Справа № 487/832/17
Провадження № 2/487/1003/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П. ,секретаря Табунщик К.С., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу

В С Т А Н О В И В

14.02.2017року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми.

В позові він вказав, що між ним та відповідачем, як власником незавершеного будівництвом будинку по АДРЕСА_2 було укладено попередній договір від 13.09.2013 року , відповідно до якого сторони зобов'язались укласти в майбутньому на умовах і в порядку, визначеним договором, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у вказаному будинку. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. Згідно п.3 вказаного договору ціна продажу квартири була встановлена у розмірі 491778 грн., що є еквівалентним 60193 долари США. У день укладання вищезазначеного попереднього договору позивач сплатив відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 280000 грн., що є еквівалентним 34272 долари США. Проте договір купівлі-продажу між сторонами так і не було укладено через різке зростання курсу НБУ , а також через відсутність всіх необхідних документів для укладання договору. В подальшому позивач втратив інтерес до отримання від відповідача спірної квартири, тому 06.02.2017 року направив на адресу відповідачки письмову вимогу про повернення суми 928017 грн.22 коп., з урахуванням підвищеного курсу НБУ станом на 06.02.2017 р.

Посилаючись на вимоги ст. ст.525,526,623 ЦК України , а також на те , що відповідачка добровільно не повертає йому грошові кошти, сплачені ним в рахунок укладання в майбутньому договору купівлі-продажу , позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

В подальшому позивач спочатку зменшив позовні вимоги та просив стягнути із відповідачки на його користь 622908 грн.45 коп., з урахуванням повернутих нею 04.04.2017 року 280000 грн., а потім збільшив , з урахуванням курсу НБУ станом на 05.12.2017р. та просив стягнути остаточно 652723 грн.38 коп. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Представники відповідачки в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та недоведеність.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у разі зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

За змістом ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як встановлено судом 13.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про наміри купівлі-продажу 3-кімнатної квартири , що знаходиться в незавершеному будівництвом багатоповерховому житловому будинку за адресою АДРЕСА_3, який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. Відповідно до умов вищезазначеного договору сторони зобов'язались укласти основний договір протягом 10 днів після реєстрації відповідачем права власності на об'єкт нерухомості, але не пізніше 15.03.2014 року. Сторони визначили ціну продажу квартири 491778 грн., що є еквівалентом суми 60193 долари США, з яких вартість за один квадратний метр квартири становить 5204 грн. Сторони домовились про зобов'язання покупця сплатити вартість квартири в повному обсязі в день укладання Основного договору.

Відповідно до вимог п.6 попереднього договору позивач сплатив відповідачу в забезпечення виконання своїх зобов'язань забезпечувальний платіж в сумі 280000 грн. в день підписання попереднього договору , а саме 13.09.2013 року, що підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем по справі - ОСОБА_5

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 16.02.2017 року ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуютьсяпротягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Як встановлено судом , сторони не уклали в подальшому основний договір - купівлі-продажу 3-кімнатної квартири , що належить на правій власності відповідачці за адресою АДРЕСА_3 і жодна із сторін не направляла іншій стороні будь-яких пропозицій щодо його укладання.

Доказів того, що відповідач відмовилась укладати такий договір суду сторонами не надано і такі обставини судом не встановлені.

Відповідно до п.8 вищезазначеного попереднього договору, в разі невиконання стороною-2 (позивачем) з будь-яких підстав умов цього

договору сторона-1(відповідач ОСОБА_5 ) зобов'язується повернути ОСОБА_1 усі отримані від неї забезпечувальні платежі, що були передані за цим договором.

Відповідно по п. 13 вищезазначеного попереднього договору в разі не укладання основного договору з вини Сторони -1, сторона-1 зобов'язується повернути стороні 2 усі отримані від неї забезпечувальні платежі , що були передані за цим договором сторні-1, в тому числі , зазначені в п.6 договору , а саме у випадку зміни курсу долара США більше ніж на 3 пункти, сума , яка має бути внесена коригується відповідно до рівня зміни.

Між тим , позивачем та його представником суду не надано доказів, на підтвердження яких саме пунктів зміни курсу долара підлягає коригування сума внесеного платежу.

Як встановлено судом, 06.02.2017 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_5 письмову вимогу про повернення сплачених ним грошових коштів, з урахуванням курсу НБУ, та повідомив , що втратив інтерес до отримання у власність спірної квартири.

Відповідно до наданого суду меморіального ордеру від 04.04.2017 року відповідачка перерахувала позивачу грошові кошти, сплачені ним в рахунок придбання квартири в сумі 280000 грн.

Оскільки в попередньому договорі від 13.09.2013 року сторони визначили порядок повернення отриманих забезпечувальних платежів, що були передані за цим договором(п.8 договору ), а саме не визначили інший порядок повернення грошового зобов'язання, а вказали, що підлягає поверненню все, що було отримано стороною,тобто сума 180000 грн.,згідно письмової розписки , то таким чином доводи позивача про стягнення із відповідачки суми боргу з урахуванням курсу НБУ є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, а саме скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, накладений відповідно до ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.02.2017 року.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Суддя Павлова Ж.П.