САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5772/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05.12.2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2017 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що 01.03.2008 року ОСОБА_1 зареєструвала з ОСОБА_3 шлюб. Від цього шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2014 року шлюб між ними було розірвано. Малолітній син ОСОБА_1 та ОСОБА_3. - ОСОБА_2. має проблеми зі здоров'ям та досить часто хворіє. Одного разу, коли малолітній ОСОБА_2 захворів, ОСОБА_1 зателефонувала до відповідача й просила його допомогти з коштами на ліки, ОСОБА_3. пообіцявши допомогти коштами на наступний день вимкнув телефон й не виходив на зв'язкою. Після цього випадку спілкування позивачки з відповідачем припинилося майже на рік. Відповідач на протязі року не телефонував і не відвідував малолітнього ОСОБА_2 та не цікавився життям сина, лише в грудні 2011 року, коли малолітньому ОСОБА_2 поставили діагноз аденоїди 2-3 ступеня, відповідач відвідав малолітнього сина та допоміг коштами для проведення операції. Починаючи з січня 2012 року й по лютий 2014 року відповідач жодного разу не зателефонував та не відвідав малолітнього ОСОБА_2. Весною 2014 року позивачка наполягала на зустрічі відповідача з сином, після чого вони зустрілися, але малолітній ОСОБА_2 не впізнав рідного батька. Після такої зустрічі позивачка неодноразово наполягала на зустрічі відповідача із малолітнім ОСОБА_2. Впродовж 2014 року ОСОБА_3. декілька разів зустрічався із малолітнім сином, але в подальшому такі зустрічі припинилися тому, що відповідач говорив, що він не може зустрітися та зайнятий своїми справами. Позивачка утримує малолітнього сина, піклується про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Батько дитини родинні стосунки із сином та позивачкою не підтримує, участь у вихованні дитини не бере, розвитком дитини не цікавиться, не бере участь у її духовному, фізичному та психічному розвитку. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували 15.07.2017 року шлюб у Царицинському відділі РАЦС управління РАЦС Москви. На даний час постало питання про необхідність виїзду дитини до Російської Федерації з метою знайомлення малолітнього сина - ОСОБА_2 із законним чоловіком ОСОБА_1 та оздоровлення, оскільки малолітній ОСОБА_2 досить часто хворіє застудними захворюваннями (для лікування та профілактики), крім того, виїзд дитини за кордон, вочевидь сприятиме розширенню світогляду, та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. У зв'язку із тим, що у позивачки відсутній зв'язок із відповідачем та тим, що відповідач в період із 2014 року взагалі не спілкується ні з малолітнім ОСОБА_2 ні з позивачкою - виникла необхідність виїзду малолітнього ОСОБА_2 за кордон без згоди батька. Представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_2. на виїзд до Російської Федерації, а саме: АДРЕСА_1, в супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3 в період з 25 грудня 2017 року по 25 січня 2018 року.

В судове засідання позивач не з'явилася, але надала суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, обґрунтувавши обставинами, що вказані в позовній заяві та просила задовольнити позов і розглянути справу заочно.

Відповідач неодноразово в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів у справі.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради у судове засідання не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01 березня 2008 року ОСОБА_3. та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації Самарського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 01 березня 2008 року зроблено відповідний актовий запис №54, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01 березня 2008 року (а.с.7).

Позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09 вересня 2008 року, актовий запис №554 (а.с.6).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2014 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.8).

15.07.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Царицинському відділі РАЦС управління РАЦС Москви, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 15.07.2017 року (а.с.13).

Позивач має намір познайомити малолітнього сина - ОСОБА_2 із законним чоловіком - ОСОБА_4, який мешкає у Москві.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Виходячи зі змісту ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

На теперішній час позивачка має намір поїхати разом із дитиною до м. Москви Російської Федерації для оздоровлення дитини її фізичного, духовного та морального розвитку, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітнього сина, позивачка це зробити не може.

Судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_2 за межі України для тимчасового перебування.

Отже виходячи з положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати дозвіл на оформлення проїзного документа для виїзду до м. Москви Російської Федерації малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на термін з 25 грудня 2017 року по 25 січня 2018 року.

Керуючись ст.141 СК України, ст.313 ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224, 225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Надати малолітньому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд до Російської Федерації, а саме: м. Москва, в супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, в період з 25 грудня 2017 року по 25 січня 2018 року.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.П.Румянцев