Справа № 454/862/17 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/4191/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 травня 2017 року по справі за позовомОСОБА_2 до слідчого СВ Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відповідач неналежним чином проводила слідчі та розшукові дії у межах кримінального провадження №0001135 від 7 грудня 2013 року за ст. 382 КК України, в яке входить інше провадження №0001470 від 8 грудня 2015 року за ст.ст. 212, 356 КК України. Вказує, що з листопада 2015 року по серпень 2016 року слідчий проявила навмисну бездіяльність, результатом якої стало винесення постанови від 22 липня 2016 року про закриття кримінального провадження. Стверджеє, що з даного приводу ним отримано нервовий стрес і гіпертонічний криз, у зв»язку з чим 22 липня 2016 року він був госпіталізованим до Сокальської ЦРЛ. Зазначає, що, оскаржуючи бездіяльність відповідача він був змушений неодноразово бути присутнім на прийомах у Червоноградській місцевій прокуратурі, ГУ НП у Львівській області та Прокуратурі Львівської області. Крім цього, був змушений відвідувати засідання у Сокальському районному суді та Апеляційному суді Львівської області. Просить стягнути із відповідача в його користь 6635,71 грн. моральної шкоди, яка спричинена неправомірними діями відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, підлягає відшкодуванню у порядку і випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року (далі - Закон). Підставами відшкодування шкоди, завданої громадянинові, крім іншого, є незаконне засудження, незаконне притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інші процесуальні дії, що обмежують права громадян.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов"язків є зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди на підставі ст.ст. 22, 23 ЦК України.

Судом встановлено, що постановою слідчого Сокальського ВП Гуменюк О.Р. від 22 липня 2016 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0001135 від 7 грудня 2003 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 382 та ст. 356 КК України.

Позивач, реалізовуючи свої права передбачені ст. 303 КПК України, звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, яку отримав згідно тексту ухвали слідчого судді - 28 липня 2016 року разом із повідомленням №3379/65/14-2016.

Ухвалою слідчого судді від 11 жовтня 2016 року вищевказану постанову слідчої від 22 липня 2016 року скасовано.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За правилами ч. 6 зазначеної статті відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, тобто за незаконні дії або бездіяльність цих органів, які не включені до переліку незаконних рішень, дій чи бездіяльності ч 1 ст. 1176 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Є встановленим, що підставою звернення до суду із даним позовом позивачем зазначено неправомірні дії слідчого при досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні, в той час із змісту позовних вимог вбачається, що дані дії стосуються прийнятого слідчим рішення про закриття кримінального провадження та оскарження його позивачем, що безпосередньо регулюється КПК України, стаття 303 якого передбачає право оскарження до слідчого судді рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Дане право позивачем реалізоване, ним оскаржено постанову слідчого від 22 липня 2016 року, а ухвалою слідчого судді від 11 жовтня 2016 року вказану постанову скасовано.

Згідно ст. 40 КПК України, серед іншого слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження.

Неправомірності дій у даному процесуальному рішенні слідчого не встановлено, як і позивачем в ході розгляду справи не надано суду доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди. Докази про наявність моральної шкоди, протиправність дій відповідача, які перебувають у причинному зв»язку з такою шкодою, відсутні.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача в користь позивача 6635,71 грн. моральної шкоди, на підставі аналізу наявних у справі доказів.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді