Справа № 522/4133/17
Провадження № 2/522/6223/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

судді - Тарасова А.В.

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Т.М.,

розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про встановлення факту проживання, визнання договору дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 02.03.2017 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 18.04.1999 року уклала з ОСОБА_3 усний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов'язалась передати позивачці вказану квартиру після отримання її у власність в порядку приватизації, а позивач зобов'язалась сплатити грошові кошти в розмірі 4500 грн., що підтверджується розпискою. Одразу після приватизації квартири, а саме 28.04.1999 року, ОСОБА_3 передала квартиру позивачу, надавши їй правовстановлюючі документи, ключі від квартири та можливість вселитися в неї, однак нотаріально посвідченого договору сторони так і не уклали, у зв'язку з чим позивач просить встановити факт її проживання у квартирі АДРЕСА_1 в період з 28.04.1999 року по 22.01.2008 року та визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 18.04.1999 року.

Позивач та представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечував.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.04.1999 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4500,00 грн. за продану нею квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копією розписки від 18.04.1999 року. Однак, право власності на зазначену квартиру ОСОБА_3 набула лише 27.04.1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1999 року №0266, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району.

Як зазначила позивач, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу між сторонами укладено не було та в подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 25.11.1999 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2000 року встановлено факт вчинення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, з визнанням за ОСОБА_1 права власності на зазначену квартиру.

В подальшому за договором дарування позивач подарувала, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли в дар в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_1. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 22.01.2008 року та зареєстровано в реєстрі за №147.

Далі, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2008 року за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах недієздатної ОСОБА_8, яка є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2000 року скасовано. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2009 року заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_8 в інтересах законного представника ОСОБА_9 про встановлення факту виникнення майнових прав - залишено без розгляду.

Судом також встановлено, що питання щодо визнання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу квартири від 18.04.1999 року дійсним вже розглядалось судом. Так, судова колегія в рішенні апеляційного суду Одеської області від 17.06.2014 року зазначила, що відповідно до ст. 47 ЦК України 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно до ст.48 ЦК України (введеного в дію 01.01.1964 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову щодо визнання угоди дійсно, суд виходив з того, що ОСОБА_3 була наймачем квартири АДРЕСА_1, яка їй не належала на праві власності, тож фактично вона не мала право продавати вказане майне.

Оскільки факт відсутності правових підстав для визнання зазначеного вище договору купівлі-продажу дійсним встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд, керуючись положеннями ч.3 ст. 61 ЦПК України, не вбачає підстав для повторного вирішення питання щодо його дійсності.

Вирішуючи питання стосовно позовних вимог в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 за період з 28.04.1999 року по 22.01.2008 року, суд зазначає наступне.

Дійсно, згідно акту від 24.02.2017 року, складеного ОСОБА_10 та ОСОБА_11, засвідченого начальником дільниці №10 КП «ЖКС «Фонтанський», позивач проживала за зазначеною вище адресою разом з ОСОБА_3 з квітня 1999 року по листопад 1999 року, та з листопада 1999 року по лютий 2004 року - одна, а з лютого 2004 року по січень 2008 року - з дитиною ОСОБА_12 Зазначені обставини підтвердили і свідки в ході допиту під час судового розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, суд зазначає, що дійсно в ході судового розгляду справи встановлено факт проживання позивача в квартирі АДРЕСА_1 за період з 28.04.1999 року по 22.01.2008 року, однак зазначена обставина не спростовує висновки суду в частині відмови у визнанні дійсним укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, а тому визнання зазначеного факту не передує виникненню, зміні або припиненню будь-яких прав чи обов'язків, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

До того ж суд зазначає, що згідно ст. 15, 16 ЦК України, право на звернення до суду у особи виникає у випадку наявності порушення, невизнання чи оспорювання її прав.

Разом з тим, як зазначає позивач та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 була подарована нею ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ще 22.01.2008 року. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на час розгляду справи зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л.

Оскільки позивач не є власницею квартири на час розгляду справи та за власною волею здійснила її відчуження, суд зазначає на відсутність будь-яких ознак порушення її прав та інтересів як власника, у зв'язку з чим відсутні підстави для судового захисту.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 206, 212- 214, 216, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання факту проживання, визнання договору дійсним - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

17 серпня 2017 року