Єдиний унікальний номер 234/8914/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1845/2017
Головуючий у 1 інстанції Карпенко О.М. Єдиний унікальний номер 234/8914/16-ц
Доповідач Корчиста О.І. Номер провадження 22-ц/775/1845/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.,

суддів: Кішкіної І.В., Тимченко О.О.

за участі секретаря: Ситнік Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №234/8914/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 вересня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Краматорську Донецької області,

встановив:

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що між ним та ОСОБА_2 укладено угоду, згідно якої він взяв на себе зобовязання по частковому погашенню кредиту по кредитному договору №KTN3GK від 23 квітня 2008 року, укладеному між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» на придбання житлового будинку, розташованому за адресою: м. Краматорськ, вул. Барнаульська, 2. Згідно даної угоди, ним за кредитним договором сплачено кошти на суму 135890 гривень. Крім того, між ним та ОСОБА_2 укладено угоду на будівництво нежитлового приміщення за адресою: м. Краматорськ, вул. Барнаульська, 2. Відповідно до цієї угоди між ним та ТОВ «АвтоІнтерСтрой» укладено договір підряду від 20 травня 2013 року №001/013 на будівництво магазину по вул. Барнаульська 2 у м. Краматорськ, згідно якої ним було сплачено передплату у розмірі 139000 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт. Оскільки відповідач не повертав кошти, 17 травня 2016 року він (позивач) предявив вимогу до відповідача про повернення боргу, яка отримана останнім 20 травня 2016 року та до теперішнього часу не виконана. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті грошових коштів по кредитному договору №KTN3GK від 23 квітня 2008 року в розмірі 135890 гривень, заборгованість по сплаті грошових коштів по договору підряду від 20 травня 2013 року №001/013 у розмірі 139000 гривень, а також понесені при зверненні до суду витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором кредиту в сумі 64100 гривень, за договором підряду в розмірі 139014,50 гривень, а всього на загальну суму 203114,50 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1728,90 гривень та витрати, повязані з проведенням експертизи в сумі 4250 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд в порушення ст. 218 ЦПК України, після закінчення судового розгляду негайно не проголосив рішення суду; суд в порушення ст. 27 ЦПК України, приймав докази від позивача протягом усього часу розгляду справи; зміст уточнюючої позовної заяви від 09 вересня 2016 року не відповідає ст. 119 ЦПК України; суд дійшов помилкового висновку про укладення між сторонами договору позики, оскільки позивачем не надано докази на підтвердження цього, а в квитанціях про сплату заборгованості за кредитним договором платником зазначено ОСОБА_2М; судом залишено поза увагою, що позивачем не надано доказів щодо доручення ним (позивачем) ОСОБА_1 виконання будь-яких будівельних робіт за адресою: м. Краматорськ, вул. Барнаульська, 2; позивачем в позові зазначено про укладення між сторонами угоди на будівництво нежитлового приміщення, проте в декларації про початок виконання будівельних робіт зазначається про проведення робіт з реконструкції; призначення експертизи для визначення ринкової вартості нерухомого майна не є предметом позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивач та відповідач не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність не зявившихся сторін, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, що зявились, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №КТН3GК від 23 квітня 2008 року та Додаткову угоду №1 до даного договору від 08 листопада 2011 року, за якою Банк зобовязався надати відповідачу кредитні кошти на строк з 23 квітня 2008 року по 23 квітня 2028 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії (далі - Кредит) у розмірі 210200,43 гривень, на наступні цілі: 126250 гривень на придбання квартири, а також у розмірі 79885,18 гривень на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за резервування ресурсів 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди проведення додаткового періоду. Періодом сплати вважати період з 15 по 20 число кожного місяця. Погашення кредиту проводиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (Додаток №1). (а.с.8-11)

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 частково сплачено заборгованість за кредитом №КТН3GК від 23 квітня 2008 року на загальну суму 64100 гривень, що підтверджується завіренім написом та підписом ОСОБА_5 на кожній квитанції (чеку) такого тексту: «Оплату по кредитному договору №КТН3GК від 23 квітня 2008 року в суме ... произвел ОСОБА_6 своими личными деньгами от моего имени ОСОБА_2М.». (а.с. 151-164)

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 жовтня 2010 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно по вул. Барнаульська, 2 у м. Краматорську, а саме гараж «Б», гараж-майстерню «В», та встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою від 23 квітня 2008 року та згідно витягу з єдиного реєстру власником будинку по вул. Барнаульська, 2 у м. Краматорську є ОСОБА_2. (а.с.117)

20 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АвтоІнтерСтрой» було укладено договір підряду №001/013 на будівництво магазину по вул. Барнаульська, 2 у м. Краматорську (а.с.20), яким встановлено орієнтовну вартість робіт в розмірі 139000 гривень. Відповідно до п.3 даного Договору, на виконання описаного договору підряду, попередньо ОСОБА_1, як від замовник, передав директору ОСОБА_7, як підряднику грошові кошти в сумі 37000 гривень.

Крім цього, судом встановлено, що відповідно до наданих суду копій видаткових касових ордерів (а.с.127-135), ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти у розмірі 97370 гривень на придбання будівельних матеріалів підряднику, - ТОВ «АвтоІнтерСтрой», в особі директора ОСОБА_7.

Відповідно до акту виконаних робіт (а.с.200), ОСОБА_1 було сплачено грошові кошти у розмірі 139014,50 гривень на придбання будівельних матеріалів підряднику, - ТОВ «АвтоІнтерСтрой», в особі директора ОСОБА_7 на виконання описаного договору підряду.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів за договором кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 1046, 1047,1049 ЦК України, позивач надав грошові кошти у сумі 64100 гривень в позику відповідачу, вказані грошові кошти відповідачем не повернуті, тому підлягають стягненню з нього на користь позивача.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів за договором підряду, суд першої інстанції виходив з того, що роботи за договором будівельного підряду виконані, що підтверджується актом, власником будівлі, в якій проводився ремонт є відповідач, доказів сплати відповідачем коштів за договором підряду відповідачем не надано.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вважав доведеним факт сплати особистих коштів позивачем від імені відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується завіренім написом та підписом ОСОБА_5 на кожній квитанції (чеку) такого тексту: «Оплату по кредитному договору №КТН3GК від 23 квітня 2008 року в суме ... произвел ОСОБА_6 своими личными деньгами от моего имени ОСОБА_2М.», тому суд вважав дані грошові кошти позикою.

Між тим, вказані вище квитанції, не є борговим зобов`язанням, оскільки не містять умови отримання відповідачем коштів у борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання ним коштів, умови договору.

Таким чином, суд не встановив справжньої правової природи укладеного між сторонами договору, неправильно застосував ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України та зробив помилковий висновок про те, що між сторонами укладено договір позики.

Відповідно до ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Договір побутового підряду є публічним договором.

Статтею 873 ЦК України встановлено, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за договором підряду, дійшов помилкового висновку про наявність у відповідача грошових зобов`язань перед позивачем за договором підряду № 001/013 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АвтоІнтерСтрой», оскільки позивачем відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України не надано доказів існування між позивачем та відповідачем договірних відносин.

Таким чином, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення суми боргу у суду першої інстанції були відсутні.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Крім цього, в порядку ст.141 ЦПК України оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, не підлягають відшкодуванню і понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 вересня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення буде складений протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Судді:

Повний текст судового рішення складений 28грудня 2017 року.

Головуючий