АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», третя особа - Міністерство освіти і науки України про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 01 вересня 2012 року його було зараховано до складу студентів ДВНЗ «НГУ», прийнятих на навчання за державним замовленням на денну форму навчання поза конкурсом на геологорозвідувальний факультет. Позивача було зараховано на пільгових умовах, як дитину шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років. Всупереч Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у період з вересня 2012 року по червень 2016 року ДВНЗ «НГУ» нараховувалась стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб, чим порушив право позивача на належний соціальний захист. Про порушене право позивач дізнався з довідки про доходи від 26 травня 2017 року та 23 червня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок стипендії, на що отримав відповідь про неможливість здійснення такого перерахунку у звязку із закінченням навчання.

У звязку з чим, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ДВНЗ «НГУ» ненараховану та невиплачену стипендію, враховуючи інфляційні втрати за період з вересня 2012 року по червень 2016 року у розмірі 85767,08 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто з ДВНЗ «НГУ» на користь позивача ненараховану та невиплачену стипендію з урахуванням інфляційних втрат за період з 01 вересня 2012 року по червень 2016 року в розмірі 85767,08 грн., а також, 857,68 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із таким рішенням, ДВНЗ «НГУ» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 01 вересня 2012 року був зарахований до складу студентів денної форми навчання ДВНЗ «НГУ».

Оскільки батько позивача мав стаж роботи на підземних роботах не менш як 15 років, то ОСОБА_2 мав право на зарахування поза конкурсом.

З вересня 2012 року по червень 2016 року позивачу не дораховувалась та не виплачувалась стипендія, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним у відповідності до положень ст. 7 Законів України «Про державний бюджет України», на 2012-2016 роки, зокрема:

- станом на 2012 рік, прожитковий мінімум для працездатних осіб складав з 01 січня 1102,00 грн., а з 01 жовтня 1118,00 грн.;

- станом на 2013 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб складав з 01 січня 2013 року - 1147,00 грн., а з 01 грудня 2013 року 1218,00 грн.;

- станом на 2014 рік прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб було встановлено в розмірі 1218,00 грн.;

- станом на 2015 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року складав 1218,00 грн., а з 01 грудня 2015 року 1378,00 грн.;

- станом на 2016 рік мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2016 року складав 1378,00 грн., з 01 травня 2016 року 1450,00 грн., а з 01 грудня 2016 року 1600,00 грн.

Відповідно до п. 5 Закону України «Про вищу освіту», розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року №882 «Питання стипендіального забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендії відносяться до обєктів, що підлягають індексації.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, розмір недорахованої та невиплаченої стипендії позивачу за період з 01 вересня 2012 року по червень 2016 року складає 51563,00 грн., а розмір інфляційних втрат 34204,08 грн., що в сумі становить 85767,08 грн.

Тож, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що розмір ненарахованої та недоплаченої стипендії, предявленй позивачем, відповідає положенням діючого законодавства України, доведений належними доказами, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі, ДВНЗ «НГУ» посилається на пропуск позивачем строку позовної давності.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки згідно встановлених судом першої інстанції обставин справи, ОСОБА_2 дізнався про порушення свого права щодо недоплачених сум з довідки про доходи лише в травні 2016 року, а будь-яких доказів на спростування вказаного факту ДВНЗ «НГУ» надано не було.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Також, відповідач зазначає, що головним документом щодо виплати стипендій для керівника навчального закладу є Закон України «Про освіту», згідно ст. 51 якого передбачено право особи на отримання стипендії в порядку, встановленому КМУ.

Тобто, апелянт вважає, що в даному випадку необхідним до застосування є Порядок призначення та виплати стипендії від 12 липня 2004 року №882, затвердженої у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2008 року №165 (в редакції 2015-2016 років), згідно якого витрати на стипендіальне забезпечення дітей окремих категорій шахтарів у відповідності до вимог ст. 5 ЗУ «Про підвищення шахтарської праці» не передбачені.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, з огляду на те, що пізніше прийнятим Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», встановлено інший більш високий рівень стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів і дія ст. 5 вказаного нормативно-правового акту Законами України «Про державний бюджет України» на 2012 - 2016 року не призупинялась.

Щодо відсутності коштів, про які також зазначає ДВНЗ «НГУ», то такі доводи не є підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки це призведе до порушення реалізації особою права на отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства та не може бути поставлене в залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова практика склалась в Європейського суду з прав людини.

Відповідно до 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_3