У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,

Закропивного О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, пов'язаної із виплатою страхового відшкодування, за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення апеляційного суду м. Києва

від 14 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, пов'язаної із виплатою страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивувало тим, що у грудні 2015 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування на користь відповідача в розмірі 450 473 грн 18 коп., проте в подальшому, звернувшись до особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4, дізналося, що останній частково відшкодував ОСОБА_3 завданий їй матеріальний збиток в сумі 20 000 грн, отже відповідач, звернувшись із заявою про виплату страхового відшкодування, надала неправдиву інформацію щодо взаєморозрахунків із винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок чого безпідставно отримала страхове відшкодування у збільшеному розмірі.

Враховуючи вищезазначене та посилаючись на вимоги ст. 1212 ЦК України, МТСБУ просило стягнути з відповідача на користь бюро 20 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року позов МТСБУ задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь позивача 20 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з виплатою страхового відшкодування.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року скасовано, у задоволенні позову МТСБУ відмовлено.

У касаційній скарзі МТСБУ, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог МТСБУ в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову МТСБУ, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачеві згідно з вимогами закону на підставі поданих нею документів було виплачено страхове відшкодування у визначеному позивачем розмірі.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова

норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 25 липня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «BMW», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_2, від керуванням ОСОБА_5 та «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, власником якого є відповідач ОСОБА_3, унаслідок якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, визнано ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, у зв'язку з чим відповідач ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно із п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виплати страхового відшкодування)

(далі - Закон) Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 22.1 ст. 22 Законувизначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди чи до місця здійснення ремонту на території України.

Якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

16 грудня 2015 року МТСБУ видало наказ № 6574 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, на підставі якого ОСОБА_7 виплачено грошове відшкодування в розмірі 40 473 грн 18 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 17 грудня 2015 року № 6574.

Скориставшись своїм правом вимоги до заподіювача шкоди щодо відшкодування завданого збитку в межах фактичних витрат, що складаються із суми страхового відшкодування, МТСБУ звернулося до ОСОБА_4 із заявою про компенсацію витрат у добровільному порядку, на що останній повідомив, що 12 жовтня 2015 року частково, в розмірі 20 000 грн, відшкодував ОСОБА_3 збитки, про що остання власноручно написала розписку.

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyndai», державний номерний знак НОМЕР_3, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, складає 48 567 грн 81 коп.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 3 лютого 2016 року звернулася до фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 з метою проведення ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля, вартість яких відповідно до рахунку-фактури № НГ-0000233 визначено в розмірі 86 820 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1215 ЦК Українивстановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою

добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Отже, страхове відшкодування не відноситься до грошових сум, що не підлягають поверненню

Проте суд апеляційної інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановив, взагалі не визначився з дійсним розміром матеріального збитку, завданого відповідачу унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та порядком його відшкодування, не дослідив, чи наявний факт недобросовісності та надання неправдивої інформації з боку відповідача при отриманні нею суми страхового відшкодування, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, посилаючись на відсутність підстав для повернення коштів позивачу, апеляційний суд не перевірив підстав заявленого позову та доводів позивача щодо порушення його прав, й не встановив, чи підлягають вони судовому захисту обраним МТСБУ способом, не мотивував своїх висновків щодо відсутності підстав для стягнення цих коштів на користь позивача за правилами ст. 1212 ЦК України.

За загальними положеннями ЦПК України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Разом з тим, переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вимог ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не визначився з характером спірних правовідносин, підставами заявленого позову та нормою закону, яка підлягає до застосування.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року скасувати, а справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: М.К. Гримич

О.В.Закропивний

Ю.Г.Іваненко

Т.О.Писана