Справа№ 324/792/17
Провадження № 2/324/433/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Кувіка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення у звязку із неможливістю спільного проживання,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що є власником будинку, розташованого за адресою: м.Пологи вул.Пушкіна, 170, який був подарований їй батьками 31.01.2004 року. З відповідачем ОСОБА_2 позивач перебувала у шлюбі з 26.04.1994 року по 27.02.2015 року, коли шлюб було розірвано рішенням Пологівського районного суду Запорізької області. Після розірвання шлюбу відповідач без згоди позивача залишився проживати в її будинку. На протязі тривалого часу (більше двох років) в їхній сімї склались ненормальні відносини з вини відповідача, а саме: відповідач постійно ображає позивача, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, часто знаходиться у стані алкогольного спяніння, пошкоджував майно в будинку, погрожує фізичною розправою. З приводу неправомірної поведінки відповідача позивач неодноразово зверталась до органів правопорядку із заявами (11.08.2015, 18.08.2015, 09.06.2016, 06.04.2017, 10.04.2017, 14.04.2017, 18.04.2017), але ніякі міри до відповідача не були прийняті. Від шлюбу з відповідачем позивач має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку внаслідок поведінки відповідача, позивач на теперішній час лікує у невропатолога. 12.04.2016 року відповідач побив позивача, про що свідчить висновок спеціаліста від 13.04.2016 року №23. У звязку із цим, позивач ОСОБА_1 із посиланням на ст.116 ЖК України просить виселити ОСОБА_2 з незаконно зайнятого ним житлового приміщення, будинку №170 по вул.Пушкіна, м.Пологи Запорізької області, без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4, підтримавши позов та виклавши мотиви його предявлення, просять поданий позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Встановлено, що 26.04.1994 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС №265238, виданим 26.04.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Пологівського району Запорізької області. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 27.02.2015 року, яке набрало законної сили 11.03.2015 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 31.01.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №213, на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область м.Пологи вул.Пушкіна, 170.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область м.Пологи вул.Пушкіна, 170, є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1

В цьому будинку з 24.02.2004 року був зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що підтверджується копією його паспорта громадянина України. Відповідач ОСОБА_2 проживає в цьому будинку до теперішнього часу.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або рішення суду.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченим законодавством.

Згідно із ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно із ч.4 ст.156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири), належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 з дозволу позивача ОСОБА_1 з 24.02.2004 року був зареєстрований та проживав в будинку, розташованому за адресою: Запорізька область м.Пологи вул.Пушкіна, 170, як член сім'ї власника жилого будинку, то відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє його права користування займаним приміщенням, тому твердження позивача ОСОБА_1 про незаконне без її згоди зайняття відповідачем ОСОБА_2 жилого приміщення в будинку №170 по вул.Пушкіна, м.Пологи Запорізької області, є безпідставним і необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Тобто для застосування ст.116 ЖК України необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що вона з приводу неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_2 неодноразово зверталась до поліції (міліції), однак сама і визнає, що ніякі міри до відповідача не були прийняті.

Із наданих позивачем ОСОБА_1 копій висновків про результати розгляду її звернень Пологівським відділом поліції (міліції) від 11.08.2015 року, 18.08.2015 року, 09.06.2016 року, 06.04.2017 року, 14.04.2017 року та 27.11.2017 року вбачається, що розгляд звернень ОСОБА_1 був припинений, звернення ОСОБА_1 не містять ознак кримінального правопорушення, а у висновку від 14.04.2017 року зазначено про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП та складення адміністративного протоколу. Однак, зазначені висновки не підтверджують застосування до відповідача ОСОБА_2 заходів запобігання порушень правил співжиття.

Відповідно до постанови Пологівського районного суду Запорізької області від 12.05.2017 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та на нього було накладене адміністративне у виді штрафу за те, що він 07.04.2017 року приблизно о 18год.00хв. на подвірї будинку №170 по вул.Пушкіна, м.Пологи, вчинив сварку, під час якої висловлювався нецензурною лайкою на адресу колишньої дружини ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що 12.04.2016 року відповідач ОСОБА_2В її побив, в обґрунтування чого посилається на висновок спеціаліста від 13.04.2016 року №23. Із вказаного висновку спеціаліста вбачається, що 13.04.2016 року було проведене судово-медичне обстеження ОСОБА_1, в ході якого у неї було виявлено: синці на лівій верхній та правій нижній кінцівках, дані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні, що утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою пошкоджуючою поверхнею, і могли виникнути в строк і при обставинах, вказаних освідуваною. У вказаному висновку спеціаліста зі слів ОСОБА_1 зазначено, що 12.04.2016 року приблизно о 18год.00хв. в будинку її побив колишній чоловік, який наносив удари руками по ногам, хватав її за руки. З даного приводу позивач ОСОБА_1 зверталась до Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою, вказані відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000394 від 10.04.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В результаті проведеного досудового розслідування постановою старшого слідчого СВ Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 від 15.05.2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000394 від 10.04.2017 року, закрито у звязку із тим, що встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Дана постанова слідчого позивачем ОСОБА_1 не оскаржувалась.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник адвокат ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 підтвердили, що їм не відомі факти вжиття заходів запобігання або громадського впливу до відповідача ОСОБА_2, крім притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності ст.173 КУпАП.

Однак, сам по собі факт притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, не може бути підставою в розумінні ст.116 ЖК України для виселення відповідача ОСОБА_2 із займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, оскільки порушення правил співжиття повинно мати систематичний характер, а вжиття заходів запобігання або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, мають бути документально підтверджені. При цьому, вжиті заходи запобігання або громадського впливу мають стосуватися саме порушення правил співжиття.

З пояснень допитаних в ході судового розгляду справи свідків також не вбачається, що до відповідача ОСОБА_2 вживалися заходи запобігання або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Позивачем ОСОБА_1 до суду не було надано належних, допустимих та переконливих доказів про застосування до відповідача ОСОБА_2 заходів запобігання або громадського впливу по повідомленим нею випадкам порушення ним правил співжиття.

Таким чином, оскільки до відповідача ОСОБА_2 заходи запобігання або громадського впливу не застосовувалися, то суд приходить до висновку про відсутність передбачених ст.116 ЖК України підстав для виселення відповідача ОСОБА_2 із займаного ним приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область м.Пологи вул.Пушкіна, 170, який на праві власності належить позивачу ОСОБА_1

До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд України в ухвалі від 23.02.2011 року у справі №6-24845св09

Суд не приймає до уваги твердження позивача ОСОБА_1 про те, що в результаті неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_2 їхня неповнолітню донька ОСОБА_3 проходить лікування у лікаря-невропатолога, оскільки позивачем ОСОБА_1 до суду не було додано належних, допустимих та переконливих доказів, які б свідчили про причинно-наслідковий звязок між діями відповідача ОСОБА_2 та наслідками у вигляді лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у лікаря-невропатолога.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 116, 156 ЖК України, ст. ст. 15, 57, 60, 212, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_2 з незаконно зайнятого ним житлового приміщення, будинку №170 по вул.Пушкіна, м.Пологи Запорізької області, без надання іншого житлового приміщення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: