Справа № 180/1078/17
14 листопада 2017 р.
Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Нанічкіної Н.М.,
з секретарем Ганоченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі й просив його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений через оголошення у газеті «Вісті Придніпровя» від 09.11.2017 року №87(1886). Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.
З урахуванням положень статті 224 ЦПК України та думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст.61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
11 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н (а.с.6). Генеральна угода підписана відповідачем.
За вказаною Генеральною угодою ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4510,97 гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних на 36 місяців. Погашення заборгованості здійснюється, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця шляхом надання відповідачем банку грошових коштів в розмірі 225,73 гривень для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості 30 червня 2016 року.
Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що за порушення зобовязання ОСОБА_1 сплачує банку штраф в розмірі 1264,62 грн.
-4510,99 грн. тіло кредиту;
-2474,26 грн. відсотки за користування кредитом;
-5773,76 грн. пеня та комісія за прострочене зобовязання;
-1264,62 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди,
що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с. 4).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Відповідно до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 11 червня 2014 року мається прострочення виконання грошового зобовязання. Позовні вимоги підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню.
Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст.617 ЦК України.
Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1600,00 гривень.
Відповідно до п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних із розглядом судової справи належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Відповідно до платіжного доручення № ІНВ97В1ОТ7 від 07 листопада 2017 року, за публікацію оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» від 09.11.2017 року позивачем сплачено 500 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану судових витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 500 грн.
На підставі статей 11, 258, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України, керуючись статтями 10, 11, 60, 79, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик, в розмірі 500 (пятсот) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Н. М. Нанічкіна