н/п 2/490/2325/2017 Справа № 490/3918/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2017 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Кваші С.О.,

за участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2016 року позивачка звернувся до суду із подальшою уточненою позовною заявою до відповідача, в якій остаточно просила про визнання права власності за нею право власності на 9/10 частку квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1.

Позивачка та її представник у судовому засіданні вимоги уточненого позову підтримали, посилаючись на обставини, викладені у викладені позові. Суду зазначили, що спірна квартира була придбана фактично за особисті кошти позивачки, а потім і добудована та поліпшена також виключно за її кошти. Відповідач не мав доходу і якщо і приймав участь у поліпшенні цього майна, то лише своєю працею. За такого , вона визначає його участь у придбанні та добудові квартири еквівалентно 2000 доларів США, що становить 1/10 частку квартири. Зазначила, що придбала вона квартиру у непридатному для житла стані, а прибудови та капітальний ремонт робила за власні кошти і після припинення фактичних шлюбних відносин.

Відповідач в судовому засіданні вимогу позову не визнав в повному обсязі, з тих підстав, що належними доказами недоведено, коли і які саме та на яку вартість проводилися будівельні роботи за адресою спірної квартири, а отже неможливо і встановити наскільки збільшилася його вартість. Придбавали та добудовували квартиру вони разом за спільні кошти та спільною працею, а після розірвання шлюбу позивачка добудувала лише невеличкий навіс-веранду, яка є самовільним будівництвом, отже немає підстав визнавати право власності на самочинно збудоване майно.

Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, допитавши свідків та експерта, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2005 року, ОСОБА_2 придбав у власність квартири АДРЕСА_2 (за умовами якого продавці продали, а покупець купив квартиру АДРЕСА_3. В умовах вказаного договору зазначено, що спірну квартиру ОСОБА_2 придбав за 3 186 грн., які продавці отримали до підписання цього договору).

На момент придбання вказаної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

З 30 червня 2005 року за цією адресою зареєстрована ОСОБА_1, яка з того часу і по теперішній час оплачує усі комунальні платежі за спірну квартиру.

Відповідно до договору передплати авансу від 07.05.2005 року, ОСОБА_3 діяла від свого імені, передала як забезпечення виконання договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_1, що діяла від свого імені, аванс в сумі 15000., екв. 1000 дол. США. Вартість 18000 дол. США.

25.08.2006 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після чого змінила прізвище на "ОСОБА_1".

Відповідно до розписки від 14.07.2007 року, ОСОБА_2 відмовляється від квартири АДРЕСА_5, зареєстроване на його ім'я в червні 2005 року на користь ОСОБА_4, якій довіряє особисто визначити розмір його вкладу в вартість даної квартири. Зобов'язався ніколи не претендувати на вищевказану нерухомість і не оспорювати розмір його грошового внеску, визначеного нею особисто.

Згідно до експертного висновку № 120-243/1 від 22.02.2007 року, на момент обстеження, конструктивні елементи квартири АДРЕСА_1 розташованої на 1-м поверсі поверхового кам'яного житлового будинку дореволюційної споруди в Центральному районі м. Миколаєва, знаходяться знаходяться в технічно незадовільному стані і потребує капітального ремонту з частковою заміною окремих основних конструктивних елементів житлового будинку.

24.04.2008 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, якій після розірвання шлюбу присвоєно прізвище «Худояш».

Згідно до розпорядження Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 11.04.2012 року, визнано готовою до експлуатації квартири АДРЕСА_1, на ОСОБА_1

Відповідно до розпорядження Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 14.06.2012 року, закріплено підвальне приміщення літ. Бпд за квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1, без права продажу та передачі в орендне користування. ОСОБА_1 утримувати підвальні приміщення в належному технічному стані. Дані розпорядження зареєструвати у КП ММБТІ.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.01.2015 року, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2003 року до реєстрації шлюбу. Визнано квартиру АДРЕСА_6 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07 квітня 2014 року скасовано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2013 року, та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру АДРЕСА_6

