Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 428/3359/17
Провадження № 22ц/782/777/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретаря Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест»

на рішення

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року

по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач зазначав, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 03.02 1992 року до 23.032015 року та був звільнений з роботи на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

При звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку.

Тому, позивач ОСОБА_2 уточнюючи позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволені.

Суд вирішив:

Стягнути з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» (Луганська область м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, код 14295594) на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 березня 2015 року по 29 вересня 2017 року в сумі, яка визначена без утримання податків й інших обов'язкових платежів та дорівнює 134659 (сто тридцять чотири тисячі шістсот п'ятдесят дев'ять) грн. 26 коп.

Стягнути з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» (Луганська область м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5, код 14295594) в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 1346 (одна тисяча триста сорок шість) грн. 59 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, на помилковість встановлення обставин, які не були доведеними, порушення судом норм матеріального права.

У судовому засіданні представники відповідача ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» Єршов В.І. та Шепеленко С.П. доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнав, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно із копією трудової книжки серії БТ-ІІ № 1849987 ОСОБА_2 був прийнятий до ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на посаду електромонтер 5-го розряду у відділення з виробництва гранульованого карбаміду (мочевини) в порядку переводу з СПО «Азот» за згодою між керівниками підприємств на умовах, передбачених контрактом.

23.03.2015 року на підставі наказу № 58-к, був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до копії довідки № 61, наданої 02.03.2017 року ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», заборгованість з невиплати заробітної плати ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» перед ОСОБА_2 за період з січня 2015 року по березень 2015 року склала: 3647,00 грн. заробітної плати та 2111,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за січень 2015 року; 2890,00 грн. заробітної плати та 1445,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за лютий 2015 року; 6775,00 грн. заробітної плати та 2391,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2015 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у порушення вимог статті 116 КЗпП України своєчасно не провів розрахунок при звільненні позивача, та, керуючись статтею 117 КЗпП України, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, суд вважав, що наявність сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили, виданого Торгово-промисловою палатою України 27 вересня 2017 року, яким засвідчено настання у відповідача обставин непереборної сили (воєнний конфлікт на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції), не свідчить про настання цих обставин у відповідача при дотриманні трудового законодавства, зокрема в частині виплати заробітної плати працівникам підприємства.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 27 вересня 2017 року № 3029/2/21-10.2 - терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, в тому числі території міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 року), м. Первомайськ, м. Щастя Луганської області, що супроводжуються актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об'єктивно унеможливлюють виконання обов'язків сторонами, передбачених умовами договору, законодавчими та іншими нормативними актами.

Зупинення господарської діяльності ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» є вимушеним заходом, зумовленим запобігання зростання техногенних катастроф через потенційну загрозу проведення терористичних актів на території Луганської області, а також фізичною неможливістю ведення виробничої діяльності через відсутність належного енергопостачання, зокрема: зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя поблизу міста Луганська, та припинення електропостачання ПС «Михайлівська-330», що розташована біля міста Первомайськ Луганської області, територія якого з 2014 року та по цей час перебуває під контролем незаконних збройних формувань.

Втратою можливості ведення нормальної господарської діяльності на виробничих потужностях ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» внаслідок впливу дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) фактично знівельована можливість підприємства виконати обов'язок, передбачений законодавством України про працю, зокрема: ст.ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме: провести розрахунок з кожним звільненим працівником у день звільнення.

Унеможливлення виконання обов'язку, передбаченого ст.ст. 47, 116 КЗпП України, а саме провести розрахунок з кожним звільненим працівником, у тому числі 23.03.2015 року - день звільнення позивача, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції з 25 травня 2014 року і які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов'язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», вони об'єктивно впливають на її зобов'язання, передбачені ст. ст. 47, 116 КЗпП України, та унеможливлюють їх виконання.

Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов'язальної сторони, якою за цим висновком є ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» за невиконання зобов'язань, передбачених ст.ст. 47 і 116 КЗпП України.

Отже, на думку колегії суддів апеляційного суду, настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 27 вересня 2017 року № 3029/2/21-10.2, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

З огляду на наведене, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати позивачці належних їй при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», неправильно застосувавши норми статей 116, 117 КЗпП України.

Крім того, такий висновок місцевого суду суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 року у справі № 6-364цс16 щодо застосування в подібних правовідносинах ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Разом із тим, колегія суддів вважає хибним посилання суду першої інстанції та позивача на неможливість підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору) саме висновком Торгово-промислової палати України від 27 вересня 2017 року № 3029/2/21-10.2.

Так, ч. 1 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» встановлено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

При цьому, згідно із ч. 2 ст.11 вказаного Закону, методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Як вже зазначалось раніше, відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат.

Разом із тим, пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5), встановлено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

При таких обставинах, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок Торгово-промислової палати України (у тому числі і науково-правовий) є різновидом сертифікату Торгово-промислової палати України та належним чином засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

При цьому апеляційний суд звертає увагу на раніше згадану правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 року та сформовану при касаційному перегляді справи № 6-364цс16, де підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) зазначено саме висновок Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки до висновків, щодо задоволення позову, місцевий суд дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» - задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: