Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Бурячек О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь залогову вартість майна в сумі 5000 грн., та компенсувати за рахунок відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що 01.11.2014 року між ним та ОСОБА_3, яка діяла в інтересах відповідача ОСОБА_2, був укладений Договір найму (оренди) квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого сума орендної плати становить 5000 грн. на місяць, залогова вартість майна - 5000 грн. 13 лютого 2015 року ОСОБА_3 шляхом направлення sms повідомлення виявила бажання достроково розірвати договір оренди квартири з 28 лютого 2015 року, у визначений нею день вона з'явилась до квартири, однак відмовилась повернути позивачу залогову суму 5000,00 грн., позивач вважає дії відповідача, як власника квартири, в інтересах якої діяла третя особа ОСОБА_3 протиправними, оскільки сторонами, при укладанні договору оренди, було погодження як одну із умов договору повернення заставної суми у момент припинення договору.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.31-32).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Відповідно частини першої до ст.810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається у письмові формі (ч. 1 ст. 811 ЦК України) та на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 821 ЦК України).

Предметом договору найма житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. (ч.1 ст.812 Цивільного кодексу України)

Згідно положень ч. 2 ст. 821 ЦК України договір найму житла, укладений на строк до одного року, визначається як короткостроковий найм, та до нього не застосовуються положення ч. 1 ст.816, положення ст. 818 та статей 822-824 цього Кодексу.

Договір найму (оренди) житла належить до двосторонніх правочинів, тому він має відповідати умовам дійсності правочинів і договорів, а саме положенням ст.ст.202, 203 та глави 52 Цивільного кодексу України.

До істотних умов договору належать умови про предмет договору, дані про осіб, які проживатимуть разом із наймачем, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сторонами договору найма житла є наймодавець, - особа, яка є власником житла, і наймач - особа, якій передається житло в користування. Якщо власниками житла є кілька осіб, вони можуть бути наймодавцями у договорі.

Судом встановлено, що 01 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений Договір найму (оренди) квартири, відповідно до умов договору ОСОБА_3 зобов'язалась передати ОСОБА_1 в строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов'язався прийняти зазначене майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути об'єкт оренди ОСОБА_3 в належному стані.

Відповідно до п.3.1 Договору, наймач за користування орендованим майном сплачує орендну плату. Розмір орендної плати становить 5000 грн. за місяць.

Згідно п.3.3 Договору, залогова вартість квартири та майна становить 5000 грн., яка повертається наймодавцю у момент припинення договору в повному обсязі, або з відшкодуванням за пошкоджене майно або прибирання квартири (що становить 1000 грн.)

01.11.2014 року ОСОБА_3 отримала орендну плату за листопад та залогову вартість в розмірі 10000 грн., також отримала плату за грудень-лютий в розмірі по 5000 грн. щомісяця, що підтверджується особистими розписками. (а.с. 8)

Відповідно до п.5 Договору оренди, він може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін, у разі порушення Стороною умов цього Договору. Крім того, пунктом 5 Договору оренди визначено, що дія договору припиняється у разі: пошкодження орендованого майна; у разі неналежного утримання квартири та користування майном; відчуження квартири, що є предметом цього договору; не дотримання наймачем своїх обов'язків передбачених пунктом 2; за згодою сторін. Договір припиняється за умови попередження про це заінтересованою стороною іншу сторону не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати припинення. Якщо наймач не попередив наймодавця у зазначений термін про припинення договору, то він сплачує подвійну орендну плату.

Відповідно до п.5.2 Договору оренди, при припиненні договору наймач зобов'язується протягом одного дня передати наймодавцеві орендоване майно в належному стані. Про передачу квартири складається акт. Наймач, який затримав повернення майна наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 782 ЦК України, у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до п.4 ст. 825 ЦК України, якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів, наймодавець може попередити наймача про необхідність усунення цих порушень. Якщо наймач або інші особи, за дії яких він відповідає, після попередження продовжують використовувати житло не за призначенням або порушувати права та інтереси сусідів, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму житла.

Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд вважає доведеним факт, що 13 лютого 2015 року ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2, повідомила позивача, що має намір розірвати договір та просила звільнити житлове приміщення. Не висуваючи будь-яких заперечень, 28 лютого 2015 року, позивач передав ОСОБА_3 ключі від квартири та звільнив займане приміщення, однак на момент повернення орендовано майна позивач не отримав залогову суму, яка за договором становила 5000 грн., та мала бути повернута наймодавцю у момент припинення договору в повному обсязі, або з відшкодуванням за пошкоджене майно або прибирання квартири (що становить 1000 грн.), як це передбачено п.3.3 Договору оренди.

Пунктом 5.2. Договору оренди, передбачено, що при передачі квартири складається акт. Однак, акту прийому-передачі вказаної квартири не було як на момент укладення договору оренди, так і на момент звільнення квартири позивачем, ці обставини визнані сторонами, тому в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК не потребують доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд враховує, що шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії (бездіяльність) останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди").

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасників правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника.

У відповідності з нормами цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб'єкт та об'єкт правопорушення, а також суб'єктивна та об'єктивна сторони.

Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висуваючи заперечення проти позову представник відповідача та третьої особи ОСОБА_4 послалась на те, що позивачем ОСОБА_1 заподіяно шкоду майну відповідача, а саме встановлено, що у найманій квартирі багато палили, був пропалений диван та зламана на плиті кнопка п'єзо (електрозапалювання).

Однак, під час судового розгляду справи відповідач та третя особа не скористались процесуальним правом подати докази, які мали підтвердити факт заподіяння позивачем шкоди майну відповідача, що слугувало б підставою для зменшення заставної суми майна, як це передбачено п.3.3 Договору оренди.

В той же час, договором не передбачено інших застережень, які б могли слугувати підставою для відмови у повернені заставної суми орендодавцем, крім заподіяння шкоди майну, або прибирання квартири. (п.3.3 Договору оренди).

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заставну суму в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень на виконання п.п.3.3 п. 3 Договору найму (оренди) квартири від 01 листопада 2014 року.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 202, 203, 623, 631, 651, 782, 795, 810, 812, 815, 825 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заставну суму в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень на виконання п.п.3.3 п3. Договору найму (оренди) квартири від 01 листопада 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва ,яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: