Справа № 164/1832/17 Головуючий у 1 інстанції: Токарська І.С.
Провадження № 22-ц/773/1539/17 Категорія: 81 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Вергун Т.С.,

з участю: представника Маневицького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Іващика Т.Л.,

боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Маневицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_3 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Маневицького районного суду від 2 листопада 2015 року було задоволено її позовні вимоги та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) нараховану на заборгованість за прострочення сплати аліментів за рішенням Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року в сумі 2 522 гривні. На підставі рішення Маневицького районного суду 8 липня 2016 року було видано виконавчий лист, старшим державним виконавцем Іващиком Т.Л. було відкрито виконавче провадження. Однак, протягом тривалого часу державним виконавцем ніяких дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», не виконувалося, а 27 червня 2017 року було винесено постанову № ВП 52069634 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа та саму постанову вважає незаконними, а тому просила суд скасувати оскаржувану постанову та зобов'язати Маневицький РВ ДВС Головного ТУЮ у Волинській області витребувати у стягувача виконавчий лист, який був повернений, для відкриття виконавчого провадження по вказаному виконавчому листу.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Іващика Т.Л., Маневицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу відмовлено.

Заявником ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на цю ухвалу суду першої інстанції. Покликаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що старший державний виконавець в ході виконання рішення Маневицького районного суду від 8 липня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення несплачених аліментів діяв відповідно до Закону та в межах своїх повноважень, не порушуючи право стягувача, а тому скарга є безпідставною.

Такі висновки суду є правильними та відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 8 липня 2016 року, яке набрало законної сили 8 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення несплачених аліментів задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) по заборгованості зі сплати аліментів за рішенням Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2015 року в сумі 2 522 гривні.

На підставі вказаного судового рішення 11 серпня 2016 року було видано виконавчий лист, а 29 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Маневицького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відкрито виконавче провадження № 52069634 і надано строк боржнику для добровільного виконання виконавчого листа до 05.09.2016 року.

З досліджених матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що 8 вересня 2016 року державним виконавцем було надіслано запити щодо наявності у боржника майна у відповідні органи.

Як вбачається з інформаційної довідки від 08.09.2016 року, що надійшла на вказаний запит, у ОСОБА_2 відсутнє право власності на нерухоме майно.

Відповіддю АТ «Ощадбанк»» від 23 вересня 2016 року підтверджується відсутність рахунків, відкритих на ім'я боржника.

Згідно відповіді Маневицького районного центру зайнятості від 20 жовтня 2016 року ОСОБА_2 на обліку не перебуває.

Відділом Держгеокадастру у Маневицькому районі Волинської області 14 листопада 2016 року надано інформацію, відповідно до якої на території Маневицького району державних актів на ОСОБА_2 не виявлено.

ПАТ КБ «Приватбанк» листом від 15 травня 2017 року повідомлено, що ОСОБА_2 не має відкритих рахунків.

Транспортні засоби на ім'я ОСОБА_2 не зареєстровані, що підтверджується обліковими даними баз МВС України.

Актами державного виконавця від 12 грудня 2016 року та 26 червня 2017 року, 15 липня 2016 року зафіксовано відсутність майна у ОСОБА_2 по місцю проживання в с. Мала Осниця, на яке можна звернути стягнення у рахунок погашення боргу. Встановлено, що боржник ОСОБА_2 ніде не працює, постійного доходу немає.

Крім того, відповідачем 10 березня 2017 року та 29 травня 2017 року боржнику надсилався виклик, відповідно до якого він зобов'язаний з'явитися до державного виконавця. ОСОБА_2 інформації щодо сплати боргу не надав.

Згідно постанови ВП № 52069634 від 27.06.2017 року старшим державним виконавцем Маневицького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області Іващиком Т.Л. виконавчий документ повернуто стягувачу.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» представниками у виконавчому провадженні не можуть бути: 1) особи, які не досягли 18-річного віку, крім випадків, передбачених законом; 2) особи, над якими встановлено опіку чи піклування; 3) судді, слідчі, прокурори, працівники підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, державні виконавці, крім випадків, коли вони діють як законні представники або уповноважені особи відповідного органу, що є стороною виконавчого провадження; 4) інші особи, які відповідно до закону не можуть здійснювати представництво.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 статті 24 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція органу державної виконавчої служби.

Враховуючи встановлені обставини справи та відповідні їм норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем було вчинено всі необхідні дії для розшуку майна боржника, за результатами яких майна у боржника виявлено не було, а тому державний виконавець правомірно та відповідно до Закону прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, що не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Покликання заявника ОСОБА_3 на те, що державний виконавець, крім іншого, міг оголосити боржника в розшук, чого зроблено ним не було, не заслуговують на увагу суду, оскільки виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. В даному випадку місце проживання боржника відоме. Підстав для залучення органів внутрішніх справ до примусового виконання рішення немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не виконав усіх дій для виконання рішення суду, оскільки не встановив обмеження у праві виїзду боржника за межі України не ґрунтуються на нормах процесуального права, оскільки відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Ухилення від виконання рішення суду боржником та його виїздів за межі України не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог Закону і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 13 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді