Справа № 466/1730/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В. І.

при секретарі Луців К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди приміщення,

у с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 предявив в суд позов до ОСОБА_2, в якому, з урахуванням поданої у вересні 2017 року заяви про уточнення позовних вимог, просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 41 250, 00 грн. заборгованості за договором оренди приміщення та 640, 00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Як на підставу своїх вимог зазначав, що 20 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_2С зобовязався оплатити борг за оренду приміщення в сумі, еквівалентній 1500 доларів США, що на день предявлення позову становить 40500,00 грн., а також 750 грн. заборгованості за комунальні послуги, про що зазначив у виданій письмовій розписці.

Однак по закінченню строку, зазначеного у розписці, відповідач боргу не повернув, а тому він, позивач, змушений звернутись в суд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що йому та його дружині ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира придбана ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі 11 лютого 2011 року та право власності оформлено на його дружину. Вказана квартира, яка знаходиться на першому поверсі, влітку 2013 року за договором оренди приміщення була передана в оренду відповідачу ОСОБА_2, який пояснював, що там буде знаходитись якась адвокатська фірма. На початку 2014 року відповідач ОСОБА_2 пообіцяв, що погасить борг за оренду вказаної квартири за 5 місяців, написав про це відповідну розписку, однак своїх зобовязань не виконав та розмір боргу становить суму, яка еквівалентна 1500 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання жодного разу не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, покликаючись на доводи, які викладені в долучених до справи письмових запереченнях.

Залучена до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3, яка є дружиною позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що всіма питаннями оренди квартири АДРЕСА_1 займався її чоловік, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1977 року. Вказана квартира була куплена ними в 2011 року та є їх з чоловіком спільною власністю. Просила позов свого чоловіка задовольнити.

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 20 грудня 2017 року о 11.15 год., позивач ОСОБА_1, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_3 не зявились та подали до суду заяви, з яких вбачається, що вони просять проводити розгляд справи без їх участі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3, зясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та залучена до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 січня 1977 року та під час шлюбу 11 лютого 2011 року ними на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира є їх спільною сумісною власністю, хоч право власності оформлено на ОСОБА_3

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_3, долученими до справи копіями витягу про державну реєстрацію прав, виданого 01 березня 2011 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», копією паспорта громадянина України позивача ОСОБА_1 та ці обставини представником відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорювались.

Судом також встановлено, що 01 липня 2013 року між ОСОБА_3, як власником квартири АДРЕСА_1, та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір оренди приміщення, за умовами якого вищевказана квартира була передана останньому в оренду та розмір орендної плати визначено у сумі, еквівалентній 300 доларів США в місяць. Вказаний договір з боку орендодавця також підписано позивачем ОСОБА_1, як співвласником цієї квартири. 11 березня 2014 року відповідач ОСОБА_2 власноручно написав письмову розписку, в якій зобовязався в термін до 20 квітня 2014 року погасити борг за оренду вищевказаної квартири в сумі, еквівалентній 1500,00 доларів США, та 750 грн боргу за комунальні платежі по цій квартирі, яку передав позивачу . Однак свого зобовязання він не виконав та вищевказану заборгованість не погасив.

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_3 та долученим до справи оригіналом розписки відповідача ОСОБА_2 про наявність вищевказаної заборгованості.

Факт написання такої розписки відповідачем ОСОБА_2 не заперечував в судому засіданні його представник ОСОБА_4, а також на заперечував суму заборгованості в розмірі 41 250, 00 грн.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про те, що розписка про наявність боргу не може слугувати доказом наявності боргу за договором оренди, а може підтверджувати договір позики, а також доводи про те, що позивач не довів наявності факту оренди приміщень, оскільки не надав суду акту приймання-передачі приміщень, на думку суду, є непереконливими, вони спростовуються зібраними у справі доказами, а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення і відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 625, 629 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 250, 00 грн. (сорок одну тисячу двісті пятдесят гривень) заборгованості за договором оренди приміщення та 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_5