Справа 206/6487/16-ц
Провадження 2/206/496/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" грудня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору займу,

встановив:

11 листопада 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору займу.

Свої позовні вимоги зі змінами та доповненнями обґрунтовує тим, що 02 листопада 2005 року між ним та відповідачем були заключні договори займу. Відповідно пункту 1 договору ОСОБА_1 були передані ОСОБА_2 суму 14000,00 доларів США на відповідних умовах а саме: 2000 доларів США під 5% щомісячних, 12000 доларів США під 7% щомісячно. Щомісячні проценти по даному договору займу 940 доларів США в місяць. На сьогоднішній день умови договору займу не виконані, основна сума займу з відповідними процентами не поверталася. Вимоги претензії відповідачем не виконуються.

На підставі викладеного просить суд стягнути з ОСОБА_2 в його користь заборгованість по договору займу від 02.11.2005 року в сумі 140340,00 доларів США, котра складається із суми основного боргу 14000 доларів США, а також процентів в розмірі відповідного умовам договору займу в сумі 126340,00 доларів США. Стягнути з ОСОБА_2 в його користь судові витрати в сумі 8390,00 грн., а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 6890,00 грн., витрати на правову допомогу (складання претензії) в сумі 500,00 грн., витрати на правову допомогу (складання позову) в сумі 1000,00грн., Заборонити ОСОБА_2 до повного погашення заборгованості, стягнути за весь минулий період з 02.11.2005 року и до 06.07.2017 року подвійну ставку НБУ (том. № 2 а.с. 3-11).

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Також пояснив, що по даній розписці стягнення не здійснювалося, стягнення з відповідачки проводилося по іншій розписці за рішенням суду. Розписка перекреслена дітьми а не в'язку з її виконанням.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволення позивних вимог. Пояснила, що дана розписка перекреслена, оскільки була складена інша на підставі якої вже було стягнуто було винесено рішення Самарського районного суду від 20.11.2013 року. Дана розписка перекреслила самим позивачем, вона є на дійсною.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки зазначений договір є не дійсний так як перекреслений.

Відповідачем також було подані заперечення, в яких вона зазначає, що вказане провадження підлягає закриттю на підставі ст. 205 ЦПК України, а саме з наступних підстав. Предметом розгляду вказаного позову є стягнення заборгованості за договором позики мі /ж позивачем та відповідачем від 02 листопада 2005 року, категорично заперечує проти позову, тому що наданий позивачем договір від 02.11.2005 року є пов'язаним з договором позики від 02.05.2006 року, оригінал знаходяться в матеріалах справи №206/5007/13-ц, фінансове зобов'язання було єдиним. Свідченням на підтвердження цього є те, що перекреслений договір не є дійсним, та не може бути взятий до уваги, як належний доказ, тексти договорів ідентичні та походження дат співпадає, дата другого по закінченню попереднього, за виключенням вказаних сум. На договорі від 02.05.2005 року написане рукою позивача № 1, та кожна із сторінок наданого позивачем договору ним же самим перекреслено, що вказує на його закриття, було складено інший наступний договір від 02.05.2006 року. Правові відносини між цими ж сторонами за цим же договором позики вже було з'ясовано судами всіх інстанцій та прийнято відповідне рішення по справі №206/5007/13-ц. В новому позові позивач надає перекреслений договір від 02.11.2005 року та докази , листи та іншу недостовірну інформацію, що не є належними доказами в розумінні ст.ст. 57-60,212 УПК України, та спростовується всіма матеріалами: аудіо, письмовими доказами, поясненнями обох сторін, що знаходяться в матеріалах справи №206/5007/13-ц та навіть в рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2013 року, на сторінці 39 абзац, є підтвердження, що існували інші документи, а саме, йшлося про вказаний перекреслений договір від 2.11.2005 року про наявність якого заперечував сам позивач ОСОБА_1 та документи не були їм надані під час розгляду в судовому засіданні. В матеріалах справи №206/5007/13-ц є докази того факту, що з серпня 2012 стосунки між позивачем та відповідачем були не дружніми, тільки через чудову інстанцію, було звернення до міліції, фінанси зобов'язання виконувалося лише через банківські установи, ніяких особистих зустрічей не було. Вважає даний позов безпідставним, строки позовної давності за вказаним договором позики минули вже в 2008 році.

На підставі викладеного просить суд провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики закрити (том №2 а.с. 64,65)

Вислухавши доводи та пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20листопада 2015 року по цивільній справі №206/5007/13-ц, провадження 2/206/1095/13 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволені частково. Стягнуто ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 2 травня 2006 року в сумі 70165 доларів США, (що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 20 листопада 2013 року становить 560618,35 гривень), яка складається з суми основного боргу - 11500 доларів США та відсотків у розмірі передбаченому умовами договору позики в сумі - 58665 доларів США, а також витрати з оплати судового збору в сумі 3443,10 гривень ( том №1 а.с. 178,179).

В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З оглянутого в судовому засіданні журналу судового засідання та прослуханого аудіо запису фіксації судового засідання по цивільної справи № 206/5007/13-ц, провадження 2/206/1095/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, розглянутої 20 листопада 2013 року Самарським районним судом, вбачається, що на запитання головуючого, позивач ОСОБА_1 повідомив, що інших договорів укладеним між ним та ОСОБА_2 немає. Договір №2 від 02.05.2006 року є єдиним ( том №2 а.с. 187,188)

Відповідно наданої позивачем перекресленої розписки, 02 листопада 2005 року він надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2000 тисячі доларів США під 5% щомісячно та 12000 тисяч доларів США під 7%, дана сума підлягає поверненню не пізніше 02.05.2006 року (том № 2 а.с. 87).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом не береться до уваги розписка надана ОСОБА_1 про укладання між ним та ОСОБА_2 договору займу від 02 листопада 2015 року, оскільки дана розписка перекреслена з обох сторін.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки у цивільній справі №206/5007/13-ц, провадження 2/206/1095/13 Самарського районного суду м. Дніпропетровська, по якій 20 листопада 2013 ухвалено рішення, яке набрало законної сили, встановлено, що договір позики від 02 листопада 2005 року не існував.

Тому суд не може взяти до уваги розписку, чеки та квитанції про нібито повернення грошових коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_2

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 131, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков