зв»язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

16 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, відповідно до якого Банк надав, а позивальник прийняв та зобовязався належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 40 000 доларів США, сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених договором. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 13,9 % річних.

Відповідно до п.1.2.2 договору, позичальник зобов»язався повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну ( достроково) відповідно до умов розділу 11 договору на підставі п.п.2.3, 5.3, 5.5, 5.6,5.9, 5.10, 5.11, 7.4 договору.

Позичальник зобовязався повернути основну суму кредиту та сплачувати плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій, а також сплатити штрафні санкції та здійснити інші грошові платежі згідно умов Договору на рахунок АКІБ «УкрСиббанк».

16 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №0 від 16.11.2007 року, відповідно до якої сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення кредиту за Договором: Позичальник зобовязаний повернути кредит в повному обсязі в термін не пізніше 15.11.2022 року, якщо тільки не буде застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору.

16 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору №0 від 16.11.2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту.

Відповідно до п.2.1 додаткової угоди №2, позичальник з дати підписання цієї угоди зобовязався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. Розмір ануїтетного платежу складає 427 доларів США.

Відповідно до положень ст.3 ЦК цивільні правовідносини регулюються на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності. Зі змісту ст.6 ЦК випливає, що питання, які не врегульовані між сторонами умовами укладеного договору, регулюються положеннями Закону.

Згідно із положеннями ст.ст.526, 629 ЦК України умови договору є обовязковими для сторін, а зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до таких умов.

За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вимоги до правочинів закріплені у ст.203 ЦК України. Зазначена стаття кореспондується із положеннями ч.1 ст.215 ЦК, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Залежно від підстав недійсності правочину, закон передбачає настання різних наслідків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, відповідно до чого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.11 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, встановлено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема вбачається з п.1.4 кредитного договору №0 від 16.11.2007 року, ПАТ «Укрсиббанк» надав грошові кошти ОСОБА_1 на власні потреби.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 кредитний договір №0 від 16.11.2007 року є договором споживчого кредиту, а тому особливості регулювання відносин сторін за цими договорами визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Як зазначено в розясненнях, наданих в п.2 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону, що була чинною на час укладення вказаних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону, що була чинною на час укладення вказаних договорів, споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. В кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Постановою правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які розроблено, зокрема, з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів (далі - кредитні договори), запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації та виконання яких Банки зобов'язані забезпечувати у разі поширення інформації про послуги з надання кредитів споживачам; під час укладення кредитних договорів зі споживачами; у разі усних чи письмових звернень споживачів.

Тобто під час укладення вказаного вище договору, відповідач повинен був забезпечити виконання Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Згідно п.3.2 Правил, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до п 3.3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту; б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

П.3.4 Правил передбачено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної

діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням.

Відповідно до п. 3.6 Правил, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно 3.8 Правил, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення договорів, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Згідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно висновку №7 судової економічної експертизи від 10.05.2016 року, проведеними експертними дослідженнями встановлено, що кредитний договір №0 від 16.11.2007 року: містить положення, які Позичальник, як фізична особа, не міг виконати, положення даного договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитуванню та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168 стосовно змісту договору та інформації щодо виконання умов договору; не містить даних щодо нарахованих відсотків, додаток №1 до цього договору не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитуванню та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168 в частині зобов»язання банку інформувати споживача про умови кредитування у розрізі сум супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань споживача за кожним платіжним періодом.

Відповідно до висновку №10 додаткової судової економічної експертизи від 15.05.2017 року проведеними експертними дослідженнями встановлено, що за нарахованими відсотками абсолютне подорожчання кредиту за кредитним договором №0 від 16.11.2007 року (реструкторизований в №001 від 16.02.2009 року) становить 44 881, 01 доларів США, реальне подорожчання кредиту встановити не вважається за можливе, в зв»язку з відсутністю фактичних фактичних даних щодо сплати супутніх платежів.

Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Таким чином, в силу Закону та Правил обов»язковими (істотними) умовами кредитного договору є: детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача із зазначенням реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); графік платежів на весь строк кредитування; попередження про валютні ризики.

Між тим, ч.1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно позовної заяви позивачі просять визнати кредитний договір №0 від 16.11.2007 року неукладеним з тих підстав, що між ОСОБА_1 та відповідачем не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, передбачених чинним законодавством.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивачами пред»явлено вимоги про визнання кредитного договору неукладеним, що не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 536, 648 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання неукладеним кредитного договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: