Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/1238/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження №22-ц/778/2772/17 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.,

секретаря Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмила Сергіївна, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 04.10.2006 року між ним - ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка діяла в інтересах, на той час малолітнього, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено договір дарування 7/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що складається: у житловому будинку літ. А житлова кімната №2-3 площею 13,3 кв. м, у житлової прибудові літ. А2 житлова кімната №2-2 площею 15,9 кв. м, службова прибудова а, ганок до службової прибудови а, піддашок до службової прибудови а. Договір дарування було посвідчено державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №1-2185.

Зазначає, що вказаний договір дарування частини домоволодіння від 04.10.2006 року був укладений ним під впливом тяжкої для нього обставини, існуванням якої скористалася ОСОБА_5, та на вкрай невигідних для нього умовах.

Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер син позивача ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_3 року після тривалої тяжкої хвороби померла дружина позивача ОСОБА_8.

Майже відразу після смерті ОСОБА_7 до нього звернулась ОСОБА_5 з проханням подарувати її малолітньому сину ОСОБА_4 вказану частину домоволодіння. При цьому ОСОБА_5 запевнила позивача, що біологічним батьком її малолітнього сина ОСОБА_4 є саме померлий ОСОБА_7, та просила подарувати ОСОБА_4 вказане нерухоме майно в пам'ять про ОСОБА_7.

Повіривши ОСОБА_5 з приводу наявності родинних відносин між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_3 04.10.2006 року уклав вищевказаний договір дарування частини домоволодіння.

Однак пізніше з'ясувалося, що ОСОБА_4 є сторонньою для нього особою. Обставина щодо відсутності родинних відносин між ним та ОСОБА_4 підтверджується тим, що відсутні будь-які документи, які свідчили би про те, що його син ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_4

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просив суд визнати договір дарування частини домоволодіння недійсним, оскільки 04.10.2006 року він під впливом тяжкої для нього життєвої обставини (смерті його сина ОСОБА_7 та тяжкої хвороби його дружини ОСОБА_8) подарував належне йому нерухоме майно, яке має значну вартість, сторонній для нього особі ОСОБА_4.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і наявним доказам, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки (т. 2 а.с.1-3, 12-14).

ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., представник Шостої Запорізької державної нотаріальної контори не з'явилися до апеляційного суду.

Від ОСОБА_4, ОСОБА_5 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вони просять суд апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року залишити без змін (т.2 а.с.5-9)

Від ОСОБА_4, ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому відповідачі просять суд розглянути дану справу за їх відсутності, за участю їх представника ОСОБА_9 (т.2 а.с.4)

Шоста Запорізька державна нотаріальна контора також направила заяву про розгляд справи за відсутності представника контори (т.2 а.с.18).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2, виданого управлінням житлового господарства Запорізької міської ради від 10.10.2003 року, на праві власності належало 16/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7).

Згідно нотаріально посвідченої Угоди про зміну розміру часток і встановлення порядку володіння та користуванням майном від 15.09.2004 року, укладеною між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, частка останнього в домоволодінні склала 14/25 (т.1 а.с.9).

Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 06.09.2006 року ОСОБА_3 належали 11/20 часток у вказаному домоволодінні (т.1 а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер син позивача ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 17.06.2006 року (т. 1 а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_4, виданого 19.09.1995 року, у графі батько зроблено запис ОСОБА_11 за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (т.1 а.с.47-48).

11.09.2006 року ОСОБА_3 звернувся до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради з заявою про намір подарувати 7/50 частин будинку АДРЕСА_1 у власність малолітнього онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та з проханням надати гр. ОСОБА_5 згоду на прийняття в дар у власність малолітнього вказану частину будинку. Також в даній заяві від 11.09.2006 року ОСОБА_5 надає згоду на прийняття в дар у власність сина ОСОБА_4 частини домоволодіння, в якості додатку до якої надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_4.

Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради Пелих Ю.Г. за №2215р від 26.09.2006 року «Про надання згоди ОСОБА_3 на дарування частини будинку у власність малолітньої дитини ОСОБА_4.», враховуючи рекомендації протоколу засідання опікунської ради Комунарської районної адміністрації м. Запоріжжя від 20.09.2006 р. за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_5, було надано згоду гр. ОСОБА_5 на прийняття в дар 7/50 частин будинку №1 пров. КІМ у в м. Запоріжжі у власність малолітнього сина ОСОБА_4 та на підпис договору дарування від імені малолітнього (т.1 а.с.49).

04.10.2006 року, згідно нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені якого діяла його мати ОСОБА_5, 7/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що складається: у житловому будинку літ. А житлова кімната №2-3 площею 13,3 кв. м, у житловій прибудові літ. А2 житлова кімната №2-2 площею 15,9 кв. м, службова прибудова а, ганок до службової прибудови а, піддашок до службової прибудови а (т.1 а.с.11-12).

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Аналіз вказаних норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, без наявності обману чи помилки, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що він вчинив договір дарування від 04.10.1006 року під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Матеріалами справи підтверджено, що укладаючи спірний договір, ОСОБА_3 усвідомлював, що укладає саме договір дарування, він розумів природу цього правочину і його правові наслідки, добровільно розпорядився 7/50 частин домоволодіння і сам був ініціатором його укладання та визначив, що обдарованою особою повинен виступати малолітній ОСОБА_4, мотивуючи своє бажання тим, що він хоче подарувати нерухоме майно в пам'ять померлого сина ОСОБА_7.

Достовірно встановлено, що на час вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_3 було відомо, що в свідоцтві про народження ОСОБА_4 батько записаний «ОСОБА_7».

Відчужені за договором дарування від 06.10.2006 року 7/50 частин домоволодіння не є єдиним житлом апелянта, після укладення угоди в його власності залишилося 41/100 вказаного домоволодіння, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо того, що на час укладення оспорюваного договору він вважав обдаровуваного своїм онуком, проте в подальшому з'ясувалося, що він є сторонньою особою, та посилання на незадовільний психічний стан не узгоджуються із підставами, передбаченими ч. 1 ст. 233 ЦК України для визнання правочину недійсним внаслідок тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Слід зазначити, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2013 року, у цивільній справі №812/6153/12 залишено без задоволення позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, законним представником якого є його мати ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визнання договору дарування від 06.10.2006 року недійсним на підставі ч.1 ст. 225 ЦК України (вчинення правочину у стані, який перешкоджає усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними) (т.1 а.с.65-76).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 року, зі змінами внесеними ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.10.2014 року, у цивільній справі №333/4199/14-ц залишено без задоволення позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування від 06.10.2006 року недійсним, внаслідок навмисного введення його в оману ОСОБА_5 з приводу наявності родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (ч.1 ст. 230 ЦК України) (т.1 а.с.88-100).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року, у цивільній справі №333/196/15-ц залишено без задоволення позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування від 06.10.2006 року недійсним, як вчиненого під впливом помилки щодо наявності родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (ч.1 ст. 229 ЦК України) (т.1 а.с.101-116).

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції у достатньо повному обсязі вивчив обставини справи, вірно встановив права та обов'язки сторін.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова