АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1176/16-ц 22-ц/774/1737/К/17

Справа № 213/1176/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1737/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 55 (IV) Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

із секретарем: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої одноразової допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі - ПАТ «ПівдГЗК») про стягнення невиплаченої на день звільнення грошової суми одноразової допомоги, середнього заробітку за час затримки її виплати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 14 років 6 місяців 27 дні він працював на підприємстві відповідача електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування. 19.09.2014 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не виплачена вихідна допомога, що передбачена п. 6.1 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, яка була чинна у 2014 році у розмірі середньомісячної заробітної плати, яка перед його звільненням становила 5459,39 грн. А також у звязку із затримкою розрахунку при звільненні просить суд стягнути середній заробіток.

Після уточнення позовних вимог в останній редакції 22 грудня 2016 року представник позивача просить суд стягнути з відповідача ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_3 не виплачену одноразову допомогу при звільненні у розмірі 5459,39 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 вересня 2014 року по 01 листопада 2014 року у сумі 15230,60 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПАТ «ПівдГЗК».

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Так, судом першої інстанції не взято до уваги, що п.1.1.розділу 1 Колективного договору що діяв на підприємстві 2012-2013 р.р., що діяв під час звільнення позивача, містить посилання на відповідність його Генеральній галузевій угоді, яка в свою чергу передбачала право працівника при звільнені на отримання одноразової допомоги при звільнені за умови відповідного стажу на підприємстві.

Судом не надано оцінку доказам, в підтвердження розповсюдження дії Галузевої угоди на відповідача, зокрема прийняття ПАТ «ПівдГЗК» участі у конкурсі на кращий колективний договір, умовою участі в якому було визнання дії Галузевої угоди на цьому підприємстві. Крім того,судом не надано оцінку листу Голови центрального комітету профспілки від 20 липня 2016 року, в якому зазначено поширення Галузевої угоди на відповідача.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_7 «ПівдГЗК», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_3 з 12.01.1993 року прийнятий електрослюсарем з ремонту устаткування; з 09.02.1994 року переведений електрослюсарем з ремонту устаткування, працюючим в карєрі 5 розряду рудоуправління; 24.06.1997 року звільнений за ініціативою працюючого за ст. 38 КЗпП України; 17.09.2004 року прийнятий на рудозбагачувальну фабрику № 2 електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду; 15.12.2006 року переведений на рудозбагачувальну фабрику № 2 електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду;01.04.2008 року переведений в рудоуправління електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду (працюючим у карєрі); 19.09.2014 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а. с. 6-7).

Встановлено що загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 14 років 5 місяців 14 днів.

При звільненні позивачу нараховані та виплачені: компенсація за невикористану відпустку в сумі 177,75 грн. за мінусом податків; у 2014 році було перераховано: 07.09.2014 року 1861,70 грн (заробітна плата за серпень 2014 року); 18.09.2014 року 705 грн (аванс); 19.09.2014 року 2542,67 грн. (заробітна плата при звільненні); 08.10.2014 року перераховано Фондом соціального страхування 892,35 грн. (лікарняний лист) (а. с. 13, 14).

Згідно довідки ПАТ «ПівдГЗК»№490 від 13 березня 2017 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 за два останні місяці перед звільненням липень - серпень 2014 року включно, розрахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами) та становить 5602,40 грн.(а. с. 127).

Згідно іншої довідки, наданою ПАТ «ПівдГЗК» середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 за період з травня 2014 року по серпень 2014 року включно складає 5459,39 грн. середньоденна 362,64 грн., середньогодинна 31,43 грн. (а. с. 76, 84).

В Міністерстві праці та соціальної політики України за реєстровим номером 40 28.07.2011 року зареєстровано Галузеву угоду гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 року (далі Галузева угода). Яку підписано від сторони власників: -Перший заступник Міністра промислової політики України голова комісії з проведення реорганізації ОСОБА_8; -Голова Фонду державного майна України ОСОБА_9; -Генеральний директор асоціації «Укркокс» ОСОБА_10; -Генеральний директор обєднання «Укртрубопром» ОСОБА_11; -Генеральний директор ТОВ «Метінвест Холдинг» ОСОБА_12; -Голова ради директорів Української асоціації виробників феросплавів ОСОБА_13; -Директор по персоналу і соціальних питаннях українських підприємств компанії «Євраз» ОСОБА_14; -Директор по персоналу ТОВ «Інтерпайп Менеджмент» ОСОБА_15;-Голова правління ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ОСОБА_16; -Генеральний директор асоціації «Укрвогнетрив» ОСОБА_17. Від сторони ПМГУ: Голова Центрального комітету ОСОБА_18.

Відповідно до п. 1.4. Галузевої угоди - угода діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали трудові договори з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, що є у сфері дії сторін, які підписали угоду, незалежно від форм власності і господарювання, а також у частині, обумовленій окремими пунктами, - на осіб, що потребують особливої соціальної підтримки згідно п. 6.13.

Пунктом 1.7. Галузевої угоди передбачено, що норми і положення угоди є обовязковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, що її уклали.

Відповідно до п. 1.11. Угода набирає чинності з дня її підписання і діє до укладення нової угоди.

