Справа № 464/2759/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/5793/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2., ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про повернення вкладу та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

24 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за строковими договорами банківського вкладу № НОМЕР_1 від 9 грудня 2008 року, № 0901 від 6 лютого 2009 року та № 0902 від 25 лютого 2009 року, яка разом зі штрафними санкціями становить 3 688 632,63 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між сторонами укладено зазначені договори банківського вкладу. За умовами цих договорів він вніс на рахунок банку грошові кошти на загальну суму 1 332 738,37 грн. У кожному з трьох договорів передбачено, що за час зберігання та користування коштами банк нараховує і виплачує вкладнику проценти на суму вкладу за ставкою 15 % річних, або за іншою ставкою, встановленою банком згідно умов договору. 3 березня 2015 року він звернувся до банку з вимогою про повернення грошових коштів в сумі 1 332 738,37 грн. з нарахованими відсотками. Однак, банком було повідомлено про відсутність коштів на його рахунку, хоча починаючи з моменту укладення депозитних договорів і до дня звернення із вимогою жодного разу не здійснював зняття коштів з рахунків. Вимога про негайне повернення коштів не була виконана банком, грошові кошти безпідставно перебувають у розпорядженні банку, а банк не вчиняє жодних дій щодо їх повернення. Таким чином, банк не виконав своїх зобов'язань за договорами банківського вкладу та не повернув внесені кошти. З урахуванням зменшених вимог, прийнятих судом, просить стягнути з відповідача неповернутий банківський вклад за договором від 9 грудня 2008 року, проценти, пеню, а також відповідні нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10 серпня 2017 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_5 борг за строковим договором банківського вкладу № НОМЕР_1 від 9 грудня 2008 року в розмірі 187 800 грн., несплачені відсотки в розмірі 239 946,66 грн. 3% річних в розмірі 13 367,25 грн., інфляційні втрати в розмірі 61 410,60 грн., пеню в розмірі 1 025 388 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 890 грн.; загалом - 1 534 802,51 грн.

Рішення оскаржив відповідач, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що правильно нарахованими за договором банківського вкладу є відсотки в розмірі 91 385,54 грн., оскільки банком неодноразово змінювалася відсоткова ставка. Судом неправомірно нараховано та стягнуто 3% річних та інфляційні втрати, помилково застосовано Закон України «Про захист прав споживачів». Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про стягнення вкладу за договором в розмірі 187 800 грн. та 91 385,54 грн. відсотків, в решті позову - відмовити.

В судовому засіданні представники банку апеляційну скаргу підтримали, просять її задовольнити.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить таке залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення в повній мірі цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 9 грудня 2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, в особі начальника ТТ № 864 АКІБ «УкрСиббанк» Даниляк З.Б., укладено договір банківського вкладу на вимогу «Активні гроші» № НОМЕР_1 UAH. За умовами договору банк відкриває вкладнику (позивачу) вкладний рахунок за № НОМЕР_1 у гривні України (т.1 а.с.9-10).

Позивач вніс на вказаний рахунок кошти в розмірі 187 800 грн., що підтверджується квитанцією № 68 від 9 грудня 2008 року (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до п.1.3 договору вкладник вносить/розміщує на рахунок, суму не менше ніж 10 грн. на строк зберігання з 9 грудня 2008 року до фактичної дати отримання вкладником коштів в банку.

Пунктом 1.4. зазначеного договору передбачено, що за час зберігання та користування коштами банк нараховує і виплачує вкладнику проценти на суму вкладу за ставкою 15 % річних, або за іншою ставкою, встановленою банком згідно умов цього договору. Проценти за договором нараховуються в останній робочий день місяця за період з останнього календарного дня попереднього місяця до дня, що передує останньому календарному дню поточного місяця, на суму коштів, що фактично розміщувалися на рахунку станом на кінець кожного календарного дня місяця. При розрахунку суми процентів застосовується метод «факт/факт», тобто фактична кількість календарних днів у місяці та році. Нараховані проценти зараховуються на рахунок вкладника (капіталізація процентів) в останній робочий день місяця, а в разі закриття рахунку - в день такого закриття.

