У Х В А Л А

8 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 вересня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 9 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року залишено без змін.

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 вересня 2017 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 112 Сімейного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме, статей 10 та 11 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення заявниця надала рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 суд касаційної інстанції погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, які виходили з того, що спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим та дійшли висновку про розірвання шлюбу. Крім того, суд зазначив, що посилання відповідача на те, що після 2013 року було придбано більшу частину майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а встановлений судовим рішенням факт щодо дати припинення шлюбних відносин може позбавити її права претендувати на майно, набуте після такої дати не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого відповідно до закону.

Рішенням від 11 червня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі скасував рішення судів попередніх інстанцій в справі за позовом про розірвання шлюбу в частині визначення, що дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір'ю. Своє рішення суд мотивував тим, що визначаючи місце проживання малолітнього сина з матір'ю, суд у порушення вимог статей 11, 213-215 ЦПК України, не звернув уваги на те, що у своїх позовних вимогах позивач не просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини, внаслідок чого вийшов за межі позовних вимог.

У судовому рішенні, наданому заявницею на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 вересня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко