Справа № 583/3770/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі БАЙДАЛЕНКО О.О.

з участю осіб, які приймають участь у розгляді справи: позивачки-відповідачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача-позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, з технічною фіксацією розгляду справи комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про виселення

та за зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про визнання майна спільним сумісним майном подружжя

встановив:

23.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом. Вимоги мотивувала тим, що вона є власницею будинку по АДРЕСА_1, в якому разом з нею проживають двоє її дітей та колишній чоловік - ОСОБА_3 Останній зловживає алкоголем, часто влаштовує сварки, принижує ОСОБА_1 з дітьми перед сусідами та родичами, через що вона змушена була тимчасово покинути будинок та виїхати з нього. Після її від'їзду ОСОБА_3 занехаяв його, не підтримує в ньому чистоту, на вхідних дверях зламав замок і будинок не зачиняється. Подвір'я будинку також знаходиться в жахливому стані. Проживання з ОСОБА_1 є нестерпним. На пропозицію переїхати проживати в інше житло ОСОБА_3 відмовляє, а тому ОСОБА_1 змушена подати заяву про його виселення, оскільки він порушує її право та право дітей на спокійне життя, завдає моральних страждань та негативно впливає на малолітню дитину. Посилаючись на приписи ст.ст. 116, 150, 157 ЖК України, якими передбачено виселення члена сім`ї власника жилого будинку, які проживають з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, позивачка просила виселити ОСОБА_3 з житлового будинку по АДРЕСА_1.

31.03.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом /а.с. 76-77 т.1/, в якому порушив питання про визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1, пославшись на те, що будинок є спільним сумісним майном подружжя, оскільки був придбаний під час шлюбу, коли він з ОСОБА_1 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом ремонтували та утримували будинок, придбали інше майно.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, проти зустрічного позову заперечили, пославшись на те, що під час придбання будинку ОСОБА_3 з нею разом не проживав та не був зареєстрований АДРЕСА_1. ОСОБА_3 не працював, грошей в сім`ю не приносив, а лише виробляв горілку та продавав її, збирав та здавав пляшки. На придбання будинку ОСОБА_1 позичала гроші у батьків. В ремонті будинку допомагали родичі ОСОБА_1 - батьки, брат, тітки. Крім того, на утримання та ремонт будинку ОСОБА_1 використовувала кредит, отриманий в банку. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 та виїзду ОСОБА_1 до м. Дніпро, де навчався син, ОСОБА_3 занедбав будинок, пошкодив вхідні двері, через несплату ним за послуги газопостачання, утворилася заборгованість, внаслідок чого газопостачання до будинку було припинено, чим заподіяно шкоди ОСОБА_1

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні підтримали зустрічний позов у повному обсязі, проти первісного позову заперечили, пославшись на його безпідставність.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи і заперечення осіб, що беруть участь у розгляді справи, надані ними докази, виходив з наступного:

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Стаття 157 ЖК України передбачає, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України, згідно якої у разі, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2016 року /а.с. 6 т. 1/ розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, зареєстрований 19.07.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 108. Під час шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_5, батьками якого записані сторони.

На підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2003 року ОСОБА_6 купила одноповерховий житловий будинок по АДРЕСА_1, з надвірними і побутовими спорудами, який знаходиться на приватизованій земельній ділянці, на якій розташований одноповерховий житловий будинок з прибудовами, жил.пл. 33.0 кв.м, зазначений під літерою Ааа1 та побутові споруди: сарай-л, кухня з прибудовами Ввв1, погріб Б, сарай б, огорожа № 1-№ 2, колодязь № 3. Продаж вчинено за домовленістю сторін за 21128.00 грн., що в еквіваленті становить 4000 доларів США. 27.05.2003 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вказаний будинок з часткою 1/1 /а.с. 4, 5 т.1/.

З висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 776/777 від 28.09.2017 року /а.с. 179-196 т. 1/ вбачається, що ринкова вартість садиби АДРЕСА_1 у технічному стані на дату 06.05.2003 року становить 328750.00 грн. Ринкова вартість цієї ж садиби на дату складання висновку становить 432600.00 грн.

З позовної заяви вбачається, і на цьому наполягала ОСОБА_1 в судовому засіданні, що після розірвання шлюбу проживання з колишнім чоловіком ОСОБА_3 в належному їй будинку стало нестерпним через зловживання алкоголем, влаштування сварок, намагання вчинити бійки, через що вона неодноразово викликала поліцію аби захиститись від його нападів. З літа 2016 року до червня 2017 року ОСОБА_1 змушена була покинути будинок, виїхати до м. Дніпро, а за цей час ОСОБА_3 занехаяв будинок та подвір'я, пошкодив вхідні двері. Вона за допомогою своїх родичів вивозила майно з будинку по АДРЕСА_1.

В той же час, дослідивши матеріали перевірок Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області, суд встановив, що за заявою ОСОБА_1 (ЖЄО № 5335 від 01.08.2016 року) проводилася і припинена перевірка з приводу того, що 01.08.2016 року близько 12.00 год. ОСОБА_1 прийшла додому і виявила відсутність ключів від будинку. Як потім вияснила заявниця, ключі забрав її колишній чоловік, з яким вони ділять майно. Як пояснив ОСОБА_3, ключі він забрав з собою на роботу щоб ОСОБА_1 без нього не вивозила речей з будинку, сварки між ними ніякої не було.

В подальшому ОСОБА_1 зверталась в Охтирський ВП ГУНП в Сумській області з приводу недопущення вивозу речей ОСОБА_3 з будинку по АДРЕСА_1 (ЖЄО № 1625 від 14.03.2017 року); з приводу сварки з ОСОБА_3, після якої вони примирились (ЖЄО № 4713 від 10.07.2017 року); з приводу конфлікту з чоловіком щодо поділу майна, де фізичної сили ніхто ні до кого не застосовував (ЖЄО № 4757 від 11.07.2017 року); з приводу сварки та лайки у нецензурній формі ОСОБА_3 з співмешканцем ОСОБА_1 - ОСОБА_7 (ЖЄО № 4843 від 14.07.2017 року); з приводу бійки ОСОБА_3 з ОСОБА_7 (ЖЄО № 5734 від 19.08.2017 року).

За всіма приведеними вище зверненнями ОСОБА_1 до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області перевірки були припинені, матеріали спрямовані до архіву. Рішення посадових осіб Охтирського ВП ГУНП в Сумській області не оскаржувалися.

Оцінивши встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не довела обставин, якими вона обґрунтувала позовні вимоги про виселення ОСОБА_3 в розумінні ст.ст. 116, 150, 157 ЖК України, зокрема, щодо систематичного руйнування чи псування будинку по АДРЕСА_1; або використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття унеможливлює проживання із ними в одному будинку для інших членів сім»ї, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Не спростовують висновків суду досліджені матеріали перевірки Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ЖЄО № 5335 від 01.08.2016 року, за єдиним зверненням ОСОБА_1, яке стосувалося зникнення ключів від будинку, яке відбулося до її зверненням до суду з позовом про виселення ОСОБА_3

Інші ж звернення ОСОБА_1 до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області були після її звернення до суду, але і вони жодним чином не доводять правомірність позовних вимог про виселення.

З повідомлення ТОВ «Сумигаззбут» від 31.01.2017 року та квитанції за газ та послуги газопостачання за березень 2017 року /а.с. 63 т.1/ вбачається, що за особовим рахунком на ім'я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, обліковувалася заборгованість, відповідно 3150,59 грн. та 5661,42 грн.

