АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6470/17 Головуючий 1 інст. - Товстолужський О.В.
Справа № 615/749/17 Доповідач - Котелевець А.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Валківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 26 червня 2017 року,

у с т а н о в и в :

У червні 2017 року старший державний виконавець Валківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Чернецька В.В. звернулася у суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, здійснення якого покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

На обґрунтування вимог заявник вказала, що на виконанні у Валківському РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області знаходиться зведене виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчих листів № 2-1337, № 625/200/16-ц, виданих Коломацьким районним судом Харківської області 05 грудня 2000 року та 13 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості в загальному розмірі 63 748 грн.

Однак боржник своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості не виконує, за викликами державного виконавця на прийом не з'являється.

Посилаючись на вказані обставини, старший державний виконавець Валківського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Чернецька В.В. просила вирішити питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 26 червня 2017 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснив у добровільному порядку повне погашення боргу, зазначеного у виконавчому листі № 2-1337 від 05 грудня 2000 року, ще у 2013 році, про що надав оригінали чеків про перерахування на користь стягувача суми боргу.

Валківський РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Валківського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Чернецької В.В., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 ухиляється від добровільного виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду, в загальному розмірі 63 748 грн.

Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права.

За статтею 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року

№ 1404-VIII «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері встановлений Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-ХП).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов'язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухилення останнього від виконання таких зобов'язань.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5 статті 81 ЦПК України).

Безспірні докази щодо свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання покладеного на нього рішеннями суду обов'язку по сплаті заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом щодо виконання рішення суду.

Старшим державним виконавцем Валківського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Чернецькою В.В. не надано доказів, що нею були проведені всі можливі заходи з примусового виконання рішень суду, передбачені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

До того ж, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник боржника вказав, що одне з рішень про стягнення заборгованості в розмірі 8740 грн. ОСОБА_1 виконав у повному обсязі.

З огляду на це, ухвала суду першої інстанції від 26 червня 2017 року не є законною, вона підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця Валківського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Чернецької В.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1- задовольнити.

Ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 26 червня 2017 року -скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні подання старшого державного виконавця Валківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1-відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

Л.А. Швецова