Номер провадження: 22-ц/785/8115/17
Номер справи місцевого суду: 523/2367/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності.

Посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2014 року, виданого Реєстраційною службою ОСОБА_5 міського управління юстиції Одеської області, позивачка ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1, житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м..

Позивачка зі своєю сімєю зареєстровані та постійно проживають у зазначеній квартирі.

На прикінці 2016 року виявилось, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно на спірну квартиру втрачено та отримати його дублікат позивачці не вдалось.

На заяву позивачки ОСОБА_3 від 10 січня 2017 року про видачу дублікату свідоцтва про право власності на належну їй квартиру позивачка отримала відповідь від Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОСОБА_5 міської ради про те, що до повноважень управління державної реєстрації юридичного департаменту ОСОБА_5 міської ради не належить видача дублікату свідоцтва про право власності та рекомендовано звернутися до суду.

На підставі зазначеного ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 міської ради позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що до повноважень Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОСОБА_5 міської ради не належить видача дублікату свідоцтва про право власності.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_5 міської ради не зявився, однак про розгляд справи він був сповіщений належним чином, тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка до апеляційного суду не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2014 року, індексний номер 20859009, виданого Реєстраційною службою ОСОБА_5 міського управління юстиції Одеської області, позивачка ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1, житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м. (а.с.7).

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20859228 від 23 квітня 2014 року, позивачка ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1, житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м. (а.с.8-9).

Позивач ОСОБА_3, її донька ОСОБА_6 та ОСОБА_4 постійно проживають та зареєстровані у зазначеній квартирі (а.с. 10).

10 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Управління державної реєстрації Юридичного департаменту ОСОБА_5 міської ради з письмовою заявою про видачу дублікату втрачених документів, що підтверджують її право власності на спірну квартиру (а.с.13), однак листом Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Юридичного департаменту ОСОБА_5 міської ради №06.01-3-4 від 18 січня 2017 року, позивачці ОСОБА_3 відмовлено у видачі дублікату втрачених документів, що підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_2, у звязку з тим, що до їх повноважень не належить видача дублікату свідоцтва про право власності (а.с.12).

Відповідно до листа Юридичного департаменту ОСОБА_5 міської ради №275 від 12.04.2017 року, позивачці ОСОБА_3 відмовлено у видачі дублікату втрачених документів, що підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_2, у звязку з відсутністю повноважень по видачі дублікатів свідоцтва про право власності (а.с.58-59).

В газеті «ОСОБА_5 вісті» від 07.03.2017 року, було розміщено оголошення про те, що у звязку із втратою, вважати недійсними документи, які видані ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.60-61).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, право власності позивача ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 визнається та ніким не оспорюється.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, станом на 14.12.2017 року спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_3, яка є позивачем у справі.

Однак, позивач втратила документ, що посвідчує його право власності.

Судовою практикою визнається можливість подання позову про визнання права власності за ст. 392 ЦК України, за відсутності іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права, зокрема, у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, за відсутності можливості одержати у відповідних органах дубліката правовстановлюючого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року, підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав є оригінал відповідного правовстановлюючого документа, в тому числі, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданного до 1 січня 2013 року, чи його дубліката. Отже, в разі втрати правовстановлюючого документа державна реєстрація права власності може проводитись на підставі відповідного дубліката такого документа.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності за правилами ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, у якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови в прийнятті.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 довела своє право власності на спірну квартиру, а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права та норм матеріального права, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м..

Встановити порядок виконання рішення суду згідно з яким воно є підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м..

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_7

ОСОБА_2