АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

23 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Махлай Л.Д., Волошиної В.М.

при секретарі Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року,

встановила:

05.10.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що з 29 грудня 2006 року по 07 жовтня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також вона має сина від попереднього шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого утримує самостійно.

03 листопада 2008 року, під час перебування в шлюбі з відповідачем, за спільні кошти ними на ім'я відповідача було придбано майно, а саме : автомобіль "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 96 200 грн., що на момент купівлі дорівнювало еквіваленту 16618,29 доларів США.

Оскільки згоди про добровільний поділ майна подружжя між нею та відповідачем досягнуто не було, відповідач володіє та користується спірним автомобілем самостійно, спільне володіння та користування вказаним майном, яке є неподільною річчю, між ними є неможливим.

З огляду на викладене, просила здійснити поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю, а саме автомобіль "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1; припинити її право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості вказаного автомобіля в розмірі 129 603,12 грн.; визнати за відповідачем право власності на автомобіль "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1

В процесі розгляду справи позивач погодилась на зменшення розміру грошової компенсації вартості спірного майна до 71 386 грн.12 коп., що є вартістю 1/2 його частини згідно наданого відповідачем висновку №8747 експертного автотоварознавчого дослідження від 07 лютого 2017 року.

15.12.2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що автомобіль "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, був придбаний виключно за його кошти, які він отримав 27 серпня 2008 року в борг у гр. ОСОБА_6, а тому у відповідності до ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

У порядку поділу майна виділено ОСОБА_2 автомобіль "Suzuki Jimmy", 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля у розмірі 71 386 грн. 12 коп. та судовий збір 713 грн.86 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля особистою приватною власністю відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову. Також просить відшкодувати судові витрати по справі.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Свої доводи мотивує тим, що судом безпідставно не було враховано факт набуття відповідачем спірного автомобіля під час шлюбу за особисті кошти, отримані в борг у ОСОБА_6

На підтвердження придбання автомобіля за особисті кошти відповідача суду була надана боргова розписка про отримання у ОСОБА_6 грошей в сумі 110 000 грн., що становило 22 000 доларів США. В судовому засіданні позивач визнала, що ОСОБА_2 отримував в борг дану суму на придбання автомобіля. В даній розписці відображені дати та суми повернення грошей, при цьому 15 200 доларів США були повернуті після розлучення 07.10.2013 року. Вказаному доказу судом першої інстанції належної оцінки надано не було. Крім цього, судом не досліджувались доходи сторін на час придбання автомобіля у власність.

З огляду на те, що син ОСОБА_7 проживає разом з батьком та знаходиться на його повному утриманні; аліменти ОСОБА_1 не сплачує; діти позивача відвідують спеціалізовану дитячо-юнацьку спортивну школу олімпійського резерву з вітрильного спорту; на спірному автомобілі він здійснює доставку катеру, причепу та дітей для проведення тренувань, змагань та знаходження в літньому таборі, у відповідності до ч.3 ст.70 СК України частка майна відповідача у разі поділу майна могла бути збільшена.

В письмовому запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що позичені у ОСОБА_6 кошти були повернуті під час шлюбу і в основному за рахунок її коштів. Боргова розписка була написана ОСОБА_6 у листопаді 2016 року, після отримання відповідачем позовної заяви про поділ майна та на прохання останнього.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2006 року, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 у листопаді 2008 року придбав автомобіль "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Вартість автомобіля складала 96 200 грн.

Відповідно до висновку №8747 експертного автотоварознавчого дослідження від 07.02.2017 р., ринкова вартість автомобіля "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 07 лютого 2017 року складає 142 772,24 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вона згодна на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно; спірне майно є неподільним.

Заперечуючи проти даного позову, відповідач посилався на те, що він не погоджується сплачувати грошову компенсацію замість частки у праві власності на майно, грошові кошти на депозитний рахунок не вносив.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 бажає отримати грошову компенсацію за 1/2 частину набутого у шлюбі майна, яке є неподільною річчю.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким вирішенням спору.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року (справа №6-2811цс15).

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З огляду на те, що відповідач не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а спірний автомобіль не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток, суд першої інстанції помилково не застосував частину п'яту статті 71 СК України, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин судове рішення в частині задоволення первісного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про його часткове задоволення шляхом визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частку автомобіля "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та відмови в задоволенні решти заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2014 року батьки малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклали договір про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень цього договору, сторони домовились, що їхня дитина буде проживати разом з батьком. При цьому мати має право зустрічатися, спілкуватися без перешкод з дитиною, приводити та забирати її з будь-яких закладів, установ, спортивних секцій, виховувати її, доглядати за нею, у тому числі , але не виключно, проживати разом із дитиною за своїм місцем проживання/перебування двічі на місяць кожний перший та третій тиждень місяця ( п.1.1, п. 1.2).

Сторони також погодили, що повне утримання дитини здійснює батько. Мати укладає договір банківського вкладу (депозиту) в одній із банківських установ України на користь дитини. Мати зобов'язана кожного місяця вкладати на депозит суму грошових коштів, яку вважатиме за потрібне, але не менше ніж гривневий еквівалент 1 долара США, розрахований згідно з офіційно встановленим НБУ курсом української гривні до долару США на день внесення такої суми (п.2.1 -2.4).

З огляду на досягнуту між сторонами домовленість, проживання дитини разом з відповідачем та перебування на його утриманні, відвідування сином сторін спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи, використання автомобіля в інтересах дітей не є обставинами, які у відповідності до ч.3 ст. 70 СК України можуть бути враховані судом при збільшенні частки майна одного з подружжя, з яким проживає дитина.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Відповідно до наданої суду першої інстанції розписки, ОСОБА_2 27.08.2008 р. позичив у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 110 000 грн. на придбання машини. Вказані кошти повертались ОСОБА_2 частинами, в тому числі після розірвання шлюбу (а.с.51).

Отримання грошових коштів у позику на придбання спірного автомобіля позивач не заперечувала. При цьому остання не надала жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що вказані кошти були повернуті в повному обсязі під час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, яка відповідачем спростована не була, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірного майна особистою приватною власністю ОСОБА_2

На правильність вказаного висновку доводи відповідача щодо незначних доходів сторін на час придбання майна у власність не впливають.

При цьому останній не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про розподіл боргових зобов'язань, які виникли в інтересах сім'ї, та частково були виконані ним особисто за рахунок власних коштів.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, що в частині витрат по сплаті судового збору становить 713 грн. 86 коп.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року в частині задоволення первісного позову скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля "Suzuki Jimmy", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 713 грн. 86 коп.

В решті позову відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №756/12751/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/8035/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: КирилюкГ.М.