Згідно з п. 1.5 договору, підписуючи цей договір, вкладник погоджується з тим, що банк має право змінювати діючі тарифи банку та/або процентну ставку, за якою здійснюється нарахування процентів за вкладами. Про встановлення нових та/або зміну діючих тарифів та/або процентної ставки та/або розміру підвищення процентної ставки банк повідомляє вкладника не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати вступу в дію нових тарифів та/або підвищеної процентної ставки.

У разі незгоди з новими та/або зміненими розмірами тарифів та/або процентної ставки вкладник зобов'язаний письмово повідомити про це банк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нових тарифів та/або процентної ставки (п.1.5.1).

Відповідно до п. 2.1.1 договору банк зобов'язується нести повну відповідальність за збереження коштів вкладника, згідно умов договору.

При зверненні до відповідача позивачем 3 березня 2015 року, йому повідомлено про відсутність коштів на його рахунку згідно банківського договору № НОМЕР_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 526 і 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

На підставі аналізу наявних доказів судом першої інстанції встановлено, що кошти з рахунку позивача шляхом незаконних операцій знято працівниками банку. Цю обставину не заперечили в судовому засіданні представники відповідача.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що між сторонами виникли цивільно-правові правовідносини з приводу відкриття та розміщення грошових коштів на депозитному рахунку, тому питання та ступінь вини працівників банку, які привласнили вказані кошти, не впливає на обов'язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. У зв'язку з наведеним, підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, що регулюють договірні зобов'язання. А посилання на деліктні правовідносини доречне до відносин, які виникли між банком та працівником банку, через неправомірні дії якого банку завдана шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється лише на підставах, встановлених договором або законом. Суд прийшов до вірного висновку, що зобов'язання за договором не припинені, відтак, вимоги позивача в частині стягнення банківського вкладу з урахуванням відсотків за користування коштами протягом всього часу існування договору підлягають до задоволення. З такими висновками суду першої інстанції належить погодитися.

Колегія суддів погоджується також з обґрунтованими висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача в користь позивача 3% річних, інфляційних втрат, що відповідає вимогам ч.2 ст. 625 ЦК України, п.3.1 договору від 9 грудня 2008 року відповідно до яких за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі № 6-39цс13.

Проценти, визначені в ст. 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку, зокрема у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розмір простроченого грошового зобов'язання є базою для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 3 березня 2015 року по 17 липня 2017 року. Заборгованість за період з 3 березня 2015 року по 17 липня 2017 року становить 187 800 грн., 3% річних за вказаний період - 13 367,25 грн. (15,44 грн. х 867 днів); індекс інфляції складає 61 410,60 грн.

Висновки суду першої інстанції про підставність позовної вимоги щодо стягнення з відповідача в користь позивача пені є обґрунтованими.

Однак, при визначенні розміру неустойки колегія суддів вважає за необхідне застосувати вимоги ч.3 ст.551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, зокрема, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Колегія суддів враховує, що при розміщенні на депозитному рахунку коштів в сумі 187 800 грн., стягненні з відповідача відсотків в розмірі 239 946,66 грн., 3% річних в розмірі 13 367,25 грн. та інфляційних втрат в розмірі 61 410,60 грн. стягнення неустойки в розмірі 1 025 388 грн. є надмірно великим порівняно із збитками. Відтак, нарахована пеня в сумі 1 025 388 є неспівмірною і підлягає зменшенню до 200 000 грн., що не суперечить правовому висновку, висловленому Верховним Судом України у справі № 6-2128 цс 16.

Керуючись ст. 303, п.1, п.3 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10 серпня 2017 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в користь ОСОБА_5 пені, змінити із зменшенням її розміру до 200 000 (двісті тисяч) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді