Ухвала

іменем україни

29 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М.,

МостовоїГ.І., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на дії державного виконавця, заінтересована особа - старший державний виконавець Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Клещ Ольга Валентинівна,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», поданою представником ХаритончукомСергієм Михайловичем, на ухвалу Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересована особа - старший державний виконавець Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції КлещОльга Валентинівна.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року скаргу визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ «Брокбізнесбанк» оскаржило її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Брокбізнесбанк» - Харитончук С.М. просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 31 травня 2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося зі скаргою на дії ВДВС.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2016 року скарга була залишена без руху для надання документів, що підтверджують сплату судового збору, та надання скарги із зазначенням повного ім'я (найменування) заінтересованої особи, на строк, що не може перевищувати 5 днів, але не пізніше 24 червня 2016 року.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалу скаржником отримано 16 червня 2016 року.

24 червня 2016 року до суду надійшли пояснення від скаржника, в яких скаржник не погоджується з вимогами ухвали від 03 червня 2016 року в частині залишення скарги без руху для сплати судового збору, а в іншій частині -ухвалу виконав, а саме: зазначив повне ім'я (найменування) сторони у справі.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк», суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» заявник повинен сплатити судовий збір за подання скарги на дії ВДВС, а оскільки ухвалу він отримав 16 червня 2016 року, то кінцевим строком для усунення недоліків є 21 червня 2016 року, а надав він пояснення лише 24 червня 2016 року. Отже, скаржник у встановлені строки вимоги ухвали не виконав, тому вказані висновки суду відповідають положенням норм чинного законодавства.

Проте з указаними висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. п. 1, 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, законами України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1998 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-УІ) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»судам роз'яснено, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК України, ні Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-УІ «Про судовий збір» (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Проте, покладаючи на скаржника обов'язок зі сплати судового збору та повертаючи скаргу, суд першої інстанції, з яким погодився суду апеляційної інстанції, зазначеного до уваги не взяв, тому висновок суду щодо неусунення ПАТ «Брокбізнесбанк» недоліків скарги є помилковим.

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а допущені судами порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм процесуального права уваги не звернув.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій не можуть вважатись законними та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», подану представником ХаритончукомСергієм Михайловичем, задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко
Судді:Є.П. Євграфова Л.М. Мазур Г.І. Мостова О.В. Попович