У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору про надання юридичної допомоги недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_6, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 червня 2013 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Боржавська сільська рада Виноградівського району Закарпатської області, про визначення межі між двома суміжними земельним ділянками, була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Оскільки ОСОБА_4 є людиною похилого віку, тому він представляв її інтереси за довіреністю. З метою отримання належної правової допомоги він сплатив адвокату ОСОБА_5 гонорар у розмірі 8 000 грн. Під час розгляду справи про стягнення безпідставно отриманих ОСОБА_5 8 000 грн, на запит суду було надано копію договору про надання правової допомоги від 27 липня 2013 року № 58, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та підписано ОСОБА_6, підпис на якому він заперечує. Крім того, зазначає, що саном на 27 липня 2013 року він діяв в інтересах своєї тещі ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої секретарем Боржавської сільської ради ОСОБА_9 13 жовтня 2012 року, виданої строком на два роки без права передоручення, а тому вважає, що він не мав права укладати оспорюваний договір з ОСОБА_5

Посилаючись на вищевикладене просив суд визнати недійсним договір про надання правової допомоги від 27 липня 2013 року № 58, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в інтересах якої він діяв за довіреністю з підстав передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_6, просить скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках надання консультацій із правових питань з подальшим врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) та якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об'єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження його доводів про те, що договір про надання правової допомоги між ним та ОСОБА_5 не укладався (ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України) та ним не підписувався. Разом з тим, рішенням Виноградівського районного суду від 28 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 06 лютого 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що 29 липня 2013 року в результаті домовленості про надання правової допомоги було укладено договір № 58 який був підписаний представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та на виконання якого було сплачено ОСОБА_5 гонорар у розмірі 8 000 грн. Судом також встановлено, що ОСОБА_5 свої обов'язки за вказаним договором виконувала належним чином (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
ОСОБА_10
Л.М. Мазур