Провадження № 2/161/3846/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - Кирилюк В.Ф.

при секретарі - Турук І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 23.06.1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який на даний час розірвано.

У період шлюбу, а саме 13.11.2003 року за договором купівлі-продажу, нею та відповідачем було придбано за спільні кошти 40/100 частки приміщення секції №612, загальною площею 38,7 кв.м в гуртожитку №4, що знаходиться по пр. Відродження, 49-а в м. Луцьку. За вказаною адресою вона зареєстрована та проживає з 12.03.1996 року, відповідач теж зареєстрований у вказаній квартирі, однак не проживає в ній з 2006 року. Також вказала, що їй стало відомо, що відповідач 11.08.2015 року одноособово оформив право власності на зазначену частку житлової площі. Отже, право власності на вказану житлову площу виникло 13.11.2003 року не лише у відповідача але і у неї, як дружини, при цьому їх частки в праві спільної сумісної власності на квартиру є рівними.

Покликаючись на викладені обставини, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати обєкт нерухомого майна, а саме 40/100 частки приміщення секції №612, загальною площею 38,7 кв.м в гуртожитку №4, що знаходиться по пр. Відродження, 49-а в м. Луцьку обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1; визнати за нею право власності на ? 40/100 частки приміщення секції №612, загальною площею 38,7 кв.м в гуртожитку №4, що знаходиться по пр. Відродження, 49-а в м. Луцьку.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року позовну заяву, в частині вимог припинення за ОСОБА_2 права приватної власності на 40/100 частки приміщення секції №612, загальною площею 38,7 кв.м. в гуртожитку №4, що по пр. Відродження, 49-а в м. Луцьку, шляхом скасування державної реєстрації права власності номер запису 10759217 від 11.08.2015 року, виконаного у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - залишено без розгляду.

До початку розгляду справи по суті позивач подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала з наведених підстав та просила позов задовольнити, судові витрати покласти на обох сторін.

Відповідач та його представник надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, уточненні позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову, на розподілі судових витрат не заперечували.

Третя особа в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.06.1994 року, який 13.07.2006 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЕГ №009350 від 31.08.20016 року (а.с. 7).

За час перебування сторін в шлюбі, за договором купівлі-продажу від 13.11.2003 року, ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя було придбано 40/100 частки приміщення секції №612, загальною площею 38,7 кв.м в гуртожитку №4, що знаходиться по пр. Відродження, 49-а в м. Луцьку (а.с. 8-9).

Згідно зіст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України.

Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно розяснень п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

В ч. 1 ст. 369 ЦК України закріплено положення про те, що співвласники володіють і користуються майном, що є у спільній сумісній власності, спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 2 ст. 369 ЦК України законодавець визначає порядок розпорядження сумісним майном. Воно має здійснюватися лише за згодою всіх співвласників, яка може бути виражена в будь-якій формі, встановленій ЦК України для правочинів. Під розпорядженням необхідно розуміти як передачу в тимчасове користування інших осіб, так і відчуження його у власність інших осіб. Однак у випадках вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, згода співвласників на його вчинення має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена в порядку, встановленому нотаріальним законодавством.

За вищевказаних підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання права на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя а саме: 40/100 частки приміщення секції №612, загальною площею 38,7 кв.м в гуртожитку №4, що знаходиться по пр. Відродження, 49-а в м. Луцьку

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст.60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування ст.60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню

Відповідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

За погодженням позивача суд розподіляє витрати між сторонами в рівних частинах.

На підставі ст.ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України, п.1 ч.1 ст. 57, ч.1 ст. 60, ст.ст. 62, 63, 68, 70, 71, ч 2 ст. 114 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.11.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати обєкт нерухомого майна, а саме 40/100 частки приміщення секції №612, загальною площею 38,7 кв.м в гуртожитку №4, що знаходиться по пр. Відродження, 49-а в м. Луцьку Волинської області обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? 40/100 частки приміщення секції №612, загальною площею 38,7 кв.м в гуртожитку №4, що знаходиться по пр. Відродження, 49-а в м. Луцьку Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 549 грн. (пятсот сорок девять грн..) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк