Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 336/5757/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Щаслива О.В.
Номер провадження № 22-ц/778/3126/17 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що з червня 2011 року по серпень 2015 року проживала разом з відповідачем однією сім'єю. Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після припинення шлюбних стосунків позивач разом з дітьми від першого шлюбу і сином ОСОБА_6 оселилась окремо від відповідача, але ніколи не чинила йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Так було і в один з днів наприкінці вересня 2016 року, проте, коли ввечері цього дня позивач з'явилася до житла відповідача з тим, щоб забрати дитину, його не виявилося вдома, а в телефонній розмові він повідомив, що хлопчика, який перебуває у його знайомої, він позивачу не віддасть.

Позивач негайно звернулась до відділення поліції, але відповідач не відчинив двері і на виконання вимог поліцейських. З цього часу вона позбавлена можливості бачити сина, ОСОБА_3 категорично заперечує проти усякої можливості спілкування матері з дитиною. Але під час рідких зустрічей хлопчик виявляє прихильність до матері, не хоче розставатися з нею.

На підставі викладеного просить про задоволення позову, визначення місця помешкання дитини з матір'ю.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що після розлучення сторін син за домовленістю батьків проводив багато часу з батьком.

Восени 2016 року батьки стали до вирішення проблем зі здоров'ям дитини, яка страждає низкою уроджених та набутих захворювань. У зв'язку з цим вони почали готуватися до операції, яку було призначено на початок жовтня 2016 року. Так як результати аналізів дитини після перебування у матері погіршилися, батько під час чергового побачення з сином наприкінці вересня 2016 року вирішив залишити хлопчика до проведення хірургічного втручання у себе вдома з метою покращення його харчування та догляду, оскільки допуск до операції зумовлений необхідністю певних показань, які утворюють і результати аналізів. Між тим за час проживання з матір'ю протягом кількох днів дитина втрачала по два кілограми ваги, яку набирала, проживаючи з батьком. Позивач безтурботно ставилася до фізичного і емоційного розвитку дитини, дозволяючи собі з'являтися за дитиною двох-трирічного віку о 22-00-23-00 годині всупереч вимог до розпорядку дня малолітньої особи, постійно влаштовувала істерики, тим самим залякуючи хлопчика, який, за його власним зізнанням, не хоче жити з мамою, а бажає лише відвідувати її, почуваючи себе комфортно в умовах, які створив йому відповідач і його дружина.

Встановлений за зверненням позивача органом опіки та піклування графік побачень матері з сином вона сама ж і порушує, не з'являючись у встановлений час на побачення з ОСОБА_5. Якщо і з'являється в домівку відповідача, то лише задля того, щоб влаштувати скандал. Навіть не привітала сина з Новим роком. Така поведінка матері дитини справляє враження відсутності щирого потягу до дитини, а її вимоги, на думку відповідача, продиктовані бажанням наполягти на своєму, наповнені лише формальним змістом і носять характер самоцілі.

На підставі викладеного, позивач просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4

Позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які приєднані до матеріалів справи (а.с. 237, 238).

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 заявила клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_3 знаходиться на лікарняному, докази будуть надані в наступному судовому засіданні.

Розглянувши клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи, з'ясувавши думку ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_8, які заперечують проти його задоволення, вивчивши матеріали справи, колегія суддів визнала причини неявки відповідача ОСОБА_3 у судове засідання неповажними і вважає за можливе розглядати справу без його участі з огляду на наступне.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, та своєчасний розгляд цивільних справ.

Згідно з Конституцією ця мета реалізується через розгляд і вирішення цивільних справ, відповідно до вимог законодавства як щодо норм матеріального, так і процесуального права.

Справа має бути розглянута і вирішена без невиправданих зволікань, що уможливить надання особі своєчасного захисту її порушеного права.

У відповідності до ст. 11, ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, з огляду на принципи диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

У статті 304 ЦПК йдеться, що справи у апеляційному суді розглядаються за правилами, встановленими для розгляду судом першої інстанції, за винятками й доповненнями гл.12 ЦПК.

За ст. 169 ЦПК дозволяє відкласти слухання справи тільки в межах строків визначених Кодексом.

З огляду на викладене та правових приписів ч. 3, 4 ст. 169 ЦПК, повторна неявка до суду позивача чи відповідача, незалежно від причин, не є перешкодою для розгляду справи у апеляційному суді.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2016 року відкрито провадження у цій справі (а.с. 11).

В апеляційний суд справа зі скаргою ОСОБА_3 надійшла 07 липня 2017 року (а.с. 187).

Тобто, справа в провадженні знаходиться більше року, ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 неодноразово зверталися до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з різних причин ( а.с. 68, а.с. 144, а.с. 224), що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 не зацікавлений у якнайшвидшому вирішенні справи, оскільки його дії спрямовані не на захист порушеного права, а на тяганину судового розгляду, що тягне за собою порушення як розумних строків розгляду справи, так і принципу рівності сторін. Клопотання про дослідження нових доказів апеляційна скарга не містить.

Виходячи з того, що законом передбачені строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду і відкладення розгляду справи в цих межах неможливо та зважаючи на те, що неявка належно повідомленої особи не перешкоджає розгляду справи за її відсутності, керуючись принципом ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи та ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача ОСОБА_3, зважаючи на те, що в судовому засіданні присутній його представник ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання юридичних (адвокатських) послуг.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

За змістом ст. 153 СК України мати, батько і дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність вирішення спору на користь ОСОБА_4, враховуючи зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що проживання малолітньої дитини з матір'ю максимальною мірою відповідає інтересам дитини, оскільки це зумовлено низкою обставин: біологічним зв'язком матері з дитиною ще до народження, більш якісним і турботливим доглядом за дитиною з боку жінки, більшою духовністю виховання, більш високим рівнем емоційної близькості між матір'ю та дитиною, необхідністю участі матері у вихованні дитини, існуючими традиціями в дитячому вихованні.

Судом враховано всі обставини, які утворюють сприятливу обстановку для проживання дитини з позивачем, а саме: вік матері, задовільний стан її здоров'я, її соціальну зайнятість, наявність джерел доходів, позитивні характеристики з місця проживання, які свідчать про належний рівень її емоційно-вольових якостей, її безумовну любов до дитини та потяг до поєднання з сином, задовільні побутові умови, проживання матері з братом і сестрою ОСОБА_5.

Такі висновки відповідають встановленим обставинам справи, набутим доказам і вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради (а.с. 47-48), який є обов'язковим при розгляді справ такої категорії, комісія вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_4 за її адресою проживання без реєстрації: АДРЕСА_2.

Під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини, судом першої інстанції всебічно й повно досліджені обставини справи та взято до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінені відповідні інтереси та права кожної особи - як батьків, так і дитини, з урахуванням думки останньої, ухваливши рішення з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції правильно застосував при вирішенні справи норми матеріального права, міжнародне право, яке є пріоритетним відносно національних норм права.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

В силу приписів принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини.

Виняткових обставин, за наявності яких малолітня дитина в її інтересах може бути розлучена з матір'ю, судом не встановлено, та матеріали справи таких доказів не містять.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Частина апеляційної скарги не містить доводів на спростування висновків рішення суду першої інстанції. Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанції. При їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

ОСОБА_3 не навів належних та допустимих доказів, з приводу того, які виняткові обставини дають підстави визначити місце проживання малолітньої дитини з ним, а не матір'ю.

Доводи апеляційної скарги, що суд надав перевагу інтересам позивача, порушив принцип змагальності сторін, щодо рівності прав на подання доказів не мають свого підтвердження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, застосовуючи принцип рівності прав батьків у питаннях їх участі у вихованні дитини, виходив з максимального можливого урахування інтересів дитини, як передбачено ч. 8 ст. 7 СК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Під час апеляційного розгляду справи враховано висновки постанови Верховного Суду України у справі №757/11568/15ц від 14.12.2016р., в якій зазначено, що про неможливість проживання дітей разом з матір'ю свідчать лише виняткові обставини у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: