Справа № 226/1595/17
Провадження № 2/226/632/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2017 Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Мирнограді Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Мирноградвугілля», третя особа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 17.11.1982 по 01.10.1995, працюючи гірничим робітником підземним шахти «Центральна», з 09.10.1995 по 22.10.1997 працював на шахті ім. Стаханова, а з 11.11.1997 по 05.09.2010 знов на шахті «Центральній» гірничим робітником очисного забою підземним. З 06.09.2010 був переведений слюсарем-ремонтником поверхні на цьому ж підприємстві, а 28.05.2017 був звільнений з ініціативи адміністрації підприємства за п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах під землею йому висновком центральної лікарсько-експертної комісії №46/1112 від 29.12.2015 ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» встановлене вперше професійне захворювання: рак верхньої частки правої легені, стан після верхньої лобектомії справа. Операція була проведена йому в 2010 році після безперервної непрацездатності протягом 12 місяців. 06.03.2017 було складено акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. 28.08.2017 обласною профпатологічною МСЕК йому була встановлена ІІІ група інвалідності за профзахворюванням та 50% втрати працездатності, рекомендоване лікування та спостереження лікарів. Вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати саме відповідач. Так, з 2010 року і по т.ч. він почуває себе погано і фізично, і психологічно. Зміни в стані його здоров'я незворотні, адже рак є невиліковною хворобою. Істотно змінився його життєвий уклад, знизилася активність, погіршилися відносини із близькими та знайомими. Внаслідок хвороби він втратив роботу і заробітну плату, що негативно вплинуло на соціальний статус і морально пригнічує його. Постійно відчуваючи фізичні страждання та психологічний дискомфорт, він зазнає значне порушення душевного спокою. Впорядкування життя з хворобою потребує від нього постійних додаткових матеріальних і моральних зусиль. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 80000,00 гривень та просить стягнути цю суму на його користь з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 до суду не з'явилися, надали заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 також не прибув до суду, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. В наданих раніше письмових запереченнях відповідач висловлює незгоду із позовними вимогами, вказуючи, що на непідтвердження завдання моральної шкоди позивачеві з боку підприємства жодними доказами. Відповідач не згодний з відомостями складеного комісією акту за формою П-4, з цього приводу наразі тривають судові провадження. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи так само до суду не з'явився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін судове засідання проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши докази у справі окремо та у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у відповідача на шахті «Центральній» з 17.11.1982 по 01.10.1995 гірничим робітником підземним, з 11.11.1997 по 05.09.2010 гірничим робітником очисного забою підземним і з 06.09.2010 по 28.05.2017 слюсарем-ремонтником поверхні, 28.05.2017 був звільнений наказом №172о/к від 29.05.2017 на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я. Відомості встановлені за даними трудової книжки позивача (а.с.7-11).

Під час трудової діяльності, як зазначив позивач, він набув професійного захворювня.

Такі твердження позивача базуються на виписках з історії хвороби та медичної карти амбулаторного хворого, медичному висновку (а.с.21-23), якими підтверджена наявність у позивача центрального Са верхньої долі правої легені T2N0M0. І В ст., стан після верхньої лобектомії справа, повідомленні за формою П-3 про професійне захворювання від 30.12.2015 (а.с.24) та відомостях акту за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.03.2017, складеного ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» (а.с.12-13), згідно з п.17 якого професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах, обумовлених тривалим впливом промислового фактору пилу. До вказаного акту додано дві окремі думки членів комісії щодо безпідставності його складення з огляду на загальний характер захворювання, яке не відноситься до професійних, однак наразі акт не скасований, є чинним і суд бере його до уваги при ухваленні рішення.

28.08.2017 ОСОБА_1 за наслідками огляду медико-соціальною комісією встановлено первинно 50% втрати працездатності за професійним захворюванням та ІІ група інвалідності до 01.09.2018 з подальшим переоглядом 28.08.2018 (а.с.16-17), позивачеві розроблено індивідуальну програму реабілітації інваліда (а.с.18-20).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На всіх підприємствах, в установах, організаціях згідно з положеннями ст.153 КЗпП України повинні створюватися безпечні і нешкідливі умови праці. При цьому забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається виключно на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону корелюється з нормою, викладеною у ст.13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Статтею ст. 38 Гірничого Закону України до обов'язків гірничого підприємства віднесене й відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань він зазнавав фізичного болю, проходив лікування з оперативним втручанням та подальшою тривалою реабілітацією, втратив 50% своєї працездатності, набув інвалідність, що суттєво змінило звичний уклад його життя. В той самий час суд враховує, що інвалідність не є такою, що встановлена безстроково.

Отже, вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо визначення розміру відшкодування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення 80000,00 гривень має бути задоволена частково.

За розясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та інші обставини, які мають вагоме значення, в тому числі, наслідки втрати працездатності позивачем, стан його здоров'я на теперішній час та медичні рекомендації, додержання яких тягне за собою внесення коректив у звичайний спосіб життя позивача.

Виходячи з викладеного вище та керуючись засадами розумності і справедливості, суд вважає, що на користь позивача має бути стягнено 25000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи у відповідності до ст.141 ЦПК України питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що судові витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 200,00 гривень і мають бути стягнені у дохід держави.

На підставі ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.ст.23,1167 ЦК України, ст.38 Гірничого Закону України, керуючись ст.ст.10, 12,13,81,141,263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Мирноградвугілля», третя особа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Мирноградвугілля», , місце знаходження: Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборна, буд.1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації і мешкання: Донецька область, м. Мирноград, вул. Мухамадєєва, 39, у відшкодування моральної шкоди 25000,00 (двадцять пять тисяч) гривень.

Стягнути з державного підприємства «Мирноградвугілля» в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених судом позовних вимог в сумі 200,00 (двісті) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.С. Салькова