Суд вважає, що утворення заборгованості з оплати послуг газопостачання не свідчить про порушення прав ОСОБА_1 ОСОБА_3, оскільки особовий рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_1, яка зобов'язана була здійснювати відповідні платежі. Доказів про перешкоджання ОСОБА_3 в оплаті комунальних послуг ОСОБА_1 суду не надано та не свідчить про існування підстав для виселення ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_3 про пошкоджені двері котельні внаслідок умисних дій ОСОБА_3 не знайшли підтвердження показами жодного з допитаних в судовому засіданні свідків.

Не підтверджує вказаних обставин і посилання експерта про стан будинку у висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 776/777 від 28.09.2017 року /а.с. 181 т. 1/.

Власними поясненнями ОСОБА_1 спростувала вину ОСОБА_3 у її не проживанні в спірному будинку, оскільки її виїзд до м. Дніпро з літа 2016 року до червня 2017 року був обумовлений навчанням старшого сина.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання майна - будинку по АДРЕСА_1, спільним сумісним майном подружжя, суд, крім наведеного вище, виходив з наступного:

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 СК України визначає, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 62 СК України встановлює, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 68 СК України визначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд з достатньою повнотою встановив, що сторони перебували у шлюбі з 19.07.2000 року по 06.05.2016 року /а.с. 6 т. 1/ , який розірвано в судовому порядку. Піж час шлюбу ОСОБА_1 придбала будинок по АДРЕСА_1, м. Охтирка Сумської області, за який на момент купівлі-продажу сплатила 21128.00 грн., що в еквіваленті становить 4000 доларів США, та ринкова вартість якого на день придбання 06.05.2003 року згідно висновку експертизи № 776/777 від 28.09.2017 року становить 328750.00 грн.

Встановлено, що заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.10.2016 року у справі № 583/1912/16-ц, провадження № 2/583/676/16, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08.02.2017 року /а.с. 32-34, 42-43 т. 1/, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно 125000.00 грн. за договором позики від 21.05.2003 року. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення цих же позичених коштів відмовлено.

З вказаного рішення суду слідує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_1, яка позичила у них грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що на день вимоги становить 125000.00 грн., на строк 10 років, у власних інтересах та в інтересах сім`ї, а саме, на придбання будинку по АДРЕСА_1, з надвірними і побутовими спорудами та земельну ділянку. З цього ж рішення суду вбачається, що суду не надано належних і допустимих доказів в підтвердження того, що ОСОБА_3 був обізнаний та надав свою згоду на укладенні вказаного договору позики, а з показів свідка ОСОБА_10 встановлено, що на час укладення договору позики ОСОБА_1 і ОСОБА_3 проживали окремо.

Отже, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.10.2016 року, яке набрало законної сили, спростовані твердження ОСОБА_1 про позику коштів на придбання будинку для себе особисто і своїх дітей.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 (мати ОСОБА_3.) в судовому засіданні пояснила, що разом з чоловіком позичали гроші доньці на придбання будинку у 2003 році для неї та її дітей, допомагали робити ремонт, перекрили кришу. Ремонт будинку доньки свідок робила зі своїм чоловіком (батьком ОСОБА_3.), сестрою та її чоловіком, а зять не допомагав у цьому. Донька оформляла кредит на ремонт, постійно працювала. Зять допомагав робити перехід до літньої кухні, пробив свердловину. Гроші на ремонт доньчиного будинку надавав чоловік свідка, меблеву стінку, м'яку частину, килимову доріжку, посуд надавала сестра свідка - ОСОБА_10 Зять працював на фермі, сиркомбінаті, робив людям свердловини, але дуже випивав. Як сім`я донька і зять себе не забезпечували матеріально, постійно сварилися.

Свідок ОСОБА_11, який приходиться рідним братом ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що після одруження сестри з ОСОБА_3, вони тимчасово проживали у батьків останнього. Потім його батьки позичили у друзів грошей, купили сестрі будинок і всією родиною допомагали матеріально та фізично робити в будинку робити ремонт. ОСОБА_11 надсилав грошові перекази сестрі, аби допомогти з ремонтом будинку. Зять вживав алкогольні напої, а коли перестав пити, став знервованим, постійно свариться з сестрою (ОСОБА_3.). Зять допомагав будувати перехід до літньої кухні. Після розлучення сестри свідок бачив розрубані двері котельні, хто пошкодив двері - не бачив.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що батько ОСОБА_1 позичав 2800 доларів США щоб купити доньці будинок.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_1 їй приходиться племінницею, ОСОБА_3 - кум. Після купівлі будинку батьками ОСОБА_1 свідок разом з останніми всіляко матеріально і фізично допомагали у його ремонті. Свідок особисто не бачила, щоб ОСОБА_3 псував майно, про це чула від ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_14, якій ОСОБА_1 приходиться племінницею, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 нічого по господарству не робив, зловживав алкоголем, не працював. В будинку, який придбали для ОСОБА_1 її батьки, вони всією родиною допомагали його ремонтувати, надавали меблі, речі, гроші.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що стан придбаного ОСОБА_1 будинку нормальний, ремонт в ньому робили батьки, тітка та брат ОСОБА_1, допомагали коштами. Свідок не бачила, щоб ОСОБА_3 руйнував будинок.

Покази допитаних вище свідків певною мірою протирічать показам свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17 (брат ОСОБА_3.), а тому суд дійшов висновку надати оцінку їх поясненням критично в сукупності з іншими доказами у справі.

Зокрема, свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 пояснили, що сторони придбали будинок у вкрай поганому стані і ОСОБА_3 разом з родичами дружини робив в ньому переобладнання, добудови, ремонт даху, оздоблював кахлями ванну кімнату, замінював вікна, двері. Свідки не бачили жодного разу, щоб ОСОБА_3 псував будинок.

З трудової книжки на ім'я ОСОБА_1 /а.с. 136-143 т. 1/ вбачається, що за період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 (2000-2016 роки) вона працювала на посадах техпрацівника службових приміщень загальноосвітньої школи м. Охтирка № 6, перебувала на обліку в Охтирському міськрайонному центрі зайнятості, оператором інкубцеху в Охтирському інкубаторі, сироробом філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось», формувальником ковбасних виробів ТОВ «Сумські м»ясні вироби». З 21.06.2016 року трудової діяльності не здійснювала.

Суду не була надана на дослідження трудова книжка, в тому числі про посади, на яких працював ОСОБА_3, але, як вбачається з повідомлення Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції за період 2000-2016 років він працював в ТОВ «ЗОРЯ 2014», ВАТ «Охтирський сиркомбінат», з 01.01.2006 року по 30.06.2006 року перебував на обліку в Охтирському міськрайонному центрі зайнятості, з 01.07.2014 року відомості про доходи відсутня. /а.с. 20-23 т. 2/.

Наданою довідкою Охтирської ОДПІ спростовані твердження ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 не працював, не мав стабільного доходу.

Крім того, відомості про доходи сторін свідчать про те, що доходи ОСОБА_3 значно перевищували доходи ОСОБА_1, яка після народження сина ОСОБА_18 з ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з її ж слів, перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тобто не працювала, отримувала лише державну допомогу, займалася веденням домашнього господарства. Крім того, з показів свідків суд встановив, що ОСОБА_3 підробляв на встановленні свердловин мешканцям міста, продажу горілки, збиранні пляшок, тощо, тобто, мав додаткові доходи.

Встановлені докази повністю спростовують покази свідків про те, що ОСОБА_1 постійно працювала і отримувала достатній дохід для забезпечення своєї сім`ї.

Дослідивши довідки про доходи на ім'я ОСОБА_9, який є батьком ОСОБА_1, вбачається, що за 2003 рік він отримав заробітної плати 15867.39 грн., за 2004 рік - 22654.75 грн. /а.с. 134, 135 т. 1/, суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про отримання матеріальної допомоги від батька, який мав можливість таку допомогу надавати родині дочки, однак ці докази не спростовують встановлених у справі фактичних обставин про працевлаштування ОСОБА_3, отримання ним доходів на утримання та в інтересах сім`ї.

Свідки ж, які вважають, що надавали матеріальну допомогу родині сторін, не позбавлені права вирішити питання про відшкодування понесених витрат.

Суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 про отримання нею кредиту в сумі 2000 доларів США на придбання чи ремонт будинку, оскільки нею про це не надано доказів.

Зокрема, з договору № 1443 від 02.06.2003 року про відкриття карт. рахунку та договору застави від 02.06.2003 року /а.с.97-99 т. 1/, укладених між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 вбачається, що остання отримала кредит в сумі 2000 доларів США строком погашення до 30.05.2013 року, для чого передала у заставу банку будинок по АДРЕСА_1. При цьому вказані договори укладені без погодження з ОСОБА_3, як подружжям, не містять вказівки про цільове призначення кредиту, доказів про витрачання отриманих кредитних коштів в інтересах сім`ї ОСОБА_1 також не надала, що ставить під сумнів отримання кредиту саме в інтересах сім`ї.

Щодо посилань ОСОБА_1 про те, що погашення кредиту здійснювала її мати - ОСОБА_8, то остання не позбавлена права стягнути сплачені кошти за кредитним договором з ОСОБА_1

З копій будинкової книги та паспортів громадян України суд встановив, що ОСОБА_1 зареєструвалася по АДРЕСА_1, 01.07.2003 року, а ОСОБА_3 - 17.02.2004 року /а.с. 3, 7-9, 78 т. 1/.

Суд вважає безпідставним твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 не набув прав на придбаний нею будинок, оскільки норми Сімейного кодексу України, не пов'язують дату реєстрації особи в будинку з моментом виникнення права на майно, придбане другим з подружжя під час шлюбу.

Суд з достатньою повнотою встановив, що під час шлюбу з ОСОБА_3 ОСОБА_1 придбала будинок в інтересах і для проживання сім`ї частково за позичені у батьків гроші, однак за час шлюбу частка ОСОБА_3 істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових та грошових затрат, а тому воно має бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилання ОСОБА_1 про те, що за час шлюбу вона з ОСОБА_3 періодично проживали окремо через сварки, не є істотною обставиною, яка б свідчила про те, що ОСОБА_3 не набув права власності на придбаний ОСОБА_1 будинок, як спільне сумісне майно подружжя.

Доказів, які б спростовували встановлені судом висновки про фактичні обставини у справі та відповідні їм норми закону, сторони не надали.

Таким чином, суд, проаналізувавши всі встановлені у справі фактичні обставини і відповідні їм норми закону дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_3, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

Позов ОСОБА_3 про визнання майна - будинку № АДРЕСА_1, в м. Охтирка Сумської області, спільним сумісним майном подружжя, та визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку житловою площею 38 кв.м. з надвірними та побутовими спорудами: сараю-літньої кухні з прибудовами Ввв1, погребу Б, сараю б, огорожі № 1-№ 2, колодязя № 3., який знаходиться на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1, підлягає задоволенню, що узгоджується з правової позицією, висловленою Верховним судом України при розгляді справи 6-2333цс15, постанова від 25.11.2015 року.

Питання про судові витрати підлягає вирішенню на підставі ст. 141 ЦПК України шляхом стягнення на користь ОСОБА_3 судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого при звернення до суду, та 1/2 частини витрат за проведення експертизи у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 370 ЦК України, 60, 67 СК України, ст.ст. 12, 13, 18, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на ? частину житлового будинку житловою площею 38 кв. м з надвірними та побутовими спорудами: сараю-літньої кухні з прибудовами Ввв1, погребу Б, сараю б, огорожі № 1-№ 2, колодязя № 3., який знаходиться на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у вигляді витрат за проведення експертизи в сумі 1188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) гривень 00 копійок

Рішення суду може бути оскаржене сторонами безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст рішення виготовлений 05.01.2018 року