АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2261/17 22-ц/774/2289/К/17
Справа № 215/2261/17 Головуючий в 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/2289/К/17 суддя Науменко Я. О.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач - ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в звязку з профзахворюванням та втратою працездатності.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_5 «ПівнГЗК»), з позовом про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що, працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, вона отримала професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 25.04.2017 року їй первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи безстроково.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, їй з вини відповідача спричинено моральну шкоду, а тому просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_5 «ПівнГЗК» в рахунок її відшкодування 384 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_3 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення розміру суми відшкодування моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною її професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме її дії стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілої, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_5 «ПівнГЗК» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 працювала протягом тривалого часу на підприємстві відповідача з 27.07.1979 року по 21.04.2017 року на посадах маляра, прибиральниці та машиніста конвеєра, й була звільнена 21.04.2017 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 9-13).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 25 січня 2017 року у позивача встановлено професійні захворювання з діагнозом: 1) радиколупатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, мязові-тонічним і перефиричним нейросудинним синдромами; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст.), емфізема легень першої ст. (а.с. 14-17).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 лютого 2017 року причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 12 років 5 місяців на посаді машиніста конвеєра ОСОБА_5 «ПівнГЗК» (з 24.09.2004 року по 01.04.2017 року) в умовах перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища, а саме: важкість праці маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 18 при нормативному значенні до 7. Нахили тулуба, кількість за зміну: 350 при нормативному значенні 51-100. Аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом вільного кремнію діоксиду 10%-70% у повітрі робочої зони в 3,2 рази перевищує ГДК (6,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно СанПІН 4617-88 «Гранично допустимі концентрації (ГДК) шкідливих речовин в повітрі робочої зони».

Висновком МСЕК від 25.04.2017 року ОСОБА_3 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (з яких 50% радіокулопатія, 10% ХОЗЛ) та третю групу інвалідності з 10 квітня 2017 року безстроково (а.с. 18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обовязок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу при виконанні ним трудових обовязків з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з акту розслідування професійного захворювання від 28 лютого 2017 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 12 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, тобто умови праці, характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, саме: важкість праці маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 18 при нормативному значенні до 7. Нахили тулуба, кількість за зміну: 350 при нормативному значенні 51-100. Аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом вільного кремнію діоксиду 10%-70% у повітрі робочої зони в 3,2 рази перевищує ГДК (6,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно СанПІН 4617-88 «Гранично допустимі концентрації (ГДК) шкідливих речовин в повітрі робочої зони».

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 28 лютого 2017 року, а тому доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу є необґрунтованими.

Спростовуються й доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача ОСОБА_5 «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував її засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоровя потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: