АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Нарапович ОксаниДмитрівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 р. ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 23.04.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 001-2008-1321 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 49 451,00 доларів США на термін до 10.04.2038 р. зі сплатою 7,5 % річних, для погашення заборгованості перед ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» за договором про іпотечний кредит від 02.12.2005 р. Цього ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 001-2008-1322 (на споживчі потреби), відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 100 000,00 доларів США зі сплатою 7,5 % річних, на термін до 10.04.2028 р.

23.04.2008 р.на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеними кредитними договорами між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5укладено договір поруки № 001-2008-1321-Р та договір поруки № 001-2008-1322-Р, відповідно до умов яких поручитель зобов'язувався перед банком відповідати за невиконання позичальником його зобов'язань, що виникли з кредитних договорів.

Посилаючись на те, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договорами, а відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого були ухвалені відповідні судові рішення про дострокове виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами, які відповідачами не виконані, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 23.04.2008 р.№ 001-2008-1321 в сумі 13 390,91 доларів США; заборгованість за кредитним договором від 23.04.2008 р. № 001-2008-1322 в сумі 27 781,05 доларів США; суму інфляційних втрат в розмірі 902 811,75 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.04.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, НараповичО.Д. в інтересах ПАТ«Універсал Банк» подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якому просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задовольнити, посилаючись на неповне зЧясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що позивач просив стягнути інфляційні втрати нараховані не на заборгованість за кредитним договором, що дійсно виражена у доларах США, а заборгованість у гривні, що виникла на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2013 р., у відповідності до якого з відповідача стягнуто заборгованість в сумі 1 041 123,69 грн.

Крім того, судом не враховано правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-157цс16, відповідно до якої, зокрема, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст.1048 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.10.2016 р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 23.04.2008 р.№ 001-2008-1321 у розмірі 13 390, 91 доларів США та заборгованість за кредитним договором від 23.04.2008 р.№ 001-2008-1322 у розмірі 27 781, 05 доларів США, а всього - 40 814, 48 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» суму інфляційних втрат у розмірі 902 811,75 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 р. рішення апеляційного суду м. Києва від 24.102016 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ході повторного апеляційного розгляду представник ПАТ «Універсал Банк» Ткаченко Н.В. просила апеляційну скаргу задовольнити з викладених у ній підстав.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ст.372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи убачається, що 23.04.2008 р.між банком та позичальником ОСОБА_8 було укладено два кредитні договори в іноземній валюті, за виконання зобов'язань за якими поручалась ОСОБА_5шляхом укладання з банком відповідних договорів поруки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27.03.2014 р., стягнуто солідарно з ОСОБА_4та ОСОБА_5на користь банку заборгованість за кредитним договором № 001-2008-1321 від 23.04.2008 р., станом на 05.04.2013 р.у розмірі 52 506,75 доларів США, що еквівалентно 419 686,45 грн.; заборгованість за кредитним договором № 001-2008-1322 від 23.04.2008 р., станом на 05.04.2013 р. у розмірі 106 578,18 доларів США, що еквівалентно 851 879,39 грн., зокрема, прострочену заборгованість за кредитом, суму дострокового стягнення кредиту, відсотки та підвищені відсотки.

Зазначене рішення набрало законної сили 27.03.2014 р.

Обґрунтовуючи позов, банк, збільшивши вимоги, просив сягнути з відповідачів в солідарному порядку суму відсотків, нарахованих за кредитом з моменту набрання рішенням законної сили - 27.03.2014 р., станом на 05.08.2015 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту набрання рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2013 р. законної сили, право банку на отримання процентів за кредитними договорами припинилось.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України . передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В абзацах 1, 2 пункту 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601 , 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2013 р. з відповідачів достроково вже стягнуто кредитну заборгованість, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі вимоги банку не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що позивач просить стягнути інфляційні втрати нараховані не на заборгованість за кредитним договором, що дійсно виражена у доларах США, а на заборгованість у гривні, що виникла на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2013 р., у відповідності до якого з відповідача стягнуто заборгованість в сумі 1 041 123,69 грн. є безпідставними з огляду на наступне.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Позовних вимог про стягнення 3% річних від суми заборгованості банком заявлено не було.

Крім того, скаржник помилково посилається на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2013 р., яке відсутнє у матеріалах справи та не досліджувалося судом першої інстанції.

На підставі наведеного та з урахуванням висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в ухвалі від 04.10.2017 р., колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Ураховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України , колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Нарапович ОксаниДмитрівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:Т.О. Невідома

Судді:Д.Р. Гаращенко А.А. Пікуль