Провадження № 2/201/284/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5) про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною та про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій остання просила суд визнати факт проживання позивачки та померлого спадкодавця ОСОБА_6 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2014р. по день смерті останнього 05.04.2016р.; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_1 АДРЕСА_1 та буд. №174 по вул. Чапаєва у смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати за позивачкою право власності на ? частину вищезазначеного майна та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 05.04.2016р., право власності на 1/8 частину вищезазначеного майна, а також вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Справа перебувала в провадженні судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидової С.О., між тим згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2017р. передана в провадження судді Ткаченко Н.В. у звязку зі спливом пятирічного терміну повноважень судді Демидової С.О.(а.с. № 114).

23.10.2017р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1, в якій позивачка просила суд визнати факт спільного проживання її та померлого ОСОБА_6 05.04.2016р. однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004р. по момент відкриття спадщини 05.04.2016р.; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 05.04.2016р., право власності на АДРЕСА_2 (квартира розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку та є окремою квартирою, що складається з 3-х житлових кімнат (загальна площа квартири 63,1 кв.м), з них: 1-а кімната 12,5 кв.м, 2-а кімната - 12,8 кв.м, 3-а кімната 13,9 кв.м, житлова площа квартири 39,2 кв.м, кухня - 7,7 кв.м, ванна /окрема/ - 2,2 кв.м, вбиральня 1,1 кв.м, коридор 7,2 кв.м, комора 0,3; 1,7; 0,3 кв.м, балкон 0,9 кв.м, лоджія - 2,5 кв.м, висота приміщень 2,50 кв.м) (а.с. № 164-167).

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 з урахуванням уточнень позову від 23.10.2017р., посилалася на те, що 05.04.2016р. помер ОСОБА_6, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. За життя померлий ОСОБА_6 був власником наступного нерухомого майна: квартири АДРЕСА_3 та будинку №174 й земельних ділянок по вул. Чапаєва у смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке придбавалась за час спільного проживання. Заповіту померлий не залишив та після його смерті відкрилася спадщина на дане майно.

Спадкоємцями померлого є позивачка, а також його діти від першого шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_3, які мешкали окремо від батька, та мати померлого ОСОБА_4.

Після відкриття спадкової справи після померлого 05.04.2016р. ОСОБА_6, мати померлого ОСОБА_4 та молодший син ОСОБА_3 відмовились від своїх часток в спадщині на користь старшого сина спадкодавця ОСОБА_2

Оскільки, починаючи з 1996р., позивачка з ОСОБА_6 проживали без реєстрації шлюбу однією сімєю (ніхто з них не перебував в іншому шлюбі), між ними існували усталені відносини, які притаманні подружжю. Про спільний бюджет позивачки з померлим ОСОБА_6 в той час свідчить придбання побутової техніки до вищевказаного нерухомого майна, його спільний ремонт, спільний відпочинок, спільне відвідування її та його родичів та друзів. Про наявність взаємних прав та обовязків свідчить оплата позивачкою лікування відповідача в лікувальних закладах, та його поховання.

Враховуючи ті обставини, що між померлим та його синами й матірю існували недоброзичливі відносини, останні роки вони взагалі не спілкувалися, а сини навіть не були на похованні батька, хоча й були повідомлені, лікування ОСОБА_6 та його поховання лягли на плечі позивачки, остання вважає, що визнання за нею права власності на кв. № 1220 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 12 є достатнім засобом захисту її цивільних прав та інтересів.

Позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги за позовом підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові. В судовому засіданні, що відбулося 23.11.2017р. повідомила суд про обставини спільного проживання з ОСОБА_6, на підтвердження чого надала фотокартки, що підтверджують їх спільне проживання та спільний відпочинок з сином позивачки у АРК Крим. Повідомила, що власноруч поралась по господарству. Звернула увагу суду на наявні в матеріалах справи докази спільного проживання однією сімєю з померлим спадкодавцем.

Представник позивачки за позовом - ОСОБА_8 (довіреність від 13.09.2016р. а.с. № 137) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в уточненнях позовних вимог та згідно доказів, наявних в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, що відбулося 23.11.2017р., визнав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання його померлого батька ОСОБА_6 з позивачкою однією сімєю без реєстрації шлюбу. Не заперечував визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру в цілому № 1220 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 12 з підстав, викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України (а.с. № 117-124, 129, 135, 140-141, 171, 172), про причини своєї неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову.

Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5 30.06.2017р. та 23.10.2017р. надсилала суду заяви про розгляд справи за її відсутності (а.с. № 125, 142).

Ухвалою суду від 23.11.2017р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було ухвалено про розгляд справи за відсутності не з`явившихся 3-тіх осіб (а.с. № 187-188).

Суд, вислухавши пояснення сторін та представника позивачки, допитавши свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Так, предметом розгляду даної цивільної справи є встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З 1996р. ОСОБА_1 та ОСОБА_6 почали разом проживати однією сімєю.

