Справа № 345/656/17
Провадження № 22-ц/779/1830/2017
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П. секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

22 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні у міському відділі ДВС Калуського МРУЮ перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідачів на його користь коштів у сумі 12513 грн.

Позивач, посилаючись на те, що кошти по даний час не повернуті, тобто має місце порушення грошового зобов»язання, просив стягнути з відповідачів інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року у сумі 2908,50 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 - 2908,50 грн. матеріальної шкоди за порушення грошового зобов'язання, 640 грн. сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд безпідставно розглянув справу без їх участі, оскільки жодних повісток про виклик до суду їм не надсилалось.

Суд помилково стягнув інфляційні втрати за час прострочення та 3% річних із загальної суми заборгованості, оскільки сума стягнення відповідно до рішення включила в себе уже стягнуті 3% річних за попередні періоди.

Що стосується надання ОСОБА_1 правової допомоги, то він, на думку апелянта, користується підробленими печатками ОСОБА_6 без її згоди, а про оплату послуг надав копію квитанції до прибуткового касового ордера, а не оригінал.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду скасувати та постановити нове, яким у позові відмовити.

Апелянт ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_4 у судове засідання апеляційного суду не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що у зв»язку з простроченням виконання відповідачами грошового зобов»язання у розмірі 12513,82 грн. за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року, останні повинні нести відповідальність за порушення грошового зобов»язання у вигляді сплати індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 листопада 1996 року сторони по справі уклали договір позики, за умовами якого відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 позичили у ОСОБА_1 12 266 грн. терміном до 11 квітня 1997 року, що підтверджено копією договору позики (а.с.5).

Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що у зазначений строк сума боргу не повернута.

Відповідно до довідки № 279 від 17.02.2017 року, виданої відділом ДВС Калуського МРУЮ вбачається, що у відділі ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції перебуває на виконанні виконавчий напис №2-915 від 20.05.1997 року, виданий державним нотаріусом Калуської державної нотаріальної контори про стягнення 12 513,82 грн. солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 Залишок суми до стягнення станом на 17.02.2017 року становить 12 513,82 грн. (а.с.10).

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем проведено розрахунок індексу інфляції за час прострочення грошового зобов»язання за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року з урахуванням величини індексів інфляції у 2014 році за даними Держстату України, який становить 2627 грн.

Три проценти річних від простроченої суми боргу 12513 грн. за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року, тобто за дев»ять місяців складають 281,50 грн.

Правильність проведеного розрахунку боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми боргу відповідачами не оспорюється.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що суд помилково стягнув інфляційні втрати за час прострочення та 3% річних із загальної суми заборгованості, оскільки сума стягнення відповідно до рішення включила в себе уже стягнуті 3% річних за попередні періоди.

Як убачається із рішень Калуського міськрайонного суду від 24.02.2016 року, 11.08.2016 року, долучених до матеріалів справи, із відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду за порушення грошового зобов»язання за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року у сумі 437,95 грн. та за період з 01.01.2014 року по 30.03.2014 року у сумі 493,84 грн., однак вказані суми позивачем не включено до суми боргу за зобов»язанням, за порушення якого позивачем пред»явлено позов.

Апелянт ОСОБА_5, з огляду на те, що справу розглянуто у його відсутності, до апеляційної скарги на рішення суду не долучив будь-яких доказів на спростування висновків суду щодо обґрунтованості висновків суду про відповідальність відповідачів за порушення грошового зобов»язання, передбаченої положеннями ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз»яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.47,48 Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачів у солідарному порядку витрат по оплаті судового збору у сумі 640 грн. та за надання правової допомоги витрати у розмірі 2000 грн.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

У зв»язку з цим, оскільки позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір у сумі 640 грн., то з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 слід стягнути на його користь по 160 грн. сплаченого судового збору з кожного.

Що стосується стягнення витрат за надання правової допомоги, то із матеріалів справи, вбачається, що 10.02.2017 року між приватним підприємцем ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір про надання юридичної, правової та консультативної допомоги. Позивачем долучено розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, відповідно до якої ОСОБА_6 на попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз обставин справи, підготовку процесуальних документів, складання позовної заяви, проведення розрахунків, виготовлення копій документів було витрачено 6 годин часу, та визначено до оплати 2000 грн.

Згідно квитанції № 0414501 від 13.02.2017 року ОСОБА_1 здійснив оплату витрат за надання юридичної допомоги у сумі 2000 грн.(а.с.82).

З огляду на те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з аналогічними позовами до відповідачів про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми за тим же грошовим зобов»язанням за різні періоди прострочення, у яких ОСОБА_6 також надавала позивачу правову допомогу, те, що вона не брала участі у судових засіданнях по даній справі, а також виходячи із обсягу наданих послуг при складанні позовної заяви, із співмірності розміру витрат - ціні позову 2908,50 грн. - колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з відповідачів на користь позивача витрат за надання правової допомоги у розмірі 640 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу при складанні позовної заяви, тобто по 160 грн. з кожного.

А всього з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_1 по 320 грн. з кожного понесених останнім судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 вересня 2017 року в частині вирішення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 320 грн. понесених судових витрат.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

Г.П. Мелінишин