Справа № 182/7228/17
Провадження № 2/0182/4276/2017
У Х В А Л А

Іменем України

14.12.2017 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Багрова А.Г. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ „Приватбанк про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № NIH0G100493447 від 20.06.2007 року, укладений 19.12.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ПАТ "Акцент Банк". В обґрунтування вимог послалась на Закон України „Про захист прав споживачів ,в тому числі в частині звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до Постанови Верховного суду України від 14.09.2016 року по справі №6-223цс16 наявний правовий висновок про наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частини перша та четверта статті 1054 ЦК України) та Законом України «Про захист прав споживачів».

Законом України «Про захист прав споживачів» регулюються кредитні відносини між банком та споживачем щодо надання кредитних коштів на споживчі потреби.

Задоволення споживчих потреб людини здійснюється шляхом отримання нею споживчих благ, які мають на меті задоволення її потреб на забезпечення життя, здоровя та життєдіяльності, зокрема придбання товарів широкого вжитку і тривалого користування, транспортних засобів, на нагальні потреби: лікування, навчання, весілля, народження дитини, непередбачені обставини тощо.

Засобом задоволення тих чи інших споживчих потреб людини виступають споживчі блага. Це товари та послуги індивідуального або виробничого призначення, що використовуються для задоволення особистих економічних та побутових потреб окремих людей. Споживчі блага можуть бути як матеріальними потребами (товари) так и нематеріальними (послуги).

Споживчій кредит надається кредитором фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг.

За своїм змістом частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нормою, що встановлює особливий порядок врегулювання вимог кредитодавця у разі неналежного виконання умов договору споживчого кредиту, що відрізняється від задоволення вимог кредитора за договором банківського кредиту, на який положення законодавства про захист прав споживачів не поширюються.

Як вбачається з поданого позову ОСОБА_1 лише посилається на Закон України „Про захист прав споживачів , однак із змісту викладених в позові правовідносин, які виникли між сторонами оспорюваного договору про відступлення права вимоги ,позивачем не зазначено , що цей договір здійснений з метою задоволення особистих економічних та побутових потреб позивача.

Згідно викладеного, суд дійшов до висновку, що врегулювання спору за договором про відступлення права вимоги в даному випадку регулюється вимогами ЦК України та умовами укладеного договору про відступлення права вимоги , і за таких обставин положення законодавства про захист прав споживачів щодо цього договору, який не є споживчим, в тому числі і щодо встановленої пільги по сплаті судового збору, не поширюється.

Вимогами статті 119 ЦПК передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Керуючись ст. 121, ст. 360-7 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ „Приватбанк про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги залишити без руху, надавши додатковий строк пять днів з дня отримання позивачем копії ухвали для усунення наступних недоліків: оплатити судовий збір та надати документ, що підтверджує сплату судового збору.

Роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_2