З часу придбання квартири № 1220 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 12 до часу смерті ОСОБА_6 05.04.2016р. проживали однією сімєю, належної на той момент померлому згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2001р., посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_11 та зареєстрованого в реєстрі за № 6432.

На підтвердження фактів, викладених в позові ОСОБА_1, за клопотанням останньої в судовому засіданні 23.11.2017р. були допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_12 (а.с. № 177-185), які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та ведення ними спільного господарства.

Свідок ОСОБА_9 (товариш померлого спадкодавця та позивачки) повідомив суду, що був другом померлого. Знайомий з ОСОБА_1 з 1996р. коли вони спільно працювали у ЖЕО № 1 Бабушкінського району м. Дніпропетровська. Він також повідомив суд, що ремонт у квартирі АДРЕСА_4 та ОСОБА_6 робили разом, разом відпочивали та дружили сімями, неодноразово бував у них вдома та проводили відпочинок спільно на дачі по вул. Чапаєва, 174 смт. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Свідок ОСОБА_10 (сусід померлого спадкодавця та позивачки) повідомив суд, що дійсно познайомилась з позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 наприкінці 2001р., точно час не памятає, коли ті переїхали жити по сусідству за його адресою. Він також підтвердив той факт, що ОСОБА_1 піклувалась про ОСОБА_6 сусіди вели сімейний побут, разом придбали побутової техніки, здійснювали спільний ремонт квартири та проживали однією сімєю.

Крім того, зазначені факти були підтверджені також безпосередньо позивачкою ОСОБА_1, яка зазначила, що з 1996р. проживала разом з померлим у її квартирі на вул. Виконкомівській у м. Дніпро, знайомі були й раніше, оскільки працювали в одній установі, зустрічались близько року.

Судом також було оглянуто та долучено до матеріалів справи фотокартки надані ОСОБА_1, які свідчать про спільний відпочинок з померлим та сином позивачки від попереднього шлюбу (а.с. № 175-176).

Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ЦК України та СК України (які набрали силу з 01.01.2004р.).

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Абзацем 1 та 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш, як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо.

Судом встановлено, що позивачка із померлим ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Разом з тим, ст. 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, установлених ст. 1259 ЦК України.

У першу чергу право на спадкування за законом згідно ст. 1261 ЦК України мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

І лише до четвертої черги законодавець відніс особу, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Однак, згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може, за рішенням суду, одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом були 20.09.2017р. витребуванні та оглянуті в судовому засіданні 23.11.2017р. матеріали спадкової справи № 18/2016 після смерті ОСОБА_6 (а.с. № 130-131, 134, 140, 142-163).

Постановою приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_5 від 16.11.2017р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на усе майно, що належить ОСОБА_6, померлому 05.04.2016р. на імя його цивільної дружини ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. № 186).

Враховуючи, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, що позивачка проживала близько 20 років однією сімєю з померлим спадкодавцем, даний факт не спростовується відповідачем, між сторонами була досягнута згода щодо поділу спадкового майна, при якому позивачці залишається квартира АДРЕСА_3, в якій вона разом зі спадкодавцем прожили все спільне життя, а відповідачу залишається все інше майно, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи що основний позов задоволено повністю, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 4049грн.36коп., виходячи з такого розрахунку.

При подачі позову позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 4418грн.42коп. (а.с. № 3). В подальшому, позивачкою зменшено розмір позовних вимог та розмір судового збору має становити за вимогами немайнового характеру в розмірі 551грн.20коп. та за вимогами майнового характеру 3498грн.16коп. (а.с.№35). Таким чином, загальний розмір судового збору, який слід стягнути з відповідача на користь позивачки становить 4049грн.36коп.

Суму 369грн. 06коп., сплачену в більшому розмірі, позивачка має можливість повернути, подавши відповідну заяву згідно положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ст.ст. 1258, 1259, 1261, 1264 ЦК України, ст.ст. 3, 21 СК України, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57 - 60, 74-76, 88, 169, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5) про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю та про визнання права власності задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у період з 01.01.2004р. до моменту відкриття спадщини 05.04.2016р.

Визнати за ОСОБА_1, 11.09.1966р.народження (РНОКПП НОМЕР_1), право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 05.04.2016р., право власності на квартиру АДРЕСА_3 (квартира розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку та є окремою квартирою, що складається з 3-х житлових кімнат (загальна площа квартири 63,1 кв.м), з них: 1-а кімната 12,5 кв.м, 2-а кімната - 12,8 кв.м, 3-а кімната 13,9 кв.м, житлова площа квартири 39,2 кв.м, кухня - 7,7 кв.м, ванна /окрема/ - 2,2 кв.м, вбиральня 1,1 кв.м, коридор 7,2 кв.м, комора 0,3; 1,7; 0,3 кв.м, балкон 0,9 кв.м, лоджія - 2,5 кв.м, висота приміщень 2,50 кв.м).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4049грн.36коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В. Ткаченко