Провадження № 2/520/9384/17
27.12.2017 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючий - суддя Васильків Олена Василівна
секретар судового засідання Дідур Ганна Сергіївна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, суд, -
17.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним договір № 97-318М купівлі-продажу нерухомо майна квартири АДРЕСА_1, укладений 20.12.1997 року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. При цьому позивач посилається на те, що вказаний договір виконано сторонами. Однак, у зв'язку із протиріччям правових норм, позивач змушений звернутись до суду.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, 20.12.1997 року між ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з іншої сторони, на Одеській універсальній біржі «Вітязь» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 97-318М, а саме квартири АДРЕСА_1. Право власності зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 13.04.1998 року № 323 стр. 11 кн. 1допк /а.с. 5-6/.
Судом досліджено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, виготовлений 19.11.1997 року /а.с. 7-10/.
З довідки /виписка з домової книги про склад сімї та прописку/ від 02.09.2017 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 постійно проживає ОСОБА_1 /а.с. 13/.
15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
Оскільки, договір купівлі-продажу було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, то вказані обставини унеможливлюють розпорядження позивачем своїм майном. У звязку із чим, суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом.
Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 209, 220 ЦК України.
У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.
На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту.
Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
За таких обставин, враховуючи, що у звязку із тим, що правовстановлюючий документ було видано з порушенням норм чинного законодавства та було допущено порушення при реєстрації у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України, ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, ст. ст. 209, 220 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії КК 842498, виданий 26.02.2002 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, місце реєстрації АДРЕСА_2, тел. 050-416-41-98, - задовольнити у повному обсязі.
Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 97-318М квартири АДРЕСА_1, загальною площею 58,3 кв.м., жила площа 40,7 кв.м., укладений 20.12.1997 року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з іншої сторони, - дійсним.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Васильків О. В.