Справа № 182/1394/17
Провадження № 2/0182/2012/2017
07.12.2017 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тихомирова І.В.
секретаря Рахуба О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя обєднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Нікопольської міської ради про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про визначення місця проживання дитини -
16.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Виконком Нікопольської міської ради про визначення місця проживання дитини, посилаючись на такі обставини.
З 14.03.2014 року вони з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого є малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження дитини вся сімя проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі, яку безстроково винаймав позивач. З 01.09.2016 року по 10.10.2016 року син відвідував дитячий садок. 17.10.2016 року ОСОБА_2 забрала речі і разом із сином виїхала на постійне місце проживання за адресою своєї та синової реєстрації до м. Нікополя Дніпропетровської області, у будинок своєї матері.
ОСОБА_2 перешкоджала ОСОБА_1 у спілкуванні із сином, у звязку з чим він вимушений був звернутися до органу опіки та піклування Нікопольської міської ради для визначення порядку спілкування з дитиною, однак визначений порядок ОСОБА_2 не виконує.
ОСОБА_1 працює, має середньомісячний дохід у вигляді заробітної плати у розмірі приблизно 5000 грн., тому в змозі утримувати себе та сина. За місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, винаймає квартиру, в якій створені умови для проживання малолітньої дитини, тому вважає, що син повинен проживати з ним. Крім того, вважає, що у разі проживання малолітнього ОСОБА_4 з ним, він зможе приватизувати квартиру і син набуде право власності на її частину.
У свою чергу ОСОБА_2 позов не визнала та 29.06.2017 року подала зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина з нею. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 21.04.2017 року шлюб між нею та ОСОБА_1 розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 у жовтні 2017 року вона разом з малолітнім сином ОСОБА_3 покинула квартиру, яку винаймав ОСОБА_1 у м. Вільногірську Запорізької області, та виїхала на постійне проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 до будинку своїх батьків, де вони з сином мешкають і досі. Будинок обладнаний усім необхідним для проживання та нормального розвитку дитини. ОСОБА_2 наразі знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, але за нею зберігається місце роботи у «Нікопольському центрі первинної медико-санітарної допомоги», тому має матеріальну змогу забезпечувати себе та сина. За місцем роботи і місцем проживання у неї позитивні характеристики, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває. Наразі малолітній ОСОБА_4 відвідує дитячий садок, облікований в медичних установах, має всі необхідні щеплення. ОСОБА_2 займається його вихованням та гармонійним розвитком. Жодних перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином вона не чинить та, як матір, зацікавлена у тому, щоб між батьком і сином були здорові відносини та порозуміння. Зазначає, що ОСОБА_1 в силу своєї професії електромонтера має ненормований графік роботи, виклики на працю у нічний час, у звязку з чим він не зможе приділяти дитині достатньої уваги по вихованню та систематично доглядати за малолітньою дитиною, яка потребує постійної сторонньої уваги. Крім того, однокімнатну квартиру ОСОБА_1 винаймає, постійного місця проживання не має, у звязку з чим ОСОБА_4 може відчувати психологічний дискомфорт, повязаний з можливими переїздами та адаптацією до нових умов (дитячих садків, друзів, шкіл). З урахуванням віку хлопчика, його психоемоційної привязаності до матері, просить суд визначити місце проживання сина з нею.
У судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, просить задовольнити її зустрічний позов та визначити місце проживання малолітнього сина з нею (а.с.53).
Від представника Служби у справах дітей Нікопольської міської ради надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи. Просять відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2, визначивши місце проживання малолітньої дитини з матірю (а.с.54).
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Згідно ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права та обовязки у шлюбі та сімї: державою однаково охороняється як батьківство, так і материнство.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СКУ) мати й батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-III визначено, що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
На підставі ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).
П.18 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11 вказано, що «при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати».
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.
Як встановлено судом, з 14.03.2014 року по 21.04.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4,25,26,27).
Після фактичного припинення шлюбних відносин у жовтні 2016 року ОСОБА_2 разом із сином виїхала із квартири, в якій вони проживали з ОСОБА_1 у м. Вільногірську Запорізької області, до будинку своїх батьків за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Шишкіна, 14. З 2016 року по теперішній час дитина відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 2 «Капітошка» відділу освіти і науки Нікопольської міської ради Дніпропетровської області. Вихованням та навчанням дитини займається мама (а.с.32).
Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області № 922 від 14.12.2016 року було визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином 2 рази на місяць за попередньою домовленістю з матірю дитини та в її присутності (а.с.7).

Неодноразово ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей Нікопольської міської ради із заявою про неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обовязків, проте жодного разу інформація, викладена в зверненнях, не знайшла свого підтвердження. За заявою ОСОБА_1 службою у справах дітей був встановлений контроль за цільовим витрачанням аліментів, які батько сплачує на утримання сина. Сплачені кошти спрямовані на забезпечення потреб дитини у харчуванні, одязі, в охороні здоровя, отримання освіти та створення гідних умов життя дитини. Спеціалістами служби у справах дітей неодноразово були проведені бесіди з батьком та матірю щодо налагодження стосунків мирним шляхом, але ОСОБА_1 безпідставно звинувачує ОСОБА_2 в невиконанні нею батьківських обовязків. Провокуючи конфлікти, ОСОБА_1 порушує інтереси дитини на нормальне, спокійне життя, нехтуючи тим, що його син повинен мати постійне місце проживання (а.с.52 на звороті).

ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4. Згідно акту обстеження умов проживання від 17.11.2016 року, складеного службою у справах дітей Управління соціальних служб для сімї, дітей та молоді ДГСП м. Вільногірськ, умови у квартирі, яку він винаймає, придатні для тимчасового проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини (а.с.9). ОСОБА_1 працездатний, працює позмінно електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування дільниці хвостового господарства (на правах цеху) збагачувального виробництва філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «ОГХК», за станом здоровя та матеріальним забезпеченням в змозі утримувати малолітнього сина (а.с.8). За місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно (а.с.10-11).

Разом з тим, ОСОБА_2 також має самостійний дохід, працює на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини (а.с.30,33,52). За місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно (а.с.29,30). На обліку щодо стану здоровя, який би їй перешкоджав виховувати дитину, не перебуває (а.с.34,35). Разом із сином вони зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_5, який на праві приватної власності належить матері ОСОБА_2 ОСОБА_5 (а.с.15,28,52). Житлово-побутові умови за цією адресою відповідають санітарно-гігієнічним нормам, є окрема дитяча кімната. Для розвитку та виховання дитини відповідного віку створені всі необхідні умови (а.с.52).

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 689 від 22.11.2017 року, орган опіки та піклування Нікопольської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з матірю (а.с.52).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні із сином, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи. Крім того, проживання дитини з матірю не позбавляє батька права звернутися до Органу опіки чи піклування або суду, у разі порушення його права на участь у вихованні ОСОБА_4 Будь-яких обставин, які б компрометували ОСОБА_2 та вказували б на її неспроможність як матері судом не встановлено, як не встановлено і того, що проживання з нею ОСОБА_4 завдає шкоди інтересам хлопчика. Натомість, суд приходить висновку, що в силу свого віку малолітня дитина в психоемоційному плані більш залежна саме від матері та потребує турботи і догляду, які вона може йому надати.

Таким чином, судом під час розгляду справи не було виявлено виключних обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість визначення місця проживання малолітньої дитини з ОСОБА_2 та вказували б на підстави зміни теперішнього місця проживання ОСОБА_4

З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, приходить до висновку про доцільність відмовлення у позові ОСОБА_1 та, разом з тим, вважає можливим задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2, визначивши місце проживання малолітнього сина разом з матірю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. підтверджується квитанцією № 0.0.794362579.1 від 26.06..2017 року. Таким чином, судом вбачається необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплаченої суми судового збору у розмірі 640,00 грн. (а.с.22).

Керуючись ст.ст. 141,161 СК України, ст.ст. 209, 212-215,224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Нікопольської міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою її місця проживання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть оскаржити рішення суду у такий самий строк з моменту отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_6