Відповідно до довідки ММБТІ №69 від 21.01.2016 року, як вбачається з матеріалів архівної справи БТІ, у вересні 2005 р. по замовленню від 21.09.2005 р. № 2-10806 власника ОСОБА_2 проводилась технічна інвентаризація квартири АДРЕСА_1 та виготовлявся технічний паспорт. За результатами проведеної інвентаризації, виявлено самочинне будівництво, а саме: до квартири № 8 побудована нежитлова прибудова літ.Б1 загальною площею 22,5 кв.м., в результаті чого квартира № 8 має загальну площу 81,0 кв.0 кв.м. житлову - 39,1 кв.м.

Позивачка у судовому засіданні пояснила, що станом на 2010 року нею було витрачено на ремонт, реконструкцію та перепланування квартири, а також на ремонт підвалу з посиленням конструкцій, без чого взагалі неможливо було будувати прибудову та робити перепланування, 128 000 грн., що еквівалентно на 2005 рік по курсу долара США 5,05 7 524 у.о., а по курсу на 2010 рік 8,05-11 180 у.о., всього 18 704 у.о. Ці витрати підтверджуються актами виконаних робіт за відповідні роки, чеками та накладними на придбання будівельних матеріалів, кошторисною документацією.

Як слідує з Висновку судової будівельно-оціночно-технічної експертизи № 125-087 від 23.01.2017 року, на момент попереднього обстеження в 2007 р., як і на час її придбання, конструктивні елементи квартири АДРЕСА_1 розташованого на 1-му поверсі 1-но поверхового кам'яного житлового будинку дореволюційної споруди в Центральному районі м. Миколаєва, знаходилися в технічному незадовільному стані і вимагали капітального ремонту з частковою заміною окремих основних конструктивних елементів житлового будинку, що відображено в експертному висновку № 120-243/1 від 22.02.2007 р. Виконаний капітальний ремонт приміщень квартири та її реконструкція покращила технічний стан квартири АДРЕСА_7 в якому вона і знаходиться на даний час. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом без виконання капітального ремонту та реконструкції квартири на теперішній час, обчислена порівняльним підходом, складає 3688873 грн. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, станом з виконаним капітальним ремонтом та реконструкцією квартири на теперішній час, обчислена порівняльним підходом, складає 764542 грн. Збільшення ринкової вартості вищевказаної квартири у зв'язку з виконаним капітальним ремонтом і реконструкцією квартири оформленою розпорядженням адміністрацією Центрального району виконавського комітету Миколаївської міської ради від 11.04.2012 р. № 127-р порівняно з вартістю цієї квартири станом на 22.02.2005 р. без виконаного капітального ремонту та реконструкції, складає 395669 грн. (764542 - 368873 грн.), що складає в процентному відношенні - 52%. Вартість виконаних робіт і матеріалів, які були використані під час будівництва споруди прибудови до квартири АДРЕСА_7 станом на 26.09.2015 р., складає - 93384 грн., зокрема: будівельних матеріалів - 58713,17 грн., будівельних робіт - 34670,83 грн. На підставі вищевикладеного, можна зазначити, що проведення реконструкції, перепланування та ремонту квартири АДРЕСА_7 виконувались в період з 22.06.2005 р. по 20.12.2010р.

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах.

Не підлягають поділу обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Реконструкція житлового будинку - це перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміну кількості житлових приміщень, загальної та житлової площі в зв'язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, зміної окремих конструкцій, їх елементів , основних техніко-економічних показників. Прибудова- вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, які безпосередньо прилягають до зовнішних стін будинку.

Згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Але обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав.

За такого, суд не може погодитися з твердженням позивачки про те, що квартира придбана та добудована за її особисті кошти , оскільки, по-перше, такі обставини досліджувалися при попередньому вирішенні справи за її позовом про визнання нерухомого майна спільним майном подружжя , а також при розгляді справи за її позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна в частині покупця та визнання права власності на квартиру.