Зокрема Пунктом 6.1. Галузевої угоди передбачено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7,5 до 15 років середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років тримісячної середньої заробітної плати. (а. с. 10-12, 104-105, 137-138).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилався на те, що при звільненні йому не була виплачена вихідна допомога, що передбачена умовами Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі Галузевої угоди), що діяла на час його звільнення, у звязку із чим, вважає, що відповідач зобовязаний сплатити йому невиплачену вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що умови Галузевої угоди не розповсюджують свою дію на ПАТ «ПівдГЗК», тому відсутній у відповідача обовязок виконувати її положення.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виник спір стосовно права позивача ОСОБА_3 на отримання при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію в розмірі середньомісячного заробітку, що передбачена умовами Галузевої угоди.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Пунктом 6.1 розділу 6 «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, яка була чинною на день звільнення позивача, передбачено, що сторона власника за рахунок коштів підприємства у порядку та на умовах передбачених колективним договором зобовязується: виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу у розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7.5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати( а.с.11).

Положеннями ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 9 цього ж Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Як видно з п.1.1 Розділу 1 Колективного договору що діяв на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК» 2012-2013 р.р., що діяв під час звільнення позивача, містить посилання на відповідність його Генеральній та галузевій угоді ( а.с.148 на звороті).

В судовому засіданні колегії суддів представник відповідач пояснила, що Галузева угода поширюється на працівників підприємства ПАТ «ПівдГЗК», що зазначено в положеннях п.1.1 Колективного договору, лише в частині що не суперечить діючому на підприємстві Колективному договору.

Поте, колегія суддів не може прийняти дане посилання, оскільки жодного протоколу розбіжностей та узгодження окремих положень Галузевої угоди ГМК України стосовно не застосування положення п.6.1. Галузевої угоди, та не розповсюдження його дії на підприємство ВАТ «ПівдГЗК», відповідачем не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, на відповідь голови Центрального комітету профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України за вих..№03/87 від 07 березня 2017 року про поширення Галузевої угоди у 2011-2012р.р. на ВАТ «ПівдГЗК» у звязку із тим, що підприємство приймало участь у конкурсі на кращий колективний договір обовязковою умовою участі в якому було визнання дії Галузевої угоди та поширення на підприємстві. ( а.с.165).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про не розповсюдження та не застосування до врегулювання спірних правовідносин умов Галузевої угоди, які не діють для працівників на підприємстві відповідача ПАТ «ПівдГЗК», дані висновки суперечать письмовим матеріалам справи.

Враховуючи, що позивач на момент виходу на пенсію за власним бажанням станом на 19.09.2014 року мав 14 років 6 місяців стажу роботи на підприємстві відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що на ОСОБА_3 розповсюджується дія п. 6.1. Галузевої угоди та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Аналогічне положення міститься в п.6.20 Колективного договору, що діє на підприємстві відповідача: обовязок ПАТ «ПівдГЗК», виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію,але не пізніше 6міс. після досягнення пенсійного віку ( за винятком випадків тривалої хвороби), одноразову матеріальну допомогу з урахуванням безперервного стажу бороти на підприємстві у розмірі, не менше, зокрема при стажі роботи 7,5-15 років один середньомісячний заробіток ( а.с.29).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, зі змінами та доповненнями (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Позивач ОСОБА_3 звільнений 19 вересня 2014 року ( а.с.7).

Згідно довідки ПАТ «ПівдГЗК» від 13 березня 2017 року середньомісячна заробітна плата за липень, серпень 2014 року ОСОБА_3Ю становить 5602,40 грн. ( а.с.127). За таких обставин, розмір одноразової матеріальної допомоги при звільненні, яка мала були виплачена ОСОБА_3Ю . у звязку із виходом на пенсію за власним бажанням, мала б становити 5602,40 грн.

Враховуючи межі заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, та положення ч.1 ст..11 ЦПК України, обовязок суду розглядати справу лише в межах заявлених позоних вимог, вважає доведеним право позивача на стягнення з ПАТ «ПівдГЗК» одноразової вихідної допомоги у сумі 5459,39 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 5459,39 грн., яка у порушення п.6.1Галузевої Угоди не була йому виплачена при звільненні 19 вересня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що так як ОСОБА_19, який звільнений 13 березня 2007 року, не були виплачені всі належні йому суми у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а повного розрахунку на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції проведено не було, то наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Однак, колегія суддів не може погодитися із розрахунком розміру середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_3 у розмірі 362,64 грн., визначеного його представником на підставі довідки №1178 від 16.05.2016 року про заробітну плату, оскільки зазначені в ній відомості , виходячи з 12 годинного робочого дня позивача та 15 робочих днів на місяць, що також підтверджується табелем виходу на роботу ( а.с.76,84,128,129).

Тому, для визначення середнього заробітку за період несвоєчасно виплаченого заробітку необхідно перерахувати розмір середньоденного заробітку позивача, виходячи з 8 годинного робочого дня, а саме у позивача він буде становити 251,44 грн., згідно розрахунку (31,43 грн. х8).

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до положення ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Отже, виходячи із заявлених ОСОБА_3 позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 вересня 2014 року по 01 листопада 2014 року , становитиме 7543,20 грн. виходячи з розрахунку ( 30 робочих днів за даний період х 251,44 грн.)

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилом ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог , ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

Відповідно п.п. 9 п.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року ( зі змінами внесеними Законом України №629-УІІІ від 16 липня 2015 року), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду складає 110% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору для фізичної особи становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, що становить 1600 грн.

Виходячи із обсягу заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, дві з яких майнового характеру, підлягає сплаті судовий збір у мінімальному розмірі 0,4х1600х2=1280грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 110% від цієї ставки, що становить 1408 грн. за розгляд апеляційної скарги, що разом складає 2688 грн.

У звязку із тим, що позивач ОСОБА_3 при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору він підлягає стягненню з відповідача ПАТ «ПівдГЗК» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2688 грн.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 13 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки при розрахунку -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 невиплачену одноразову вихідну допомогу при звільненні у розмірі 5459,39 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 вересня 2014 року по 01 листопада 2014 року у розмірі 7543,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2688 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: