АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3267/17 Справа № 202/5969/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ТОВ «Кей-Колект», треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 24 грудня 2007 року між ним і АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк зобов'язався надати йому кредит в іноземній валюті - 20 000 доларів США, а він повернути кредит у строк до 25 грудня 2017 року та сплатити відсотки за користування кредитом. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 24 грудня 2007 року між ним, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, з однієї сторони, та АКІБ «УкрСиббанк», з другої сторони, був укладений договір іпотеки № 0/0/3, згідно з яким передано в іпотеку банку належну їм на підставі свідоцтва про права власності від 14.02.2000 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

01 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі вказаного договору іпотеки за заявою ТОВ «Кей-Колект» було прийнято рішення про реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ТОВ «Кей-Колект», про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішенням приватного нотаріуса позивач вважає незаконним, оскільки в документах, на підставі яких здійснено реєстрацію права власності, відсутні належні підтвердження про вручення іпотекодавцям повідомлень про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки. Окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передання права власності на предмет іпотеки між іпотекодавцями та іпотекодержателем не укладався. Крім того, реєстрація права власності була здійснена після спливу трирічного строку позовної давності.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ТОВ «Кей-Колект», треті особи: ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28016438 від 01.02.2016 року 12:09:08, яким за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (нині - вул. Миколи Міхновського в місті Дніпрі).

Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп. з кожного.

У апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті на суму 20000 доларів США, а позичальник повернути кредит у строк до 25 грудня 2017 року та сплатити відсотки за користування кредитом.

24 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2С, ОСОБА_4, ОСОБА_5С, був укладений договір іпотеки №0/0/3, відповідно до якого іпотекодавці передали банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (нині - вул. Миколи Міхновського в місті Дніпрі) та належить їм на підставі свідоцтва про права власності на житло від 14.02.2000 року.

12 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до якого первісний кредитор ПАТ "УкрСиббанк" передало ТОВ "Кей-Колект" право вимоги за кредитним договором №0 від 24 грудня 2007 року.

Того ж дня, між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ «Кей-Колект» був укладений нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого у зв'язку з укладенням договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" передало ТОВ "Кей-Колект" право вимоги за договором іпотеки № 0/0/3 від 24 грудня 2007 року.

Свідоцтвами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 16 листопада 2015 року номер в реєстрі 969 та від 14 грудня 2015 року номер в реєстрі 1236 та 1237 посвідчено, що 23 вересня 2015 року ОСОБА_2С, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 було направлено вимогу ТОВ «Кей-Колект» про усунення порушень кредитного договору та сплату заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16730,63 доларів США, що станом на 01.12.2013 року складає 364376,10 грн., та заборгованості за процентами в розмірі 10812,96 доларів СІЛА, що станом на 01.12.2013 року складає 235073,75 грн., з попередженням, що у випадку невиконання цієї вимоги ТОВ «Кей-Колект» вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

27 січня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме, реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_4.

01 лютого 2016 року на підставі заяви ТОВ «Кей-Колект» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було прийнято рішення № 28016438 про проведення державної реєстрації права власності, відповідно до якого право приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект», про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 13069693).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що згідно укладеного між сторонами договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання можливо лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». Жодних окремих договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, як то передбачено статтями 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки, між сторонами не укладалося, а відповідне застереження про передачу іпотекодавцями іпотекодержателю у випадку невиконання основного зобов'язання права власності на предмет іпотеки, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, в іпотечному договорі відсутнє.

Як убачається з пункту 4.1. договору іпотеки №0/0/3, укладеного 24 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_5С, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Згідно з пунктом 4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та ЗУ «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до ЗУ «Про іпотеку» (пункт 4.5 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до 5.2 договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: пп. 5.2.1 - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку»; пп. 5.2.2 - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до частини третьої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 ЗУ «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому, згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, забезпечених іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги звернув увагу на ті обставини, що між сторонами існують договірні стосунки і саме умовами договору іпотеки від 24 грудня 2007 року сторонами визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку» та з інших, передбачених законодавством України, підстав.

А п.5.2, 5.2.1., що передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку».

Разом з тим матеріали справи не містять жодних доказів зазначеному.

Таким чином, оскільки умовами договору передбачено, що передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», а матеріали справи не містять доказів укладання сторонами такого договору чи ухилення від його укладання, а до нового іпотекодержателя переходять усі права та обов»язки за основним договором іпотеки, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням також і вищевикладеного, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не відповідає вимогам закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 4 цього Закону державній реєстрації прав підлягають право власності, речові права, похідні від права власності, право власності на об'єкт незавершеного будівництва, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 10 цього Закону державними реєстраторами можуть бути нотаріуси.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (частина 3 статті 10 Закону).

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав може проводитися на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Пунктом 40 даного Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Згідно з пунктом 53 цього Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав. також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Таким чином, обов'язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці, є подання заявником документів, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість переходу права власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 35 даного Закону в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Як вже зазначалось вище, як вбачається зі змісту договору іпотеки №0/0/3, укладеного 24 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцями будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства і пункт 4.1 договору іпотеки).

Згідно з пунктом 4.2 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України. підстав.

Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку» (пункт 4.5 договору).

Так, згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Відповідно до 5.2 договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: пп. 5.2.1 - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; пп. 5.2.2 - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 5.3 договору іпотеки позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз наведених положень укладеного між сторонами договору іпотеки свідчить про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Разом із тим, судом встановлено, що жодних окремих договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, як то передбачено статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки, між сторонами не укладалося.

Крім того, в іпотечному договорі відсутнє відповідне застереження про передачу іпотекодавцями іпотекодержателю у випадку невиконання основного зобов'язання права власності на предмет іпотеки, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

В іпотечному договорі міститься лише положення про можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тому, доводи апеляційної скарги про реєстрацію права власності у зв'язку із переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя є безпідставними.

Отже, приймаючи до уваги, що окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передання права власності на предмет іпотеки між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не укладався, і нотаріус на зазначене не звернув уваги, колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.02.2016 року про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, було прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з порушенням приписів законодавства, оскільки при його прийнятті не було перевірено наявність факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та відповідний правочин пов'язує можливість переходу права власності.

А тому, рішення суду першої інстанції, яким рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28016438 від 01.02.2016 року 12:09:08, яким за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на предмет іпотеки визнано незаконним та скасовано підлягає залишенню без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушеньматеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П. Красвітна

ОСОБА_8