УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Євграфової Є.П., ЗавгородньоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Теребовлянська державна нотаріальна контора, Буданівська сільська рада, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним заповіт, складений 31 серпня 2015 року в Теребовлянській державній нотаріальній конторі ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що вказаний заповіт складений та підписаний не ОСОБА_6, а іншою особою, оскільки заповідач на той час втратила зір.

При цьому позивач вказував, що 12 серпня 2003 року в Буданівській сільській раді Теребовлянського району Тернопільської області вона склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті заповіла йому належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та все належне їй майно, що знаходиться в с. Буданів Теребовлянського району Тернопільської області.

Посилаючись на те, що заповіт від імені ОСОБА_6, складений 13 серпня 2015 року на ім'я ОСОБА_5, був посвідчений державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим номером №1-350 без дотримання Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», ОСОБА_4 просив визнати його недійсним на підставі вимог ст. ст. 1248, 253, 1257 ЦК України.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 234 від 26 квітня 2016 року ОСОБА_8 на період часу складання заповіту 13 серпня 2015 року на психічні захворювання не страждала, усвідомлювала значення своїх дій і могла керувати ними на період часу складання заповіту (а. с. 70-73), а згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 30 червня 2016 року № 311/312/16-22 рукописний текст, що читається «Той заповіт прочитаний Підписаний ОСОБА_8» у заповіті, складеному 13 серпня 2015 року від імені ОСОБА_8 та посвідченому державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, виконано ОСОБА_6 (а. с. 75-81); а також врахували відсутність достатніх доказів щодо відсутності зору у ОСОБА_6, оскільки цей факт спростовується показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які підтвердили, що ОСОБА_8 сама могла читати та підписувати заповіт, та висновком експертизи №311/312/16-22 від 30 червня 2016 року.

З огляду на вказане суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що наявність фізичної вади у заповідача, яка б перешкоджала їй власноручно підписати заповіт чи викликала б необхідність посвідчувати такий заповіт у присутності свідків, як і волевиявлення заповідача на підставі ч.1 ст. 1253 ЦК України, не встановлено, а тому посвідчення заповіту ОСОБА_6 при свідках не потребувалось (тому у заповіті відсутні підписи свідків та інформація про їх особи), а особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про її вільне волевиявлення та відповідність її волі розпорядження про призначення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня