Справа № 285/2983/17
провадження № 2/0285/1560/17
26.12.2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Кравець І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання права власності на спадкове майно,
15.08.2017 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку.
В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 13.07.2015 р. померла їх мати ОСОБА_6, після смерті якої відкрилась спадщина. Як спадкоємці за законом, позивачі звернулись із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, до державного нотаріуса. Однак постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку.
В судовому засіданні 19.10.2017 року за клопотанням позивачів суд замінив неналежного відповідача ОСОБА_5 сільську раду Новоград-Волинського району на ОСОБА_3.
У судове засідання 27.12.2017 року позивачі та третя особа не прибули, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, однак про час і місце розгляду повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла 13.07.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1- ТП № 266845 від 06.08.2015 р. (а.с. 3)
Постановою державного нотаріуса від 16.05.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,4079 га, що знаходяться на території ОСОБА_5 сільради, після смерті ОСОБА_6, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа.
Суду надано копію державного акту про право власності на вищезазначену земельну ділянку.
З пояснень позивачів вбачається, що оригінал зазначеного правовстановлюючого документу втрачено за життя спадкодавця.
Крім копії державного акту, право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку підтверджується довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоград-Волинському районі від 28.07.2017 року (а.с. 9)
На виконання ухвали про забезпечення доказів, суду надано спадкову справу №8/2016, яка заводилась після смерті ОСОБА_6
В судовому засіданні було встановлено, що 24.09.2012 року ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_7, що підтверджується заповітом від 24.09.2012 р. зареєстрованим за № 30.
Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 6 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
За наявності заповіту на все майно на користь відповідача, він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 Тим самим інші спадкоємці позбавлені права на спадщину.
Згідно свідоцтва про народження від 08.09.1952 р. ОСОБА_8 народилась 01.09.1952 р., батьками вказані ОСОБА_9, ОСОБА_6 (а.с. 36)
Відповідно до запису про укладення шлюбу від 16.07.1977 р. ОСОБА_8 змінила прізвище на «Бешеньок».
Згідно посвідчення серії АП № 553968 ОСОБА_2 отримує пенсію за віком з 2002 року.
Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).
Таким чином, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сімї чи найближчих родичів спадкодавця.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому ч. 1 ст. 1241 Кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також нормах пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».
Пленум Верховного Суду України у пункті 19 Постанови Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року №7 роз'яснив, що перелік осіб, які мають право на обовязкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 як непрацездатна дочка спадкодавця має право на обовязкову частку у спадщині, розмір якої відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України становить половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом.
Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є: дочки ОСОБА_2 і ОСОБА_10, сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3
За таких обставин, обовязкова частка позивача ОСОБА_2 у спадщині становить 1/8.
Відсутність оригіналу державного акту про право власності не позбавляє спадкоємця права власності на майно.
За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину спірної земельної ділянки.
Позовна вимога про визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на 1/6 частину земельної ділянки є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1, оскільки він не входить до кола спадкоємців за заповітом та не мав права на обовязкову частку в спадщині на день смерті спадкодавця.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 95, 141, 258, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його винесення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя А.В. Помогаєв