АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 661/335/17 Головуючий в І інстанції Бойко М.Є. Номер провадження 22-ц/791/1802/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарЧертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, посилаючись на те, що 03 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 200 000 доларів США, зі строком повернення до 03 грудня 2037 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12,9 % річних.

ОСОБА_5 зобов'язалася повернути кредит та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом у визначеному графіком розмірі.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором 03 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за яким він зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником всіх зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на порушення відповідачами договірних зобов'язань, позивач просив суд стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 423 273,22 доларів США, яка складається з кредитної заборгованості у сумі 193 333,28 доларів США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 229 939,94 доларів США, заборгованості зі сплати пені за порушення строків повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 2 426 141,58 грн., а також понесені судові витрати в сумі 209 038,34 грн.

В процесі розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом з 02.02.2014 року по 12.05.2017 року в сумі 102 042,95 доларів США, що еквівалентно 2 696 885,90 грн. та заборгованість зі сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом з 02.02.2016 року по 12.05.2017 року в сумі 885 085,31 грн., а також судові витрати в сумі 53 729,75 грн.

Рішенням суду від 06 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 021,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 12.05.2017 року еквівалентно 1 348 442,95 грн. та пеню в сумі 100 000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Суд вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційний скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого до неї позову відмовити, зазначаючи, що рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки щодо дотримання кредитором строку позовної давності для пред'явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не відповідають обставинам справи, суперечать положенням чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, висновкам Верховного Суду України, зробленим у справах з аналогічних правовідносин, а також практиці Європейського суду з прав людини.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 03 грудня 2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 уклали договір споживчого кредиту, за умовами якого банк надав останній кредит в іноземній валюті в сумі 200 000 доларів США строком до 03 грудня 2037 року зі сплатою 12,9 відсотків річних за користування грошовими коштами.

ОСОБА_5 як позичальник зобов'язалася повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки за користування ними щомісячно у розмірі, визначеному графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору про надання споживчого кредиту ( а.с.18-24 ).

Взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами ОСОБА_5 порушувала, не дотримувалася графіку погашення кредиту, платежі в рахунок оплати боргу здійснювала не в повному обсязі,а з червня 2009 року припинила їх взагалі. Відповідно до наданої позивачем інформації останній платіж щодо погашення тіла кредиту здійснено відповідачкою 03 листопада 2008 року, а зі сплати відсотків за користування грошовими коштами-19.05.2009 року( а.с.29-35 ).

Відповідно до розділів три та шість кредитного договору сторони домовилися, що у випадку порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань строком більш,ніж на один місяць, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінивши при цьому терміни повернення кредиту в сторону зменшення, про що повідомляє позичальника шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою. Терміни дострокового повернення кредиту та дострокової сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит- обов'язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з тридцять другого календарного дня, починаючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту, за умови, що позичальник не усунув зазначених порушень умов договору протягом 31 календарного дня з дати одержання ним вказаного повідомлення (вимоги) банку.

На виконання наведених положень кредитного договору позивач направив відповідачам повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту 26 лютого 2009 року, яке отримано ОСОБА_5 06 березня 2009 року (а.с.66-67).

Зазначені вище обставини сторони визнають і наявність підстав для дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не оспорюють,однак відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин позовної давності (а.с.69 ).

Після заяви відповідача про застосування позовної давності позивач змінив позовні вимоги і, вказавши, що станом на 12.05.2017 року розмір заборгованості ОСОБА_5В за кредитним договором змінився в сторону зменшення, просив стягнути на його користь заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в період з 02.02.2014 року по 12.05.2017 року в сумі 102 042,95 доларів США, що еквівалентно 2 696 885,90 грн. та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості зі сплати відсотків за користування грошовими коштами за період з 02.02.2016 року по 12.05.2017 року в сумі 885 085,31 грн.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно із ст.1048 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних правовівдносин відповідно до положень ч.2 ст.1054 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188 цс 16 виклав правовий висновок, який згідно зі ст.360-7 ЦПК України щодо застосування норм права має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до якого у випадку неповернення позичальником коштів за кредитним договором проценти та пеня за процентами підлягає стягненню у межах строку позовної давності.

Враховуючи, що за встановленими судом обставинами ОСОБА_5 не повернула позивачеві отримані в кредит грошові кошти, що давало останньому підстави нараховувати проценти за користування ними, в том у числі на час звернення до суду з даним позовом, та зважаючи на положення ст.599 ЦК України про те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість дій банку щодо нарахування процентів та пені за їх несплату та про право останнього витребувати наведені нарахування від позичальника поза межами строку позовної давності за основним зобов'язанням, але в межах позовної давності,встановленої законом для стягнення процентів та пені,та вважає, що ці висновки суду відповідають зазначеним вище правовим висновкам Верховного Суду України щодо застосування ст.ст.1048,1054 ЦК України.

Що стосується висновків суду щодо розміру визначених до стягнення грошових коштів, то зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не містять заперечень з цього приводу, а позивач рішення суду в цій частині, як і в частині відмови у задоволенні позову, заявленого до поручителя, не оскаржив, колегія суддів в силу ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду у наведеній вище частині не перевіряє.

Доводи ж апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права, що регулюють позовну давність, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач, змінивши позовні вимоги, самостійно виключив із них вимогу щодо стягнення суми, визначеної для дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України поза межами строку позовної давності.

Оскільки сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов'язань, які у спірних правовідносинах тривають, а належні банку проценти за користування грошовими коштами є складовою частиною основного зобов'язання і підлягають нарахуванню щомісячно до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, колегія суддів вважає доводи заявника щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення процентів за кредитом та пені за процентами за наслідком спливу позовної давності, в тому числі з посиланням на практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, юридично неспроможними.

Інших доводів щодо законності та обґрунтованості рішення суду в оскарженій частині апеляційна скарга ОСОБА_5 не містить.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині задоволених позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна