АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/1492/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2765/17Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Дряниця Ю.В.,

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

при секретарі - Ткаченко Т.І.,

за участю: представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Пирятинського районної державної адміністрації, Теплівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року представник ОСОБА_3 звернувся в інтересах останнього з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просив відновити строк звернення до суду та визнати його пропущеним з поважних причин, визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку (пай) розміром 4,59 умовних кадастрових гектарах за рахунок земель запасу, що розташовані за межами населеного пункту на території Теплівської сільської ради Полтавської області, та зобов?язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл на розробку проекту відведення указаної земельної ділянки.

Змінивши позовні вимоги, просив визнати за позивачем право на земельну ділянку (пай) розміром 4,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), за рахунок земель запасу, що розташовані за межами населеного пункту на території Теплівської сільської ради Полтавської області.

Позовні вимоги вмотивовував тим, що баба позивача по батьковій лінії, ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Теплівка Пирятинського району Полтавської області. В липні 1995 року землі КСП ім. Леніна с. Теплівка Пирятинського району Полтавської області були розпайовані. Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 виданий 20 липня 1995 року КСП ім. Леніна та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1). Також вказував, що у списках членів КСП прізвище баби позивача значиться, але у подальшому - у списках про отримання сертифікату на виготовлення державного акту її прізвище відсутнє.

Позивач вказує і на те, що баба з 1937 року по 1975 рік працювала у колгоспі ім. Леніна с. Теплівка Пирятинського району Полтавської області. будучи колгоспним пенсіонером з 22 жовтня 1971 року продовжувала працювати включно по грудень 1975 року на різних роботах. До дня смерті ОСОБА_5 безвиїздно проживала в с. Теплівка, і , як член коективного сільськогосподарського підприємства, була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак, з невідомих причин сертифікату не отримала. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 був її син (батько позивача), ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. За час свого життя ОСОБА_5 заповіту не склала. Одразу після смерті своєї матері, батько позивача тяжко захворів і понад тридцять років знаходився на утриманні доньки. Позивач утримує будинок, у якому проживали баба та батько. Восени 2016 року вона проводила капітальний ремонт даху і на горищі випадково натрапила на особисті документи своєї баби, зі змісту яких вона дізналася про те, що померла пропрацювала у колгоспі з 1937 року по 1975 рік, але не отримала земельного паю. Раніше їй про це е було відомо, оскільки на час смерті баби позивач мала чотирнадцять років. Батько тяжко хворів, переніс інфаркт, а потім два напади інсульту, був повністю паралізований.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Пирятинського районної державної адміністрації, Теплівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) - відмовлено.

З даним рішенням не погодилася позивач ОСОБА_3 та в особі свого представника подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує підставами позову. Вказує і на те, що суд формально застосував вимоги закону до такої категорії осіб як пенсіонери щодо їхнього вступу в члени КСП під час реформування колгоспної власності у колективні сільськогосподарські підприємства, вважаючи, що кожен пенсіонер особисто мав звертатися до адміністрації КСП із заявою про вступ до нього.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_5. Заповіту за життя ОСОБА_5 не складала. Спадщину після смерті останньої прийняв її син - ОСОБА_6, батько позивача. Після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину прийняла його донька - позивач ОСОБА_3

Також з матеріалів справи вбачається, що з 1959 року по 1975 рік ОСОБА_5 працювала та була членом колгоспу ім. Леніна с. Теплівка Пирятинського району Полтавської області, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника (а.с.14) та архівною довідкою Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області (а.с. 15).

Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Пирятинської райдержадміністрації ОСОБА_5 з 22 жовтня 1971 року була пенсіонером колгоспу ім. Леніна і продовжувала працювати в колгоспі на різних роботах по грудень 1975 року (а.с.19).

У подальшому колгосп імені Леніна було реорганізовано та на його базі з 1993 року створено Колективне сільськогосподарське підприємство ( далі -КСП) імені Леніна (а.с.173-178). Правонаступником КСП ім. Леніна став Сільськогосподарський виробничий кооператив (далі - СВК) «Зелена Нива» (а.с.217-221). 20 липня 1995 року державним актом серії ПЛ 6 на підставі рішення Пирятинської районної ради народних депутатів від 26 травня 1995 року КСП ім. Леніна в межах с.Теплівка Пирятинського району передано у колективну власність 86,33 гектарів землі та 2915,93 гектарів за межами с.Теплівка Пирятинського району для ведення сільскогосподарського виробництва (а.с.46-67).

Згідно додатку до державного акту - списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леніна Пирятинського району, ОСОБА_5 не була включена до списку колективних співвласників (а.с.46-61).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що баба позивача не набула права власності на земельну частку (пай), як колишній член КСП. А сам факт тривалої праці у колективному підприємстві не свідчить про набуття права на частку у його майні, за відсутності доказів членства у ньому.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає його законним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

За змістом положень ст.5 Земельного кодексу України в редакції закону від 13.03.1992 року № 2196- XII, ст.3 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», ст.25 Закону «Про сільськогосподарську кооперацію» право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським акціонерним товариством державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на право колективної власності на землю. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Таким чином, вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з'ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який би доводив той факт, що на час передання КСП ім. Леніна державного акта про право колективної власності на землю правонаступнику СВК «Зелена нива», ОСОБА_5 була членом чи пенсіонером вказаного підприємства, як і доказ того, що за свого життя померла якимось чином порушувала питання включення її до членів підприємства (заява).

При цьому, місцевий суд, надаючи оцінку доказам, вірно вказав на те, що список осіб, які мають право на майновий пай КСП ім. Леніна був складений посадовими особами СВК «Зелена Нива» (не КСП ім. Леніна), не містить дати складання чи затвердження та його зміст не дає змоги чітко встановити відношення до розпаювання майна саме КСП ім. Леніна, внаслідок чого належним чином не доводить підстав на які посилається позивач.

Вирішуючи питання обгрунтованості доводів апеляційної скарги, судом встановлено, що висновками суду, з якими погоджується і колегія суддів, у повній мірі спростовуються апелянта, з підстав, викладених вище, та, виходячи з наступного.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП.

Отже, закон пов'язує набуття права на земельну частку пай перш за все з членством в самому сільськогосподарському підприємстві, зокрема для пенсіонерів, які працювали в господарстві, а після виходу на пенсію продовжують залишатись його членам.

За приписами ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Відповідно до п. 1.8 Статуту КСП ім. Леніна Пирятинського району членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут, внесли або одержали в спадщину відповідний пай (а.с.173).

Згідно з вимогами ст. 11, 57-66, 212 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо роз'яснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Позивачем не підтверджено належними доказами факту набуття померлою ОСОБА_5 права на земельну частку (пай), сертифікат на право власності на який вона не отримала за життя, або ж того факту, що вона помилково не була включена до списку осіб, які мали право на земельну частку.

Пленум ВСУ у Постанові №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п. 11 роз?яснив, що при вирішенні спору на спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

На підставі вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2017 року не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : підпис Ю.В. Дряниця

Судді: підпис Л.І. Пилипчук

підпис О.В. Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В. Дряниця