Справа № 361/4940/17 Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/5271/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 42 14.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року у справі за поданням в.о. начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Шкред І.Ю., заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та зобов'язання вчинити дії, -

встановила:

У серпні 2017 року в.о. начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Шкред І.Ю. звернувся до суду з даним поданням, в обґрунтування якого зазначив, що на примусовому виконанні у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться зведене виконавче провадження № 53769509.

Оскільки рішення суду не було виконано боржником у строк, наданий для самостійного виконання, державним виконавцем було розпочато примусове виконання судового рішення. У результаті проведених державним виконавцем заходів було встановлено, що у боржника відсутнє майно та кошти, на яке можна звернути стягнення. Проте, державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_3 з 27.05.1993 року перебував у шлюбі із ОСОБА_2. Вказаний шлюб було розірвано 10 липня 2009 року. У період перебування у шлюбі було побудовано будинок за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 Виходячи із положень Сімейного кодексу України, державний виконавець вважає, що вказаний житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності боржника та ОСОБА_2

Враховуючи відсутність іншого майна, зареєстрованого за боржником, просив визначити та виділити частку боржника ОСОБА_3 у спільному майні подружжя, яким він володіє спільно з ОСОБА_2 у розмірі 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати боржника здійснити державну реєстрацію права власності на вказаний будинок.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року подання задоволено частково.

Визнано, що частка боржника ОСОБА_3 у спільному майні подружжя, а саме: будинку АДРЕСА_1, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2, становить 1/2 частку.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання.

Крім того, заінтересована особа ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, а тому просила ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 1 статті 68 СК України визначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно зі ст. 73 СК за зобов'язаннями одного з подружжя, стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Частиною 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами вирішується судом за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться зведене виконавче провадження № 53769509 по виконанню:

- № ВП 52290511 виконавчий лист №2-1060/09, виданий 04.06.2009 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 182 007,15 грн.;

- № ВП 52290051 виконавчий лист №361/3234/15, виданий 16.12.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 коштів в сумі 145 296,13 грн.

20.09.2016 року за виконавчим листом Броварського міськрайонного суду Київської області №2-1060/09 від 04.06.2009 року головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкред І.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52290511 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 коштів у розмірі 182 007,15 грн.

20.09.2016 року за виконавчим листом Броварського міськрайонного суду Київської області №361/3234/15 від 16.12.2015 року головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкред І.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52290051 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 коштів у розмірі 145 296,13 грн.

За час перебування виконавчих документів на виконанні, боржник ОСОБА_3 всю заборгованість за виконавчими документами не сплатив.

Оскільки, боржником у строк, наданий для самостійного виконання, рішення суду не виконано, державним виконавцем було розпочато примусове виконання судового рішення.

Постановою від 30.12.2016 року державним виконавцем за заявою стягувача винесено постанову про арешт майна боржника, якою постановлено накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Судом першої інстанції було встановлено та зазначено, що у результаті проведених державним виконавцем заходів було встановлено, що у боржника відсутнє майно та кошти, на яке можна звернути стягнення.

Із повідомлення Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 04.10.2017 року, адресованого ОСОБА_3 вбачається, що за час перебування виконавчих документів на виконанні (починаючи з 04.11.2009 року), боржником ОСОБА_3 сплачено заборгованість у розмірі 19 536, 65 грн. Станом на 26.09.2017 року залишок боргу по зведеному виконавчому провадженні №53769509 становить 307 646, 63 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 27.05.1993 року, боржник ОСОБА_3 з 27.05.1993 року перебував у шлюбі із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказаний шлюб розірвано 10 липня 2009 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1.

У період перебування у шлюбі побудовано будинок за адресою: АДРЕСА_1, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 04.09.2006 року Виконкомом Броварської міської ради, рік побудови будинку 2006, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 05.09.2017 року. (а.с.90).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення подання державного виконавця, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення, а частка боргу, яку він добровільно погасив, у порівнянні з залишком заборгованості - є незначною. Враховуючи те, що спірний будинок побудований за час перебування сторін у шлюбі, суд дійшов вірного висновку, що таке майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а тому відповідно до норм матеріального та процесуального права судом було визначено в ньому частку майна боржника у розмірі 1/2 частини.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, та передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.