Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 325/548/17 Головуючий у 1-й інстанції: Васильцова Г.А.
Провадження № 22-ц/778/3623/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Степанівської Першої сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Степанівської Першої сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла його мати - ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку № АДРЕСА_1 з присадибною земельною ділянкою, а також іншої земельної ділянки загальною площею 5,75 га, яка знаходиться на території Приазовського району в Запорізькій області. Він є інвалідом ІІ групи, який має певні захворювання, та вважав, що майно матері залишиться йому, а не його братові ОСОБА_2, який перешкоджав йому в оформленні спадщини, не даючи відповідних документів на спадок. Лише 12.08.2016р. нотаріус відмовив йому в оформленні спадщини у зв'язку з пропуском строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Вказує, що ним був пропущений строк звернення з заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки в той час він тяжко хворів, бо є інвалідом. У зв'язка із зазначеним просив суд визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за законом після смерті рідної матері - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, терміном в 3 місяці з дня набрання чинності рішенням суду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК підставами для скасування рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (абз. 1 ч. 1 ст. 1241 Кодексу).

Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абз. 1 ч. 1 ст. 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, вказував, що до категорії "непрацездатні" відносяться інвалідів I, II та III групи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 ( а.с. 5), яка є матір»ю сторін у справі ( а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщину на належне їй майно.

04 серпня 2006р. ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно своєму синові ОСОБА_2 - відповідачу у справі ( а.с. 55).

Після складання заповіту, 19.10.2007р. ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору житловий будинок № АДРЕСА_1 разом з земельною ділянкою площею 0,60 га, приналежною до нього ( а.с. 56).

До кола спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 5,75 га, розташована на території Степанівської Першої сільради Приазовського району Запорізької області, яка належить ОСОБА_4 згідно державного акту на право приватної власності на землю від 03 квітня 2001р.

Згідно інформації Мелітопольської державної нотаріальної контори від 10.05.2017р. садкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась ( а.с. 47).

Позивач ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, тому, незалежно від наявності заповіту, має право на обов»язкову частку у спадщині.

В серпні 2017р. ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, але постановою державного нотаріуса від 12 серпня 2016р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв»язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини та неподанням документів, не-

обхідних для вчинення нотаріальної дії ( а.с. 18).

Отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з оформлення спадщини 12.08.2016р., позивач в квітні 2017р. звернувся з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, в якій вказував, що спадкодавець ОСОБА_7 мешкала разом з ним до своєї смерті, тому він вважав себе таким, що прийняв спадщину. Поважними причинами неподання заяви також вказував незадовільне матеріальне становище, в той час як оформлення спадщини потребує матеріальних затрат, а також свій стан здоров»я.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, визнав поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини його інвалідність та хвороби.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи, в яких не мається медичних документів, які б свідчили про неспроможність позивача звернутись з заявою до нотаріальної контри протягом шестимісячного строку.

Перевіривши вказані доводи, колегія знаходить їх такими, що заслуговують на увагу.

У відповідності до статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008р. роз»яснено, що, вирішуючи питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску строку. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причинами, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З матеріалів справи та вищезазначеної постанови нотаріуса вбачається, що ОСОБА_6 не проживав та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем ОСОБА_7, яка мешкала разом з іншим сином - відповідачем ОСОБА_2 Вказане також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_4, яка померла за місцем свого постійного мешкання, яке співпадає з адресою місяця мешкання і реєстрації відповідача ОСОБА_2 ( а.с. 54). Тому ті ствердження позивача, що він вважав, що фактично прийняв в такий спосіб спадщину, є надуманими, оскільки не відповідають дійсності.

Вбачається, що на момент смерті матері сторін- ОСОБА_7. позивач ОСОБА_3 був інвалідом ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК серії АД № 086497 від 04.02.2008р. ( а.с. 15).

Проте в цій довідці зазначено, що ця група інвалідності не визначена йому як неробоча, а протипоказаннями зазначені лише важкий фізичний труд та тривала хода. Не зазначена також необхідність за станом здоров»я у сторонній допомозі.

З медичних довідок, на які послався суд, визнаючи поважними причини пропуску строку на подання заяви позивачем, вбачається, що після смерті матері ОСОБА_7 13.12.2013р. та протягом наступних шести місяців, які визначені законодавством для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, позивач хворів лише у період з 10.01.2014р. по 19.01.2014р., тобто всього 9 днів на ГРВЗ, з амбулаторним лікуванням. Наступне амбулаторне лікування позивача відбулось з 15.08.2014р. по 24.08.2014р., тобто вже після спливу шестимісячного строку.

Отже, захворювання позивача протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини відбулось лише 1 раз терміном в 9 днів, та не носило тяжкого, тривалого або пос- тійного характеру, яке могло б перешкоджати йому подати заяву до нотаріальної контори.

А сама по собі наявність інвалідності, яку до речі позивач має ще з 1986р. ( а.с. 53), не є перешкодою для дотримання вимог законів, зокрема, і стосовно порядку та строків прийняття спадщини. До того ж, позивач, попри інвалідність, є працюючим, що додатково вказує на безпідставність посилання суду на такий стан здоров»я, який унеможливлював йому подати заяву нотаріусу.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 надавав пояснення, з яких вбачається, що позивач раніше вже подавав такий позов, який залишено без розгляду, але це є його правом, яким він скористався. Крім того, зазначив, що спочатку позивач не бажав приймати спадщину, проте в подальшому таке бажання у нього виникло, та він звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на спадок.

Зі змісту рішення суду вбачається, що в ході розгляду справи у суді першої інстанції представник позивача - ОСОБА_8 також вказував, що ОСОБА_9 звернувся до нотаріуса в 2016р., коли дізнався зі слів брата, що той отримав всю спадщину у повному обсязі та відмовив йому надати деякі документи для оформлення спадщини.

Зважаючи на всі вказані обставини, колегія дійшла висновки про неправильність висновків суду щодо наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини у позивача, яких, насправді, за матеріалами справи не встановлено.

З огляду на це, колегія вважає, що висновки суду суперечать матеріалам справи, а тому рішення суду у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 88 ЦПК України при ухваленні нового рішення колегією вирішується питання про судові витрати, які у зв»язку з відмовою в позові мають бути компенсовані відповідачеві за рахунок позивача.

Так, відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у сумі 704 грн. ( а.с. 135).

Проте, враховуючи, що позивач є інвалідом ІІ групи, який звільнений від сплати судового збору, то судовий збір підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 компенсуються за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Дата документу Справа №