Справа № 752/4885/17
Провадження № 2/752/3162/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
01 грудня 2017 рокуГолосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Мирошниченко О.В.
за участю секретаря Мархотка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну
справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -
Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») через представника звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.
В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком і позичальником було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу, який належить відповідачу на праві власності.
Оскільки відповідач своїх зобов'язань по поверненню кредиту, відсотків та інших платежів за користування ним не виконує, позивач набув право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у вказаний в позові спосіб, враховуючи положення діючого ЦК України та Законів України «Про заставу» та «;Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Представник позивача в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшло клопотання, відповідно до якого ПАТ «Ідея Банк» просить провести судовий розгляд за відсутності представника позивача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника позивача.
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання.
На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Умовами Договору визначено, що кредит надається для фінансування купівлі відповідачем транспортного засобу, марки «DAEWOO Nexia», 2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами)НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3, в сумі 81 260,00 грн., фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 2438,80 грн., строком користування до 21.12.2018 року.
Параграф 3 Договору вказує на те, що забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором, є застава транспортного засобу, вказаного в п.2 параграфу 1 договору.
Згідно умов параграфу 4 Договору, відповідач зобов'язалась отримати кредит і погашати заборгованість за Договором у вигляді ануїтентних платежів на рахунок НОМЕР_4 відповідно до графіку щомісячних платежів, який є Додатком №1 до Договору (а.с. 21).
Як вбачається з копій платіжного доручення № 910.125468 від 23.12.2011 року (а.с. 14) кредитні кошти були отримані відповідачем ОСОБА_1, а, отже, позивачем було виконано свої зобов'язання за Договором в повному обсязі.
За згодою сторін заставна вартість предмету застави встановлена в розмірі 95 600 грн.
Доказів належного виконання умов кредитного договору відповідачем суду надано не було.
Як вбачається з інформації з бази даних Єдиного державного реєстру МВС, станом на 20.11.2017 року власником транспортного засобу, марки «DAEWOO Nexia», 2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний НОМЕР_3, є ОСОБА_1
Відповідно до п.1 параграфу 5 договору застави транспортного засобу заставодержатель, зокрема, має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. А п.2 параграфу 5 передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.
У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
В силу ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 19 ЗУ «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Частиною 1 ст. 20 ЗУ«Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Відповідно до ч.6 ст. 20 цього Закону, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Згідно з ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.
З аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 року.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 543, 553,554, 572, 589, 590, 627, 611, 1054 ЦК України; ст. ст. 19-21 Закону України «Про заставу», ст. ст. 24-26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд -
Позов - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя