Провадження № 22ц/790/5809/17 Головуючий 1-ї інстанції Храмцов В.Б.
Справа № 610/1823/17 Доповідач Бровченко І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В.. ОСОБА_1,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_2 управління Держгеокадастру, публічного акціонерного товариства «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельної ділянки, скасування їх державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року перший заступник керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду із позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області «Про передачу в оренду земельних ділянок» від 12 листопада 2014 року № 3062-СГ; визнати недійсними, укладені 12 грудня 2014 між ОСОБА_2 управлінням Держземагентства у Харківській області та ОСОБА_3 договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 413,9186 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши їх державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 18051257, 18047798, 18052960, 18051973, 18050640, 18052646, 18053211, 18053419, 18051624, 18052323, 18050286 від 16 грудня 2014 року; визнати недійсними, укладені 03 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів», договори суборенди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, загальною площею 413,9186 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши їх державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 20352872, 20352278, 20351880, 20352472, 20352093, 20351979, 20352383, 20352790, 20351765, 20353315, 20352192 від 28 березня 2015 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що Балаклійським відділом Лозівської місцевої прокуратури в ході вивчення стану законності відведення земельних ділянок для ведення фермерських господарств встановлено, що ОСОБА_3 14 жовтня 2014 року звернувся до ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області із заявою про надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 413,9186 га, що розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області.

До заяви заявником додані графічні матеріали земельних ділянок, довідки форми №6-зем, копія паспорту, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом про вищу освіту та обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспективу діяльності фермерського господарства.

Наказом ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області «Про надання в оренду земельних ділянок» від 12 листопада 2014 року № 3062-СГ ОСОБА_3 надано в оренду 11 земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 413,9186 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 49 років.

Пунктом 3.3. наказу встановлено, земельні ділянки використовувати за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статті 96, 103 Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» та інших нормативно-правових актів.

На підставі вищевказаного наказу, 12 грудня 2014 року між ГУ Держземагентства у Харківській області та ОСОБА_3 укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок, які 13 грудня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Балаклійського районного управління юстиції Харківської області.

В подальшому, 26 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області щодо надання згоди на передачу в суборенду вищевказаних земельних ділянок та 02 березня 2015 року ОСОБА_2 управлінням Держземагентства у Харківській області надано погодження за № 19-20-14-4961/0/9-15 на передачу цих земель в суборенду, при цьому не зазначено кому саме будуть передаватись вказані землі в суборенду, для яких цілей, на яких умовах та на який строк.

03 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» укладено договори суборенди цих же земельних ділянок, які 27 березня 2015 року зареєстровано реєстраційною службою Балаклійського районного управління юстиції Харківської області.

Наказ ОСОБА_2 управлінням Держземагентства у Харківській області, на думку позивача, прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, у звязку з чим надання у користування (оренду) ОСОБА_3, а в подальшому в суборенду ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів», вищевказаних земельних ділянок відбулося незаконно.

Представник ОСОБА_3 та ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала. Вважала, що позивачем не надано і не доведено наявність порушень при виданні оспорюваного наказу Держземагенства у Харківській області, оскільки наказ був виданий з дотриманням чинного на той час законодавства, що в свою чергу передбачає відсутність підстав для визнання зазначеного наказу недійсним та його подальшого скасування, а звідси і визнання недійсними оренди, укладених між ОСОБА_2 управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_3 та договорів суборенди, укладених між ОСОБА_3 та ПАТ «Краснопавлівський КХП». Ця норма прописана в договорі оренди землі, але коли передавати землю в суборенду, ніколи не вказувалось та не вказується в договорах оренди, потрібна лише письмова згода орендатора, а вона у ОСОБА_3 є.

Представник відповідача - ОСОБА_2 управління Держгеокадастру України у Харківській області в судові засідання не зявлявся, надав до суду письмові заперечення, де просив розглядати справу за його відсутністю, а також зазначив, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 управлінням Держгеокадастру у Харківській області не визнано. Вважав їх необгрунтованими, такими, що не відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 27, 208 Цивільного процесуального кодексу України. Зазначив, що ОСОБА_3 при зверненні до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Харківській області з клопотанням про надання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Шебелинської сільської ради за межами населених пунктів Балаклійського району Харківської області. До свого клопотання ОСОБА_3 додав усі документи, передбачені для отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства. Твердження позивачем про відсутність у ОСОБА_3 зареєстрованої спеціальної техніки, необхідної для обробітку землі є хибним, оскільки ОСОБА_2 управління Держгеокадастру, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України, не може перевіряти наявність чи відсутність такої техніки. Також зазначив, що укладені 03 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» договори суборенди вищевказаних земельних ділянок сільськогосподарського призначення є законними, оскільки відповідно до п. 30 договорів оренди землі від 12 грудня 2014 року, укладених між ГУ Держгеокадастр у Харківській області і ОСОБА_3, і на підставі п.6 ст. 93 Земельного кодексу України, орендар має право передавати в суборенду земельну ділянку або її частину без зміни її призначення, за погодженням з орендодавцем.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано наказ ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області «Про передачу в оренду земельних ділянок» від 12 листопада 2014 року № 3062-СГ. Визнано недійсними, укладені 12 грудня 2014 року між ОСОБА_2 управлінням Держземагентства у Харківській області та ОСОБА_3 договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 413,9186 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши їх державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 18051257, 18047798, 18052960, 18051973, 18050640, 18052646, 18053211, 18053419, 18051624, 18052323, 18050286 від 16 грудня 2014 року. Визнано недійсними, укладені 03 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів», договори суборенди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, загальною площею 413,9186 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши їх державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №№ 20352872, 20352278, 20351880, 20352472, 20352093, 20351979, 20352383, 20352790, 20351765, 20353315, 20352192 від 28 березня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 управління Держгеокадастру, ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» просять рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 14 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області із заявою про надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства загальною площею 413,9186 га, що розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області.

До заяви заявником додані графічні матеріали земельних ділянок, довідки форми №6-зем, копія паспорту, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом про вищу освіту та обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням перспективу діяльності фермерського господарства (а.с.19-49). Додатки до заяви не містять відомостей щодо наявної у ОСОБА_3 відповідної аграрної освіти або досвіду роботи у сільському господарстві. ОСОБА_3 в обґрунтуваннях не зазначено дані щодо членів сімї, з числа яких останній начебто планував в подальшому створити фермерське господарство, про що зазначено в обгрунтування розмірів земельної ділянки, а також не підтверджено наявність ресурсів для залучення найманих працівників чи оренду сільськогосподарської техніки.

Наказом ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області «Про надання в оренду земельних ділянок» від 12 листопада 2014 року № 3062-СГ ОСОБА_3 надано в оренду 11 земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 413,9186 га ( кадастрові номери :04:000:0204; :04:000:0503; :04:000:0502; :04:000:0505; :04:000:0504; :04:000:0205; :04:000:0209; :04:000:0208; :04:000:0206; :04:000:0202; :04:000:0203), які розташовані за межами населених пунктів на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 49 років (а.с.50-51).

Пунктом 3.3. наказу встановлено, земельні ділянки використовувати за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статті 96, 103 Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» та інших нормативно-правових актів.

На підставі вищевказаного наказу, 12 грудня 2014 року між ГУ Держземагентства у Харківській області та ОСОБА_3 укладено договори оренди вищевказаних земельних ділянок, які рішеннями від 16 грудня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Балаклійського районного управління юстиції Харківської області за №№ 18051257, 18047798, 18052960, 18051973, 18050640, 18052646, 18053211, 18053419, 18051624, 18052323, 18050286 (а.с.50-83).

В подальшому, 26 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області щодо надання згоди на передачу в суборенду вищевказаних земельних ділянок та 02 березня 2015 року ОСОБА_2 управлінням Держземагентства у Харківській області надано погодження за № 19-20-14-4961/0/9-15 на передачу цих земель в суборенду, при цьому не зазначено кому саме будуть передаватись вказані землі в суборенду, для яких цілей, на яких умовах та на який строк (а.с.140141).

03 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» укладено договори суборенди цих же земельних ділянок, які рішеннями від 28 березня 2015 року зареєстровано реєстраційною службою Балаклійського районного управління юстиції Харківської області за № 20352872, 20352278, 20351880, 20352472, 20352093, 20351979, 20352383, 20352790, 20351765, 20353315, 20352192 (а.с.95-127).

При зверненні з заявами про надання в оренду спірних земель ОСОБА_3 не підтверджено наявності в нього необхідної матеріально-технічної бази для обробітку такої площі землі (найманих працівників, сільськогосподарської техніки тощо).

Зокрема, відсутність зареєстрованої за громадянином ОСОБА_3 власної сільськогосподарської техніки для обробітку землі підтверджується листом ОСОБА_2 управління Держпродспоживслужби в Харківській області № 3.1/3901 від 24 травня 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_3 одержав в оренду для створення фермерського господарства одинадцять земельних ділянок загальною площею 413, 9186 га. Проте, фермерське господарство не створив, а передав земельні ділянки у суборенду юридичній особі, що свідчить про пільговий порядок одержання іншим суб'єктом господарювання у користування земель державної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою без проведення земельних торгів. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недодержання в момент вчинення цих вимог є підставою для визнання правочину недійсним.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин вимоги ст. 123 ЗК України та недоведеності позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться в разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»).

Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.

При вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 03 лютого 2016 року ухваленої на спільному засідання цивільної та господарської палат (справа № 6-2902цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області з заявою про надання в оренду терміном на 49 років земельних ділянок загальною площею 413,9186 га для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області.

Згідно вимог Закону України «Про фермерські господарства» у клопотанні має бути зазначено не лише бажаний розмір і місце розташування земельних ділянок, але й обґрунтування їх з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Заява ОСОБА_3 про надання йому в оренду земельних ділянок обґрунтована тим, що він вирішив зайнятися вирощуванням і реалізацією овочів.

Однак, приймаючи наказ про надання ОСОБА_3 в оренду земельні ділянки, а також укладаючи договори оренди з відповідачем ОСОБА_3, ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області не звернуло увагу, що подана ОСОБА_3 заява взагалі не містять жодного обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

З наявного в матеріалах справи обґрунтування вбачається, що вони викладені у формі окремого документу, не є складовою частиною заяви про виділення землі і в них відповідач лише висловлює своє переконання про можливість використання земельної ділянки без зазначення певної площі. Тобто жодних обґрунтувань зазначені документи не містять. В заяві ОСОБА_3 зазначає, що фермерське господарство буде вести одноосібно, а в обґрунтуванні з залученням членів родини.

В той же час з наявного у матеріалах справи листа ОСОБА_2 управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 24 травня 2017 року вбачається, що відповідно до реєстру реєстрації техніки за ОСОБА_3 сільськогосподарської техніки не зареєстровано.

Після укладення 12 грудня 2014 року з ОСОБА_2 управлінням Держземагентства договорів оренди, ОСОБА_3 03 березня 2015 року уклав договори земельних ділянок з ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів».

Відомості про створення відповідачем ОСОБА_3 будь-якого фермерського господарства відсутні.

Вказані обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_3 намірів займатися веденням фермерського господарства.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» вказувало на те, що судом першої інстанції не було враховано вимоги ст. 123 ЗК України, однак, правовідносини, що виникають з приводу надання громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, регулюються спеціальним законом, яким є Закон України «Про фермерське господарство».

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_2 управління Держземагентства у Харківській області приймаючи рішення про виділення земельних ділянок не пересвідчилось в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Враховуючи те, що наказ ОСОБА_2 управління Держземагентства у Київській області видані з порушенням вимог Закону України «Про фермерське господарство», судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав наказ недійсним та скасував його.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правовою підставою для укладення договорів оренди між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 управлінням Держземагентства у Харківській області був наказ № 3062-СГ від 12 листопада 2014 року, який виданий з порушенням порядку відведення земельних ділянок, передбаченого Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Вказана обставина є підставою для визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельних ділянок.

На підставі наведеного судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено наявність підстав для задоволення позову, при цьому зробивши вірний висновок про доведеність заявлених вимог, суд першої інстанції помилково послався на постанову Кабінету Міністрів України «про затвердження переліку документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві» від 12 серпня 2015 року № 584, якої не існувала на час надання в оренду спірних земельних ділянок, тому дане посилання необхідно виключити.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для зміни або скасування судового рішення не вбачає.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 307 ЦПК України постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін з підстав, передбачених статтею 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 управління Держгеокадастру, публічного акціонерного товариства «Краснопавлівський комбінат хлібопродуктів» відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -