Справа № 373/1381/17 Головуючий у І інстанції Рева О. І.
Провадження № 22-ц/780/5384/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 49 11.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.,

секретар: Шуляк Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, що утворилась за період з 23 вересня 2015 року по 01 липня 2017 року у розмірі 29 095,05 грн., згідно виконавчого листа від 06 листопада 2013 року, виданого Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області по справі № 2/1019/901/12 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дочки.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що після набрання даним рішенням суду законної сили, між ним та ОСОБА_3 була домовленість, що він буде сплачувати кошти на утримання дочки самостійно, а тому за заявою ОСОБА_3 від 23 вересня 2015 року постановою державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу.

З жовтня 2015 року він добровільно сплачував кошти на утримання дочки. Заборгованості по сплаті аліментів він не мав. У квітні 2017 року відповідачка направила даний виконавчий лист до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби для примусового виконання. Державним виконавцем на підставі заяви відповідачки відкрите виконавче провадження та нараховано заборгованість по аліментах з 23 вересня 2015 року по 01 липня 2017 року у розмірі 29 095,05 грн., що не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки заборгованості по аліментах він не мав, своєчасно сплачував кошти на утримання дочки, навіть у більшому розмірі, ніж передбачено рішенням суду. Проте, банківські документи щодо сплати він не зберіг. Для відповідачки не існувало будь-яких причин для пред'явлення виконавчого листа для примусового виконання до квітня 2017 року.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_2 сплати заборгованості по аліментах перед ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області по справі № 2/1019/901/12 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дочки, на підставі якого 06 листопада 2013 року видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного виконавця Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Іораш С.М. від 23 вересня 2015 року на підставі заяви стягувача (відповідача по справі) було повернуто даний виконавчий документ (а.с. 3).

28 березня 2017 року відповідач звернулась до Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання вищевказаного виконавчого документу (а.с. 5).

Державним виконавцем було нараховано заборгованість по аліментах за період з 23 вересня 2015 року по 01 липня 2017 року у розмірі 29 095,05 грн. (а.с. 6-7).

Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості обчислюється державним виконавцем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на норми ст. 191 СК України щодо неможливості присудження аліментів за минулий час є безпідставним, оскільки даний спір стосується не стягнення аліментів з платника аліментів, а стягнення заборгованості по аліментах, розмір яких вже визначений судовим рішенням.

Як видно з матеріалів справи, позивач подав до суду першої інстанції квитанції з банків про перерахування ОСОБА_3 коштів на загальну суму 3 000 грн., а саме: квитанція від 11 лютого 2016 на суму 500 грн.; квитанція від 07 березня 2017 - 1 000 грн.; квитанція від 16 червня 2017 - 1 500 грн. (а.с. 8-9).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні в суді першої інстанції не заперечувала, що позивачем за період з вересня 2015 року по березень 2017 року сплачено їй в добровільному порядку 3 000 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині і звільнення ОСОБА_2 від заборгованості по аліментах на суму 3 000 грн.

Всі інші копії квитанцій про перерахування позивачем ОСОБА_3 грошових коштів (а.с 8, 26), не можуть бути визнані належними доказами у даному спорі, оскільки вони були сплачені позивачем у період після 01 липня 2017 року, який не охоплений довідкою державного виконавця про нарахування заборгованості по аліментах.

Посилання ОСОБА_2 у позові та апеляційній скарзі на те, що він своєчасно та добросовісно сплачував аліменти у період з вересня 2015 року по липень 2017 року, але банківські документи він не зберіг, колегією суддів не можуть бути розцінені як допустимі та належні докази, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України), а позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.60 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

Є.М. Суханова