Так рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 07.04.2014 року встановлено, що будь-яких зауважень при укладенні спірного договору, у тому числі, і щодо вартості придбаної відповідачем квартири, зазначення в договорі купівлі-продажу єдиним покупцем ОСОБА_2, належності їй на праві особистої власності коштів, за які придбано спірну квартиру, ОСОБА_1 приватному нотаріусу не було заявлено. До того ж, доводи ОСОБА_1 про те, що квартиру куплено за кошти, одержані нею від продажу належної їй на праві власності належної їй до шлюбу трьохкімнатної квартири, не можна вважати достатнім доказом для підтвердження того, що спірна квартира придбана за її кошти, оскільки не знайшло свого підтвердження, що такі кошти були витрачені саме на придбання обумовленої квартири, хоча за приписами ст.60 ЦПК України, то є її обов'язком.

По-друге, матеріалами справи підтверджується, що добудова літ. Б1, загальною площею 22,5 кв.м. була зведена вже станом на 26.09.2005 року та завершена будівництвом до лютого 2007 року (а.с.12-13 - технічний паспорт на квартиру, а.с. 22 - Звіт експерта від 22.02.2007 року , ), а отже за час перебування сторонами в шлюбі .Сам факт введення її в експлуатацію Розпорядженням Адміністрації Центрального району ММР від 11.04.2012 року, тобто після розірвання шлюбу, не може слугувати підставою для визнання її такою, що збудована особисто позивачкою.

Не може суд прийняти до уваги і посилання позивачки на розписку ОСОБА_2 про те, що він зобовязується ніколи не претендувати на спірну квартиру і не оспорювали розмір його грошового вкладу в вартість цієї квартири , що має визначатися ОСОБА_1, особисто. Зазначене також не має правового значення для правильного вирішення спору, адже право власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні на спірні об'єкти нерухомого майна виникло у нього з моменту набуття права власності на цей об'єкт, до того ж документально оформлений на нього , а відмова від права власності має бути визначена у передбаченому законом порядку відповідно до вимог ст. 347 ЦК України.

При цьому, суд не може прийняти до уваги і пояснення свідків, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.218 ЦК України, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. До того ж допитані в якості свідків знайомі позивачки не підтвердили жодних обставин, які можуть мати значення для правильного вирішення справи. Сам факт того, що ремонтом займалася позивачка та квитанції оформлені на її ім'я , то ця обставина також не є доказом того, що вона є фактичним власником квартири.

Як пояснила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_5, встановити час проведення прибудови до спірної квартири та проведення капітального ремонту точно неможливо, але ринкова вартість квартири дійсно значно збільшилася як внаслідок прибудови, акт і внаслідок проведеного ремонту та облаштування належними комунікаціями .

Разом з тим суд враховує, що позивачкою надано докази того, що протягом 2010 року нею проводилась нова система опалення в квартирі, заміна вікон , сантехники, певна частина оздоблювальних робіт

Відповідно до п.п. 22 - 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СКУ, ч. 3 ст. 368 ЦКУ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦКУ можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, в тому числі грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

За такого, оскільки згідно Висновку експертизи № 125-087 вартість спріної квартири станом на теперішній час порівняно з часом її придбання збільшилася майже вдвічі , то на час її придбання вона була спільним сумісним майном подружжя - то частки їх були рівними.

Що стосується вартості та технічного стану квартири на час її поділу, то суд приходить до висновку, що оскільки вона істотно збільшилася у дійсній ринковій вартості в тому числі і за рахунок поліпшень, які здійснені позивачкою після розірвання шлюбу з 2008 року, то слід визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири (( 1/2 :2 = 1/4 ) + ( 1/2 : 3х2)).

За такого, вимоги позову в частині поділу спільного майна подружжя підлягають частковому задволенню та слід залишити за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_8, а за позивачкою визнати право власності на 2/3 частин цієї квартири.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог - 458,27 грн судового збору

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 2/3 частки квартири АДРЕСА_7.

Залишити у власності ОСОБА_2 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 458,27 грн. судового збору .

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.