АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/9724/17 Головуючий суддя І інстанції Муратова С. О.
Провадження № 22-ц/790/5793/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Братеницьке» про стягнення компенсації за трудовим контрактом,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася суду з позовом про стягнення компенсації за трудовим контрактом, в якому просить стягнути з СТОВ «Братеницьке» на її користь грошову в суму в розмірі 7 806 000 гр. в якості штрафу за розірвання договору.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, зокрема, що 16.12.2016 між СТОВ «Братеницьке» та ОСОБА_3 укладено Контракт, за яким її прийнято на роботу на посаду директора СТОВ «Братеницьке» на строк з 16.12.2016 по 16.12.2019 включно (далі - Контракт). Відповідні зміни, а саме, відомості про призначення позивача директором, були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач зазначає, що пунктом 5.3. Контракту з директором СТОВ «Братеницьке» від 16.12.2016 встановлено, що у разі дострокового розірвання цього Контракту за ініціативою Товариства, Товариство повинно оплатити Керівнику штраф в сумі еквівалентній 300 000 (триста тисяч) доларів США за курсом продажу долару США до гривні, встановленому на день проведення оплати. Оплата штрафу повинна бути здійснена Товариством до дати розірвання цього Контракту. Наприкінці травня 2017 р. під час чергового доступу до системи електронного документообігу «М.Е.Doc» СТОВ «Братеницьке» позивач дізналася про заборону їй в доступі до відповідної бази даних як не уповноваженій особі. Позивачу також стало відомо про звільнення її з займаної посади та призначення на посаду директора СТОВ «Братеницьке» іншої особи. Оскільки будь-яких заяв про своє звільнення, угод про розірвання трудового контракту позивач відповідачу не направляла та не підписувала, з метою захисту інтересів Товариства від можливих протиправних дій третіх осіб щодо зміни органу управління Товариства та враховуючи відсутність будь-яких офіційних повідомлень позивача про її звільнення з посади та розірвання трудового контракту, 08.06.2017 вона звернулася до засновників СТОВ «Братеницьке» з проханням надати відомості про її звільнення з посади директора. Проте, будь-якої відповіді на вказані звернення відповідач не надав. Трудові відносини з позивачем СТОВ «Братеницьке» припинило без проведення відповідних розрахунків та виплати договірних компенсацій та сплати штрафів. На переконання позивача, у зв'язку з настанням обумовленої Контрактом (п. 5.3.) обставини, з якою пов'язана виплата позивачу штрафу в сумі еквівалентній 300 000 (триста тисяч) доларів США, відповідач має сплатити позивачу вказану суму штрафу в повному обсязі. СТОВ «Братеницьке» встановленого п.5.3. Контракту обов'язку не виконало, що є підставою для звернення до суду.

Крім того, позивач вважає, що встановлений Контрактом штраф слід кваліфікувати як компенсацію, що виплачується директору у разі дострокового розірвання з ним контракту за ініціативою Товариства та за рахунок коштів останнього. Посилається при цьому на положення ч. 2 ст. 97, ст. 9-1 КЗпП України, п.п. 11, 13 Положення, пп. 11 п.4.2., п.7.1, п.7.4. Статуту СТОВ «Братеницьке». Вказує, що п.5.3. Контракту встановлено додаткову гарантію захисту прав директора на випадок припинення з ним трудових відносин за ініціативою Товариства у вигляді сплати Товариством вказаної вище грошової суми, що не суперечить на думку позивача, приписам чинного законодавства і фіксує спільну волю сторін на дату укладення вказаного контракту.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що трудовий контракт від 16.12.2016р. був підписаний сторонами в іншій редакції, зміст трудового контракту був змінений позивачем або іншою особою в його інтересах шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до контракту, а саме: доповнений пунктами 5.3 - 5.5, на підставі яких був заявлений цей позов (а.с. 87).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Вказав, що місцевий суд ухилився від здійснення правосуддя через «надмірний формалізм» і не застосував «Закон» у значенні статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме «інше положення національного законодавства, на яке прямо не посилався заявник». Послався на те, що районний суд не застосував положення цивільного законодавства України до спірних відносин, зокрема, ст.ст. 9, 549 ЦК України, та неправильно застосував приписи трудового законодавства, а саме, ст.ст. 21, 97 КЗпП України.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно примірника Контракту з директором СТОВ «Братеницьке» від 16.12.2016, наданого представником позивача в судовому засіданні для огляду 01.09.2017 та посвідченого в залученій до матеріалів справі копії судом, 16.12.2016 між СТОВ «Братеницьке» в особі секретаря загальних зборів учасників ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено Контракт на строк з 16.12.2016 по 16.12.2019 включно. Згідно п.5.3. цього примірника контракту, в разі дострокового розірвання цього контракту за ініціативою Товариства, Товариство повинно оплатити керівнику штраф в сумі еквівалентній 300 000,00 (триста тисяч доларів) США за курсом продажу долару США до гривні, встановленому на день проведення оплати. Оплата штрафу повинна бути здійснена Товариством до дати розірвання цього контракту (а.с. 119-121).

В наданому представником позивача Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.02.2017 ОСОБА_3 зазначена керівником СТОВ «Братеницьке» (а.с. 10-16).

В наданому представником позивача Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.05.2017 керівником СТОВ «Братеницьке» зазначено ОСОБА_7, внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані з змінами в установчих документах 23.05.2017 (а.с. 17-23).

В судовому засіданні представник відповідача надав незавірену належним чином копію Протоколу № 2 позачергових загальних зборів учасників СТОВ «Братеницьке» від 22.05.2017, згідно якого, зокрема, присутні на загальних зборах учасники: ОСОБА_5, ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7 Голова зборів доповів, що 21.04.2017 отримав від директора СТОВ «Братеницьке» доповідну записку, в якій зазначено, що СТОВ «Братеницьке» має заборгованість за кредитним договором у банку «Аваль» у розмірі 2 700 000,00 грн., та заборгованість перед ТОВ «Агрозахист» за мировою угодою в розмірі 833 132,00 грн. Вважає, що така складна фінансова ситуація на підприємстві є наслідком невиконання та неналежного виконання директором своїх обов'язків. В зв'язку з не доведенням підприємства до банкрутства, пропонує звільнити з посади директора СТОВ «Братеницьке» ОСОБА_3 та достроково розірвати контракт з директором СТОВ «Братеницьке» ОСОБА_3 Голосували: за - 100 % голосів, проти - 0 % голосів, утрималися - 0 % голосів. Вирішили: звільнити з посади директора СТОВ «Братеницьке» ОСОБА_3 та достроково розірвати контракт з директором СТОВ «Братеницьке» ОСОБА_3 (а.с. 93).

З пояснень представників сторін в судовому засіданні встановлено, що датою звільнення позивача за ініціативою СТОВ «Братеницьке» є 22.05.2017.

Також з пояснень представника позивача встановлено, що позивач ОСОБА_3 своє звільнення у встановленому законом порядку не оскаржила.

Отже, судом достовірно встановлено, що між ОСОБА_3 та СТОВ «Братеницьке» виник трудовий спір, у зв'язку з укладенням між сторонами трудового договору в формі контракту та його подальшим достроковим розірванням за ініціативою товариства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що трудове законодавство не містить такого поняття як штраф, підстав, порядку, умов його стягнення в разі розірвання (дострокового розірвання) трудового договору (контракту) з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, припинення контракту, а доказів, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, позивач не надав.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

В розумінні положень ч. 2 ст. 97 КЗпП України, п.п. 10,11, 13, 18, 19 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 № 170, штраф не належить до інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, чи то до трудових і соціально-побутових пільг, про які зазначено в ст. 91 КЗпП України.

Так, відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Натомість, в главі VIII КЗпП України (ст. 118-129) передбачені гарантії та компенсації. Крім того, в ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 3 ст. 94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

В ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, а саме:

1) основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

2) додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

3) інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, позивачем не було доведено належності виплати, передбаченої спірним контрактом, до виплат закріплених нормами трудового законодавства.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач також не довів належним чином підстав заявленого позову.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на це основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін і диспозитивність, п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.

У статті 12 ЦПК України про змагальність сторін зазначено наступне: учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно визначеної у ст. 13 ЦПК України диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 81 ЦПК України також передбачений обов'язок доказування і подання доказів, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем двічі заявлялось клопотання про призначення судової технічної експертизи для встановлення факту підроблення тексту трудового контракту. Позивач, діючи в особі повноважного і кваліфікованого представника, заперечував проти призначення судової експертизи в ситуації, коли відповідач заявив про втрату свого примірника трудового договору, відмовився надавати до справи для подальшого дослідження експертом наявний у позивача оригінал другого примірника трудового контракту, на підставі якого був заявлений позов. При цьому він вказав про те, що відповідач при недоведеності факту втрати свого примірника зловживає процесуальним правом. Виходячи з цього, оскільки сторонами не було надано оригіналу трудового контракту, ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року та від 01 вересня 2017 року було відмовлено у призначені судової технічної експертизи трудового контракту (а.с. 92, 125-126).

При цьому відповідач на підтвердження втрати свого примірника трудового договору надав копії заяв до правоохоронного органу від 13 і 26 липня 2017 року, в яких вказано про його підробку ОСОБА_3 шляхом доповнення пунктами 5.3, 5.4, 5.5, з викраденням оригінального примірника контракту із офісу товариства, в якому цих пунктів не було (а. с. 66-67). З цього приводу була порушено досудове слідство за ознаками скоєння передбаченого у ч. 1 ст. 366 КК України кримінального злочину, що в цілому не свідчить про те, що відповідач при призначенні судової експертизи діяв недобросовісно, з метою перешкодити визначеному у ст. 2 ЦПК України завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, відповідно до ст. 109 ЦПК України (ч. 1 ст. 146 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день розгляду справи судом), у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Тому, за відсутності зловживання правом з боку відповідача при доведенні своїх заперечень проти позову про фальшивий доказ, який був наданий позивачем, неодноразова відмова позивача без поважних причин надати оригінал примірника трудового договору для з`ясування цього питання, в контексті вказаної норми ст. 109 ЦПК України (ч. 1 ст. 146 ЦПК України в редакції, яка була чинною на день розгляду справи судом), є свідомим ухиленням позивача від підтвердження достовірності цього документу, що в цілому свідчить про обґрунтованість заперечень відповідача, та має наслідком визнання цього доказу судом недостовірним. Внаслідок цього відповідно до ст. 79 ЦПК України на підставі цього документу не можна встановити дійсні обставини справи, тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про доведеність позову.

Враховуючи викладене, та те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано вимог закону, доводи апеляційної скарги остаточних висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає без змін рішення суду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий -

Судді -