РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ПН КМНО ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис ПН КМНО ОСОБА_2 від 16.05.2017 року вчинений на підставі кредитного договору №б/н від 29.09.2012 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», та стягнути судові витрати. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 27.10.2017 року позивачем було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №54821216 від 11.10.2017 року, відповідно до якої боржником у виконавчому провадженні є позивач, а стягувачем- відповідач. Ознайомившись з матеріалами ВП №54821216, позивачеві стало відомо, що підставою для відкриття виконавчого провадження стала заява відпоідача та виконавчий напис ПН КМНО ОСОБА_2 від 16.05.2017 року на підставі кредитного договору №б/н від 29.09.2012 року. Ознайомившись з даним виконавчим написом позивач вважає, що він прийнятий з порушенням діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню за наступних підстав: у виконавчому написі зазначено, що строк за яким проводиться стягнення складає 1655 днів, а саме з 29.09.2012 року по 11.04.2017 року, вказаний напис було вчинено без оригіналу вказаного договору, оскільки такий договір між сторонами укладено не було, та постанову КМУ №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було визнано постановою суду, яка набула чинності, нечинною з моменту її прийняття.

Позивач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, повідомлений судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Третя особа ПН КМНО ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Суд, вислухавши позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 16.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2613 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №б/н від 29.09.2012 року коштів в розмірі 25029,28 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4452,85 грн., нараховано відсотків у розмірі 4287,03 грн., нараховано пені у розмірі 13371,34 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 1250,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1168,06 грн. Строк, за який проводиться стягнення 1655 грн., а саме з 29.09.2012 року по 11.04.2017 року.

За вказаним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено у ст. 16 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Як розяснено в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису- це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України справі №6-158цс15 від 20.05.2015 року.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_7 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обовязок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Із тексту виконавчого напису вбачається, що розмір заборгованості визначений в сумі 25029,28 грн. за період 1655 днів, а саме: з 29.09.2012 року по 11.04.2017 року.

Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи за таких умов: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 Порядку).

За змістом вищенаведених норм початок перебігу трирічного строку співпадає з моментом виникнення у боржника зобовязання, а у зацікавленої сторони права вимоги.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України №6-116цс13 від 06 листопада 2013 року.

Вищезазначене свідчить про те, що нотаріусом не було дотримано часових обмежень давності заявленої стягувачем заборгованості. Наявна заборгованість також не є безспірною, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3,4,8,10,11, 15, 60, 209, 212- 215,223-224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 16.05.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 по стягненню заборгованості на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №б/н від 29.09.2012 року - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий