Справа № 340/525/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1735/2017
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу ОСОБА_6, Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Верховинського районного суду від 12 січня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ТзОВ «Кей-Колект» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу ОСОБА_6, Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №0, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 20000 доларів США, із кінцевим терміном повернення 07.11.2014 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним Кредитним договором між банком та ОСОБА_8 08.11.2007 року було укладено Договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_8 передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Жаб'євська, 3 в смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1 та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до умов яких останньому було відступлено права вимоги за вказаними Кредитним та Іпотечним договорами.

Взятих на себе зобовязань позичальник належним чином не виконував, суму кредиту, нараховані проценти за користування кредитними коштами у встановленні договором строки не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість. Під час досудового врегулювання погашення боргу ТзОВ «Кей-Колект» стало відомо про смерть іпотекодавця ОСОБА_8, а також про те, що спадщину після його смерті прийняли відповідачі, а отже вони набули статусу іпотекодавців за іпотечним договором з усіма правами та обовязками.

У звязку з цим, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0 від 08.11.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок по вул. Жаб'євська, 3 в смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області, шляхом визнання права власності за ТзОВ «Кей-Колект» за ціною 352810,00 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оцінюючої діяльності; зобов`язати Реєстраційну службу Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області внести запис про реєстрацію права власності ТзОВ «Кей-Колект» на цей будинок; прийняти рішення про виселення відповідачів із вказаного будинку.

Рішенням Верховинського районного суду від 12 січня 2016 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, зобовязання внести запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виселення відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності для звернення до суду з даними вимогами.

На дане рішення суду представник ТзОВ «Кей-Колект» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, необґрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позов було подано з порушенням строків, встановлених ч. 4 ст. 1281 ЦК України, оскільки в силу роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ст. 1281 ЦК України щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов`язань, забезпечених іпотекою. Зокрема, особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З цих підстав рішення суду першої інстанції просив скасувати, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2016 року апеляційну скаргу ТзОВ «Кей-Колект» задоволено частково. Рішення Верховинського районного суду від 12 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особи: приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу ОСОБА_6, Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення відмовлено у звязку з невірним способом захисту порушеного права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2017 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.05.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Представники відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Третя особа - приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи в її відсутності.

Третя особа - Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання апеляційного суду не зявилася, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2007 року між ОСОБА_7 та Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 20000 дол. США із кінцевим терміном повернення 07.11.2014 року (т. 1, а.с. 27-29).

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором 08.11.2007 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено Договір іпотеки, яким іпотекодавець передав в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 102,8 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., що знаходиться за адресою: смт. Верховина, вул. Жаб'євська, 3 Верховинського району Івано-Фрагнківської області (т. 1, а.с. 25, 26).

Судом встановлено, що 12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та Договір факторингу №1, відповідно до умов яких останньому було відступлено права вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №0 та Договором іпотеки від 08.11.2007 року та (т. 1, а.с. 6-15).

Встановлено також, що 29.08.2012 року ОСОБА_8 помер, що посвідчується копією Свідоцтва про смерть серія І-НМ №156670 від 30.08.2012 року (т. 1, а.с. 16).

Відповідно до відповіді Верховинської районної державної нотаріальної контори №115/01-16 від 29.04.2015 року після смерті ОСОБА_8 спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались (т. 1 а.с. 23).

Згідно відповіді виконавчого комітету Верховинської селищної ради від 25.05.2015 року №187/02-15/17 щодо майна, яке знаходиться за адресою Івано-Франківська область, Верховинський район, смт. Верховина вул. Жабєвська, буд. 3, копії Довідки №1607 від 19.10.2015 року, спадкоємцями, що прийняли спадщину на дане нерухоме майно є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які проживали у даному будинку, та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 24, 95).

Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_6 №01-16/181 від 05.10.2015 року, після померлого 29.08.2012 року ОСОБА_8 заведено спадкову справу №66/2014 від 12.12.2014 року на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_5 Для отримання Свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався (т. 1, а.с. 52).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_7 умов Кредитного договору від 08.11.2007 року, 13.07.2015 року ТзОВ «Кей-Колект» надіслало вимоги (претензії) до спадкоємців іпотекодавця ОСОБА_8 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з проханням погасити заборгованість за Кредитним договором у розмірі 46092,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.07.2015 року становить 1010192,19 грн., та повідомити про майно, отримане у спадщину (т. 1, а.с. 17-20).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з вимогою до спадкоємців іпотекодавця з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України.

Однак, погодитися з таким висновком колегія суддів апеляційного суду не може з огляду на наступне.

За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містять виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленими підставами у статті 593 ЦК України.

Смерть іпотекодавця не визначена Законом як підстава для припинення іпотеки.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як передбачено ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У висловленій Верховним Судом України правовій позиції в справі №6-31цс16 від 17.02.2016 року зазначено, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Аналіз наведених норм та правової позиції Верховного ОСОБА_2 України дає підстави вважати, що в даному випадку ТзОВ «Кей-Колект» обґрунтовано та у встановлені законодавством строки заявило вимоги до спадкоємців ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, як зазначено в п. 4.1 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, у випадку: невиконання основного зобовязання або будь-якого порушення зобовязання іпотекодавцем за іпотечним договором, у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки, в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Згідно з п. 4.2 даного Договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України підстав.

У розділі 5 Договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, одним із способів здійснення якого є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1).

Частино 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями ч. 3 зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

При цьому, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч.1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таким чином, аналізуючи вимоги ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України суд дійшов до висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» та умов Договору іпотеки від 08.11.2007 року, визнання права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом захисту права.

В матеріалах справи відсутні дані про застосування позивачем позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами іпотечного договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для захисту прав позивача у вибраний ним спосіб, а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань - відсутні.

Наведене також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 02.11.2016 року (справа №6-2457цс16).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного ОСОБА_2 України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного ОСОБА_2 України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного ОСОБА_2 України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Що стосується вимоги про виселення відповідачів, то така теж не підлягає до задоволення, оскільки є похідною від визнання права власності на житловий будинок за іпотекодержателем.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, а тому рішення суду з підстав, встановлених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду від 12 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особи: приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу ОСОБА_6, Реєстраційна служба Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_9