Справа № 629/2902/16-ц
Номер провадження 2/629/75/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.12.2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Дегтярчук М.О, за участю секретаря судового засідання Торенко Ю.П., адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області в місті Лозова Харківської цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування, посилаючись на те, що 26.01.2016 року померла її рідна сестра ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 житлового будинку за адресою: Харківська область,м.Лозова,вул.. Миру,49, яка спадкодавцю належала на підставі договору дарування. За життя ОСОБА_5 заповіту не укладала, єдиним спадкоємцем за законом після її смерті є її рідний син ОСОБА_4 Як зазначив позивач у своєму позові, що за життя сестра тяжко хворіла, була інвалідом І групи по зору і потребувала стороннього догляду та допомоги. Син померлої ОСОБА_4, будучи дієздатним,здоровим, знаючи про тяжкий стан своєї матері, ухилявся від надання їй допомоги, пиячив, вів аморальний спосіб життя, жорстоко поводився з маті»ю, неодноразово бив її. За життя сестра декілька раз зверталася за допомогою до правоохоронних органів. Оскільки син померлої їй не допомагав, вона змушена була звертатися за допомогою до неї та за обслуговуванням до Територіального центру соціального обслуговування Лозівської міської ради. Соціальний робітник двічі на тиждень приходив до її сестри обслуговувати. Їжу сестрі носила вона сама, інколи,дуже рідко вона намагалася сама готувати, прала. ЇЇ донька племінниця померлої ОСОБА_6 опікувалася нею коли та була на стаціонарному лікуванні в лікарні: виносила судна, годувала, міняла білизну, купувала ліки. Похованням сестри, також займалася ОСОБА_6 В зв»язку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить усунути від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 26.01.2016 року її рідного сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_3, рідною сестрою спадкодавця, спадкоємця 2 черги за законом право на спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 26.01.2016 року.
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві та просили їх задовольнити. ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_4 на території м. Лозова не проживав більше 30 років, перебував у місцях позбавлення волі, життям своєї матері не цікавився. Самими близькими для померлої ОСОБА_5 була її рідна сестра ОСОБА_3, яка проживала по сусідству, доглядала її, допомагала по господарству, вирішувала побутові питання, так як тітка була інвалідом 1 групи по зору, тому потребувала постійного стороннього догляду. Крім того, зауважила, що ОСОБА_5 мала ряд захворювань, тому неодноразово лікувалася на стаціонарному відділенні в лікарні, де догляд за нею здійснювала саме ОСОБА_3, носила продукти харчування. Проте, враховуючи, що сестра померлої також є інвалідом 2 групи, має похилий вік, то на прохання своєї матері вона також здійснювала догляд за тіткою. Пояснила, що коли тітка потрапила до лікарні, вона здійснювала за нею догляд, купувала ліки, зверталася до лікарів за консультаціями, міняла білизну, виносила судна. Коли ОСОБА_3 зверталася до сина померлої ОСОБА_4 щоб той провідав свою матір в лікарні, то останній на її прохання не реагував. Зауважила, що до тітки вона відносилася, як до своєї рідної матері. Також, зауважила, що ОСОБА_4 постійно тероризував свою матір, поводився з нею грубо, ображав та навіть підіймав на неї руку. З приводу такої жорсткої поведінки свого сина, вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом, проте їй ставало шкода свого сина і вона його пробачала. Також їй відомо, що померла неодноразово прохала свого сина, щоб той влаштувався на роботу та перестав вживати алкоголь, однак він на її прохання не реагував, ніде не працював, проживав за рахунок своєї матері на її мізерну пенсію. Похованням тітки також займалася саме вона, ОСОБА_4 жодної участі в цьому не приймав, навіть не з»явився на поховання, за її могилою не доглядає. Крім того, зауважила, що до тітки два рази на тиждень приходив соціальний працівник, який при необхідності купував ліки, приносив воду та виносив сміття, проте більшість часу за нею доглядала та допомагала її мати, тобто сестра померлої та вона на її прохання. ОСОБА_4 приходив до матері лише щоб відібрати у неї гроші на власні потреби. Проте, представник позивача пояснила, що ОСОБА_5 завжди любила свого сина та піклувалася про нього.
Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що дійсно тривалий час, а саме з 1988 року він проживав разом зі своєю сім»єю в м. Первомайський, Дніпропетровської області, мав там роботу. Декілька раз на три місяці мати разом з батьком приїжджала до нього в гості, а коли батько помер, то мати сама приїжджала. Мати говорила, що їй ніхто не допомагає та не доглядає. Коли він до неї приїжджав, то завжди допомагав по господарству. Останній раз мати приїжджала до нього в квітні 2009 року, жалілася, що самотня, а через декілька днів він приїхав до неї та залишився проживати разом з нею. Стосунки між ними були гарними, кожен виконував свою роботу, поки мати мала відносно нормальний стан здоров»я, мати - готувала їжу, а він займався господарчими справами, разом обробляли город. Також, зауважив,що дійсно до матері приходив соціальний працівник, який купував лише хліб, але їжу готувала вона сама. За весь час тітка до них приходила декілька разів, при цьому влаштовувала сварки. Гроші у матері він не брав, так як працював і його доходу було достатньо для його власного забезпечення, а коли він почав отримувати пенсію, то за власні кошти купував для матері продукти харчування, які вона уподоблювала, хоча у неї були свої гроші. Також, зауважив, що тітка налаштовувала матір проти нього. Коли матір померла, він відразу повідомив про це ОСОБА_3 та сусідку, яка викликала поліцію та швидку допомогу. Коли матір забирали в морг, то його дійсно не було вдома, так як він ходив до сусідки, в якої зберігалися їхні гроші на поховання матері. Так, він вз»яв чотири тисячі гривень та віддав тітці ОСОБА_7. Пояснив, що відразу після поховання він звернув увагу на те ,що документи на будинок зникли. Коли він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері, то у вчиненні даної дії йому було відмовлено в зв»язку з тим, що є ще інші претенденти на прийняття спадщини, при цьому виявив, що документи у тітки. За життя мати заповіт не складала, оскільки завжди говорила, що він є єдиним її спадкоємцем. На даний час він продовжує мешкати в спірному будинку, іншого житла він не має. Він дбає за будинком, садить город, прибирає в дворі та на вулиці, сплачує всі платежі, доглядає за могилою.
Щодо твердження представника позивача про відсутність його на похованні матері, він пояснив, що ОСОБА_6 його обдурила, а саме вони домовилися, забравши тіло з моргу, вона завезе матір додому, де він з сусідами чекав попрощатися, але катафалка зразу поїхала на цвинтар, не заїжджаючи додому. Так скерувала представник позивача ОСОБА_6
Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.
За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд усунути відповідача від спадкування відносно спадкового майна.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька,так і з боку матері ( ст. 1262 ЦК України).
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 є рідним сином померлої ОСОБА_5, а ОСОБА_3 рідною її сестрою.
Із матеріалів спадкової справи, наданої Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області вбачається ,що і ОСОБА_4 і ОСОБА_3 звернулися із заявами до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5С.( а.с.54-61).
Статтею 1224 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав, коли спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
Згідно ч.5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України необхідно встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, потребу в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови для свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.
Згідно роз'ясненням, викладеним в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування" в п. 6 якої зазначено, що при встановленні факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Разом із тим, матеріали справи не містять фактів, що підтверджують ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та спосіб такого ухилення. Факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю не знайшов свого підтвердження і у судовому засіданні.
Будь яке інше нерухоме майно у своїй власності ОСОБА_4 не має, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта (а.с.83).
Із довідки, наданої Лозівським об»єднаним УПФУ Харківської області від 26.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 з 2015 року знаходиться на обліку в Лозівському об»єднаному УПФУ та отримує пенсію у розмірі 949,00грн(а.с.84).
Із довідки, наданої КЗОЗ « Обласний протитуберкульозний диспансер №6» вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в даному диспансері з приводу туберкульозу легень(а.с.85).
В судовому засіданні представник позивача зауважувала, що гр. ОСОБА_5 неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу того, що її син ОСОБА_4 ображає її, б»є, веде аморальний спосіб життя.
Однак, із копії матеріалів, наданих Лозівським ВП ГУНП в Харківській області щодо звернення гр. ОСОБА_5 до органів поліції про прийняття мір відносно її сина ОСОБА_4 вбачається, що під час перевірки було встановлено, що гр. ОСОБА_5 страждає старечим маразмом, постійно свариться з усіма сусідами без обєктивних причин та постійно звертається до міліції про те,що її син вчиняє з нею сварки. Також під час перевірки були опитані мешканці прилеглих будинків по вул. Миру, які пояснили, що гр. ОСОБА_5 страждає старечим маразмом та дійсно звертається до міліції без обєктивних причин на свого сина гр. ОСОБА_4 (а.с.145-160). З приводу наведених фактів в судовому засіданні був допитаний в якості свідка дільничний інспектор поліції ОСОБА_10О . ,який пояснив, що дійсно ОСОБА_5 зверталася до міліції щодо поведінки свого сина. За даними заявами проводилися перевірки, відбиралися пояснення від сусідів та проводилися спілкування з ОСОБА_5 та її сином. Під час спілкування ОСОБА_5 постійно розмовляла в підвищеному тоні, постійно кричала, ображалася на свого сина, під час бесіди змінювала тему розмови. Проте коли проводилася бесіда з ОСОБА_4, то він говорив, що йому невідомо чому мати так на нього наговорює, оскільки він займається по господарству, готує їжу, доглядає город, тримає в чистоті дім та двір. Також інспектор зауважив, що коли він приходив до ОСОБА_5 то в будинку завжди було охайно, піч розтоплена, подвіря також було чистим. Які саме були стосунки між матірю та сином йому невідомо. Також пояснив, що ОСОБА_4 у сусіда, допомагав по господарству, працював у них. Інколи він зустрічав ОСОБА_4, який перебував у нетверезому стані, в звязку з чим складалися адміністративні протоколи, проводилися бесіди. З приводу скарг він також спілкувався з квартальним, сусідами. Всі йому пояснювали, що ОСОБА_5 має вікові зміни у психіці. Щодо лайок та сварок з сином, сусіди та квартальний цих фактів не підтвердили.
В судовому засіданні були оглянуті фотокартки із зображенням будинку, в якому проживала померла та на даний час проживає її син ОСОБА_4. Будинок перебуває в гарному стані, в кімнатах охайно, отже ОСОБА_4 підтримує його в належному стані. Вказані фотокартки були залучені до матеріалів справи (а.с.112-114).
В судовому засіданні були допитані свідки:
ОСОБА_11, яка пояснила,що матір ОСОБА_4 та його самого вона знає протягом тривалого часу. Пояснила, що в м.Лозова ОСОБА_4 приїхав шість сім років тому. До цього часу він проживав в Дніпропетровській області. Проживав він зі своєю матірю, працював неофіційно, на даний час отримує пенсію. Також, зауважила,що ОСОБА_4 був одинокою людиною, тому вона завжди йому допомагала. Крім того свідок пояснила, на його прохання допомагала йому по догляду за його матірю, купала її, прала білизну, за що він віддячував їй працею по господарству. Крім того зауважила,що ОСОБА_5 завжди піклувалася та турбувалася про свого сина, любила його. Питання про позбавлення його спадку померла не порушувала. Коли ОСОБА_4 потрапив до лікарні, то його мати через неї передавала йому гроші на придбання ліків. Також, свідок пояснив,що пенсія померлої за останні пять місяців за її згодою зберігалася у неї. І коли ОСОБА_5 померла, то ОСОБА_4 прийшов до неї з проханням допомогти йому в організації поховання матері, на що вона погодилася. Через деякий час він знову прийшов до неї та взяв чотири тисячі гривень, які в її присутності передав ОСОБА_3 на поховання матері. Наступного дня він знову прийшов та взяв 1300грн та віддав тітці, це були витрати на поховання. Крім того свідок пояснила, що декілька раз була свідком сварок ОСОБА_5 з рідною сестрою за гроші та спадок.
Свідок ОСОБА_12М пояснив, що ОСОБА_4 знає з дитинства,вони сусіди. Спілкуються вони на протязі тривалого часу, як він почав проживати в м.Лозова. Також, пояснив, що ОСОБА_4 проживав разом з матірю, стосунки між ними були гарні. Зі слів ОСОБА_4 йому відомо,що тітка його обдурила з похованням матері.
Свідок ОСОБА_13, пояснила, що з 1973 р. по 1985 р. була сусідкою ОСОБА_5. Бачила, що покійну навідувала рідна сестра, її племінниця. Чула, що ОСОБА_5 інколи, ще в той час сварилася з сином. В останній час які між ними склалися стосунки їй невідомо. Але вона знає, що ОСОБА_5 тяжко хворіла, була інвалідом по зору, потребувала стороннього догляду, часто перебувала в лікарні.
Свідок ОСОБА_14 пояснив,що сім»ю ОСОБА_4 він знає з 1988 року. Характеризується ОСОБА_4 з позитивного боку, як чуйна людина, завжди приходив на допомогу. ОСОБА_4 тривалий час проживає в м.Лозова разом зі своєю матірю, допомагав їй по господарству, підтримував будинок в належному стані, піклувався про неї, купував продукти харчування, прав білизну, провідував коли вона лежала в лікарні. Також свідок зауважив,що на прохання ОСОБА_4 він відвозив його матір в лікарню та забирав піклувався про неї. Пояснив,що з сусідами він ніколи не конфліктував.
Допитані судом свідки не підтвердили злісного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та спосіб такого ухилення.
Інші матеріали справи також не свідчать про збіг обставин, які могли б слугувати в якості підстави для застосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 1224 ЦК України, оскільки в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження дані щодо умисного ненадання ОСОБА_5 допомоги з боку сина.
Тобто не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні факт ухилення ОСОБА_4М, пов'язаний з його винною поведінкою, де він усвідомлював свій обов'язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій.
Згідно зі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Статтею 58 Цивільного процесуального кодексу України встановлено визначення належності доказів, а саме, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України визначення допустимості доказів, а саме, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Суду не було надано жодного доказу у підтвердження того, що ОСОБА_5 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги.
За таких обставин суд не вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються інваліди І та ІІ групи. Із копії медичної довідки, яка долучена позивачем до матеріалів справи ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи (а.с.7). Тому, у відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1224,1261ЦК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги тобто в порядку ст. 294 ЦПК України. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання шляхом подачі апеляційної скарги його копії.

Суддя: М.О.Дегтярчук