Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Маляренка А.В., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», третя особа: Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Сумській області, про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 5 травня 1983 року перебуває у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (далі - ПАТ «Сумське машинобудівне НВО»). З 14 серпня 2012 року по 4 вересня 2012 року він перебував на обстеженні на лікуванні в клініці НДІ гігієни праці та профзахворювань ХНМУ. Внаслідок обстеження у нього був встановлений діагноз професійного захворювання - хронічна двостороння сенсоневральна туговухість з помірним ступенем зниження слуху (III ступень) - по класифікації ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Захворювання професійне від тривалого впливу виробничого шуму. 11 вересня 2012 року до закладу державної санітарно-епідеміологічної служби було направлене повідомлення про наявність професійного захворювання. На підставі повідомлення про професійне захворювання 20 вересня 2012 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання згідно акту від 20 вересня 2012 року є недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці, проведення робіт в умовах підвищених рівня виробничого шуму. Відповідно до довідки, виданої Зарічною районною в м. Суми МСЕК від 8 жовтня

2012 року ступінь втрати професійної працездатності у позивача становить 20%.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне НВО» моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне НВО» на користь

ОСОБА_4 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 551,20 грн судового збору в дохід держави.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити ухвалені в справі судові рішення в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, збільшити суму до 20 000 грн, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом установлено, що ОСОБА_4 працював у відповідача в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, а також за деякими показниками був присутній сам факт важкості праці. Робота у шкідливих для здоров'я умовах стала наслідком його професійного захворювання через порушення відповідачем вимог трудового законодавства стосовно нестворення безпечних умов праці (не дотримано законодавство про охорону праці, щодо гігієнічних регламентів та нормативів), тому під час огляду позивача МСЕК 08 жовтня 2012 року йому вперше було встановлено втрату 20% працездатності у звязку з профзахворюваннями безтерміново, а під час повторного огляду МСЕК 15 вересня 2015 року встановлено третю групу інвалідності безтерміново.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосував положення ст. 153, 237-1 КЗпП України, оцінив надані сторонами докази в їх сукупності, відповідно до ст. 212 ЦПК України, встановив фактичні обставини справи та прийшов вірного висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язку з питань охорони праці стосовно позивача були порушені права останнього на безпечні умови праці, тому погіршився стан його здоров'я через професійні захворювання, у зв'язку з чим відбулась втрата нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд урахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань та дотримався вимог розумності і справедливості відповідно до ст. 23 ЦК України.

Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, суд навів в рішенні відповідні мотиви.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

А.В.Маляренко

О.С.Ткачук