Справа № 347/1494/16
Провадження № 22-ц/779/1622/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Суддя-доповідач Мелінишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним будівництва господарських споруд, заборону проведення зварювальних робіт, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 14 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним будівництва господарських споруд, заборону проведення зварювальних робіт, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що господарські споруди побудовані відповідачами незаконно, з порушенням будівельних та санітарних норм. Крім того, ОСОБА_4 не маючи відповідної освіти проводить зварювальні роботи. Внаслідок таких робіт в їхньому будинку були перепади напруги, у звязку із чим пошкоджена побутова техніка, знищені всі продукти, що знаходились в морозильній камері. Такими діями відповідачів їм спричинено матеріальну шкоду у розмірі 72 000,00 грн та моральну шкоду, розмір якої оцінюють у 200 000,00 грн.

Також вказували, що житловий будинок по вул. Шевченка,64 в с. Старі Кути, Косівського району отримано ОСОБА_5 на підставі нікчемної довіреності. Відтак, договір дарування земельної ділянки від 16 липня 1996 року, договір дарування житлового будинку та земельної ділянки від 1 вересня 2004 року є незаконними. Відповідно незаконними є Державні акти на право приватної власності на землю, видані ОСОБА_5 та ОСОБА_3

З цих підстав просили позов задовольнити.

Рішенням Косівського районного суду від 14 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких посилаються на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема неповне зясування обставин справи та невідповідність висновків встановленим обставинам справи. Відмовляючи у задоволенні їх клопотання про розєднання у два окремі самостійні провадження позовних вимог, суд неправильно вважав, що підстави для цього відсутні. Таке клопотання стосувалося розєднання в окреме провадження позовних вимог щодо незаконного проведення зварювальних робіт, якими їм спричинено моральну та матеріальну шкоду. Ці вимоги не є однорідними з вимогою про незаконне будівництво відповідачами господарських споруд, доводяться різними доказами, поясненнями різних свідків. Разом з тим, суд прийшов до помилкового висновку, що вони просили розєднати в самостійне провадження позовну вимогу про визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю.

На їхню думку, необґрунтовано відмовлено судом і у задоволенні їх клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості співвідповідача ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі ОСОБА_6. Так, вони неодноразово повідомляли керівництво останнього про незаконне проведення зварювальних робіт відповідачами, що спричиняло різкі перепади у мережі та призвело до виходу з ладу їхніх електроприладів. Проте, працівники ОСОБА_6 жодним чином не відреагували та не вжили необхідних заходів щодо припинення незаконних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Безпідставно судом відмовлено і у витребуванні з ОСОБА_6 районної архітектури плану будинку по вул. Шевченка,64 в с. Старі Кути станом на 1 вересня 2004 року.

Також вказують, що всупереч вимог закону суд розглянув справу у їх відсутності, без виклику та допиту свідків. При цьому неявка ОСОБА_1 у судове засідання 14 серпня 2017 року була зумовлена поважною причиною, про що він завчасно повідомив суд. ОСОБА_2 не могла самостійно прибути до суду за станом здоровя, так як є інвалідом ІІ групи по зору, а її представник знаходився в цей час за межами Івано-Франківської області.

Крім того, під час розгляду справи вони збільшили позовні вимоги та просили також визнати недійсними договори дарування земельних ділянок та державні акти на право власності на ці ділянки. Однак, мотивувальна частина рішення не містить даних щодо встановлення судом обставин по цих вимогах та мотивів, з яких суд вважав, що вони не підлягають до задоволення. Враховуючи те, що ОСОБА_7 отримав у дар земельні ділянки на підставі нікчемного правочину, він не набув права власності на них. А відповідно оскаржувані договори є недійсними. У звязку з тим, що справа стосується прав та інтересів ОСОБА_7 вони подали заяву про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Однак, суд першої інстанції цієї заяви не розглянув та не залучив його до участі в справі.

Посилаючись на зазначені обставини апелянти просили рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 ОСОБА_8 доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Після проголошеної в судовому засіданні 23 листопада 2017 року перерви в засідання 5 грудня 2017 року не зявилися будучи належним чином повідомленими. 5 грудня 2017 року надіслали суду електронною поштою заяву про відвід головуючому судді Мелінишин Г.П. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 5 грудня 2017 року в задоволенні цієї заяви відмовлено.

Враховуючи неодноразові відкладення розгляду справи за клопотанням апелянтів, надання апелянтом ОСОБА_1, представником ОСОБА_2 ОСОБА_8 пояснень з приводу доводів апеляційної скарги та незаконності (необґрунтованості) рішення суду першої інстанції, відсутність поважних причин для відкладення розгляду справи, необхідність дотримання процесуальних строків її розгляду колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи без їх участі.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими, що також не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ст. 60 ЦПК України ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Старокутської сільської ради від 28 лютого 2008 року ОСОБА_3 надано дозвіл на перебудову та добудову господарських приміщень, що знаходяться в с.Старі Кути вул. Шевченка, 64 (а.с.65 т.1).

Матеріалами справи підтверджується, що на замовлення останньої відділом архітектури і містобудування ОСОБА_6 державної адміністрації виготовлено архітектурно-будівельну документацію на добудову до житлового будинку та будівництво господарських споруд. Зокрема, 29 січня 2009 року надано технічні умови органу державного пожежного нагляду на будівництво (реконструкцію, техпереоснащення) обєктів, влаштування інженерного обладнання, а 30 березня 2009 року - видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 469 (а.с.67, 68 т. 1 ).

В подальшому 21 вересня 2015 року управлінням Держархбудінспекції в Івано-Франківській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації обєкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання (а.с. 69 т.1).

Відтак, враховуючи наявність у відповідачів необхідної документації на проведення будівництва господарських споруд, відсутність будь-яких належних та допустимих доказів щодо їх будівництва з порушенням будівельних та санітарних норм, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2, місцевий суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним будівництва господарських споруд.

В цій частині рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильності висновку суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним будівництва господарських споруд не спростовують, а тому підстав для скасування чи зміни рішення суду в ній частині не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині вирішення позовних вимог про заборону проведення зварювальних робіт, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю не може вважатись законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом ч.2 ст.30 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем.

Як передбачено ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

За змістом ст. 32 ЦПК України, участь у справі кількох відповідачів допускається, коли предметом спору є спільні права чи обовязки кількох відповідачів, або права і обовязки кількох відповідачів виникли з однієї підстави, або предметом спору є однорідні права і обовязки.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та просили, в тому числі, заборонити проведення зварювальних робіт, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду (а.с.1-3 т.1).

В ході розгляду справи позивачами подано клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості співвідповідача ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі ОСОБА_6. При цьому зазначали, що з приводу проведення незаконних зварювальних робіт вони звертались до ОСОБА_6. Проте останній вчасно не відреагував на їх звернення (а.с.126-127, 140, 187-188 т.1).

В засіданні апеляційного суду 23 листопада 2017 року з пояснень ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 встановлено, що саме спільними діями відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо проведення незаконних зварювальних робіт та ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі ОСОБА_6 щодо відсутності належного реагування з цього приводу їм завдано матеріальну та моральну шкоду. Крім того, зазначили, що у звязку із вказаним клопотанням вони просили розєднати в самостійне провадження ці позовні вимоги і з позовною вимогою про визнання незаконним будівництва господарських споруд.

Також з матеріалів справи вбачається, що у червні 2017 року позивачами подано заяву про збільшення позовних вимог, зокрема в частині визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю (а.с.145-146 т.1).

Апеляційним судом зясовано, що 16 липня 1996 року між ОСОБА_9, від імені якої діяв на підставі посвідченого Старокутською сільською радою народних депутатів від 22 травня 1996 року доручення за реєстровим №84 ОСОБА_10, та ОСОБА_5 укладено договір дарування земельної ділянки. Відповідно до його умов ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_11 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,28 га, що знаходиться в с. Старі Кути Косівського району та перебуває у віданні Старокутської сільської ради. Земельна ділянка належить дарителю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого Старокутською сільською радою 3 квітня 1993 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №1073 (а.с.172 т.1).

В подальшому 1 вересня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки. Згідно п. 1 цього договору даритель подарував житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Старі Кути по вул. Шевченка, 64 та земельні ділянки площею 2801 кв.м., що знаходяться в с. Старі Кути, Косівського району. Земельні ділянки, що відчужуються за цим договором, належать довірителю на підставі Державних актів на право приватної власності на землю ІФ №096413, ІФ №096412, виданих Старокутською сільською радою 7 квітня 2004 року, на підставі договору дарування від 16 липня 1996 року за реєстром№1227-Д (а.с.171 т.1).

Спір з приводу цих договорів та Державних актів розглядався судами, з приводу чого неодноразово постановлялися судові рішення ( а.с.242-253 т.1).

В даній справі позов в цій частині мотивовано тим, що ОСОБА_9 рішенням Косівського районного суду від 14 червня 1990 року визнано недієздатною. Відповідно рішенням цього ж суду від 17 січня 2017 року визнано незаконними дії секретаря Старокутської сільської ради щодо посвідчення 22 травня 1996 року доручення за реєстровим №84 від імені ОСОБА_9 на представництво її інтересів ОСОБА_10 (а.с.156,176 т.1). Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2017 року (а.с. 240-241 т.1), рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове про відмову в задоволенні позову з підстав неправильного визначення субєктного складу сторін спору, вирішивши питання про права та обовязки без залучення до участі в справі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 При цьому встановлено, що ОСОБА_9 в 2000 році померла.

Згідно розяснень Верховного Суду України в п.26 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

А отже, розгляд даної справи також повязаний з вирішенням питання про права та обовязки ОСОБА_7 та ОСОБА_10 Однак, суд першої інстанції питання про залучення їх до участі в справі не вирішував.

Вказане свідчить про те, що розглядаючи справу, суд у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Зокрема, вирішуючи даний спір всупереч вимог ст. ст. 10, 33 ЦПК України не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі та не залучив їх до участі у справі.

Однак, апеляційний суд законодавчо позбавлений права в такому разі скасувати рішення з направленням справи на новий розгляд, відповідно як і залучити їх до участі в справі та вирішити спір як суд першої інстанції.

Відтак, постановлене з порушенням норм процесуального права рішення в частині позовних вимог про заборону проведення зварювальних робіт, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів щодо порушення вимог закону в частині розгляду справи у відсутності позивачів.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні суду справа знаходилась з 5 вересня 2016 року, у звязку із клопотаннями позивачів розгляд справи неодноразово відкладався (а.с. 44, 45, 48, 72, 73, 74, 109, 110, 120,121, 178, 179, 180, 192, 193 т.1).

Зясовано, що 14 серпня 2017 року на електронну адресу Косівського районного суду ОСОБА_1 всьоме подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, зазначивши при цьому поважною причиною відсутності знаходження у щорічній відпустці. Однак, на підтвердження цього та неможливості бути присутнім в судовому засіданні належних доказів ним не представлено.

За наведених обставин та враховуючи принцип ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, суд вправі був розглянути справу у відсутності позивачів.

З огляду на вищенаведене, апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 14 серпня 2017 року в частині позовних вимог про заборону проведення зварювальних робіт, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про заборону проведення зварювальних робіт, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та Державних актів на право приватної власності на землю відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_12