Справа №766/44/17
Пров. №2/766/28/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.

секретар Кована В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпровського районного управління у м. Херсоні, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "40 років жовтня,173", про визнання рішення ОСОБА_2 міської ради, свідоцтва про право власності не нерухоме майно та договору купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Дніпровського районного управління у м. Херсоні, в якому просила: визнати недійсним і скасувати рішення ОСОБА_2 міської ради ХLIV сесії міської ради VI скликання від 31.07.2015 року за №1945 у частині включення нежитлового приміщення цокольного поверху загальною площею 633,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, 173, до переліку об'єктів, що перебувають у комунальній власності, щодо яких надано згоду на відчуження, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.08.2014 року, індексний номер 25336555 і внесення відомостей про це до державного реєстру; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13.11.2015 року НАР №850064 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, за яким до ОСОБА_3 перейшло право власності на нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 633,6 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, 173, і визнати недійсним внесення відомостей про це до державного реєстру.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивач є співвласником квартири в будинку 173 по вул. 40 років Жовтня в м. Херсоні відповідно до свідоцтва про право власності та співвласником всіх допоміжних приміщень багатоквартирного будинку в тому числі нежилого приміщення площею 633,6 кв.м. В грудні 2016 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 міською радою через аукціон продано вказане нежитлове приміщення. Згоди на відчуження спірного допоміжного приміщення позивач як співвласник не надавав. Рішенням на XIX сесії ОСОБА_2 міської ради VI скликання від 09.08.2012 року №741, остання затвердила перелік об'єктів, що перебувають у комунальній власності м. Херсона та підлягають відчуженню шляхом продажу на аукціоні, в якому також було зазначено і спірне приміщення. Рішенням Суворовського районного суду від 28.03.2014 року у справі № 668/5859/13-а за позовом третьої особи це рішення визнано незаконним в частині включення до переліку об'єктів, нежилого приміщення будинку №173 по вул. 40 років Жовтня, площею 633,6 кв.м. Підставою для скасування рішення ОСОБА_2 міської ради стало те, що остання не має право вирішувати питання про майно, яке не знаходиться в комунальній власності без згоди власників такого майна, з огляду на те, що власниками спірного нежитлового приміщення є співвласники зазначеного будинку і їх згода на розпорядження зазначеним майном відсутня, суд порахував, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач перевищив надані йому повноваження. 08.08.2014 року державний реєстратор безпідставно, за відсутності будь-якого рішення ОСОБА_2 міської ради видав свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно в якості комунальної власності ОСОБА_2 міської ради, а також видала витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.14 року. Після цього ОСОБА_2 міська рада своїм рішенням ХLIV сесії міської ради VI скликання від 31.07.2015 року за №1945 надала згоду на продаж зазначеного допоміжного приміщення шляхом включення його до об'єктів, що перебувають у комунальній власності, по яких надано згоду на продаж шляхом відчуження їх з аукціону всупереч рішенню суду у справі №668/5859/13-а. Між ОСОБА_2 міською радою та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу від 13.11.2015 року про відчуження нежилого приміщення площею 633,6 кв.м у буд. 173 по вул. 40 років Жовтня у м. Херсоні. В результаті позивача незаконно позбавили права на вказане допоміжне приміщення. В зв'язку і зазначеним, позивач вважає рішення ОСОБА_2 міської ради від 31.07.2015 року за №1945 в частині включення нежитлового приміщення цокольного поверху загальною площею 633,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, 173, до переліку об'єктів, що перебувають у комунальній власності, щодо яких надано згоду на відчуження, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.08.2014 року і внесення відомостей про це до державного реєстру; договір купівлі-продажу від 13.11.2015року і внесення відомостей про це до державного реєстру незаконними.

В судовому засіданні позивач та представник третьої особи ОСББ позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представники відповідачів ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3 проти позову заперечували, надали суду свої письмові заперечення проти позову.

Представник Реєстраційної служби Дніпровського районного управління у м. Херсоні в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 06.09.1993 року належить 1/3 частина квартири №77 по вул. Університетській (40 років Жовтня)в м. Херсоні.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 28.03.2014 року у справі №668/5859/13а встановлено, що житловий будинок №173 по вул. 40 років Жовтня у м. Херсоні входить до складу комунального майна територіальної громади м. Херсона. Зазначений будинок складається із 120 квартир, вбудованих нежилих приміщень, загальною площею 633,6 кв.м. та інших допоміжних приміщень. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 20.07.2010 року від 20.07.2010 року визначено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "40 років Жовтня, 173" балансоутримувачем вказаного будинку.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради №1945 від 31.07.2015 року вирішено надати згоду на продаж об'єктів, що перебувають у комунальній власності м. Херсона, у тому числі нежитлового приміщення за адресою: м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, 173.

На виконання вищезазначеного рішення, між Управлінням комунальної власності ОСОБА_2 міської ради та громадянкою ОСОБА_3 13.11.2015 року укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 633,6 кв.м.

Згідно із ст. 11 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим органом сільських, селищних, міських, районних у містах рад є виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Статтею 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, серед яких і управління об'єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Статтею. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування;та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно д ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України право власності, є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 60 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону, як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Однією з підстав набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою (п.2 ст.60 Закону).

Відповідно до п. 5 ст. 60 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами, права комунальної власності. Ці правомочності відносяться до виняткової компетенції органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Нормою ст. 73 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті рада, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до п. 10 ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і (більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.).

Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст.10 зазначеного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинків одночасно з приватизацією квартир, і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень частини першої статті 1 та частини 2 статті 10 вказаного закону наведено в Рішеннях Конституційного Суду N 4-рп/2004 від 02.03.2004 року та N 14- рп/2011 від 09.11.2011 року.

У рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

У рішенні Конституційного Суду України N 14-рп/2011 від 9 листопада 2011 року (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду") суд вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

При цьому, надаючи тлумачення вказаної норми Конституційний суд виходив із наступного: "Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі статтею 19 ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29.11.2001 року N2866-111 спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності.

Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб'єкти права спільної ті залежно від підстав набуття права власності на квартиру.

Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення".

До 14 травня 2015 року особливості здійснення права власності у багатоквартирному регулювалися окремими положеннями ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", а з 14.05.2015 року - регулюються ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

При цьому, законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Так, статтею 1 ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачалося , що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні шахти, та інші технічні приміщення).

Тотожне положення міститься у п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Поняття "нежитлового приміщення" також було визначено ст. 1 ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", а з 14.05.2015 року - п.3 ч.1 ст. 1 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" відповідно до яких таким є "приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин" (за ЗУ "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку") або "ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна" (за ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").

Отже, сам лише факт знаходження певних приміщень у складі багатоквартирного будинку, зокрема, у підвалах та/або цокольних поверхах, не є безумовною підставою для їх віднесення до допоміжних приміщень будинку, оскільки критерієм визначення статусу приміщень, як допоміжних, є їх функціональне призначення, покликане забезпечувати можливість належної експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців, тобто без доступу до таких приміщень експлуатація житлового будинку є неможливою.

Згідно свідоцтва про право власності від 08.08.2014 року спірні приміщення є нежитловими приміщеннями у житловому будинку 173 по вул. 40 років Жовтня.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем не надано належних доказів, на підтвердження доводів щодо належності спірного приміщення до допоміжних приміщень. Посилання позивача на рішення Суворовського районного суду від 28.03.2014 року, суд не приймає до уваги, оскільки вказаним рішенням не встановлювався факт належності спірних приміщень до допоміжних.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не обґрунтовані, не підтверджені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6