Справа №597/1185/17
Провадження №2/597/521/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої Торської І.В.

за участю секретаря Фаринник Г.В.

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Заліщики справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 04.01.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір, про, що свідчить підпис відповідачки у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Таким чином, відповідачка у порушення умов кредитного договору не виконала свої зобов'язання за вказаним договором.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 30.09.2017 року має заборгованість у сумі 47448 гривень 43 копійки, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 1999 гривень 88 копійок; нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 39488 гривень 50 копійок; заборгованість за пенею та комісією - 3224 гривні 41 копійка, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штрафу (фіксована частина); 2235 гривень 64 копійки штраф (процентна складова). З огляду на те, що відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, тому просить позов задоволити.

У судове засідання представник позивача не з'явився, однак одночасно із позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що позов підтримує та просить задоволити.

Відповідачка у судовому засіданні зазначила, що суму заборгованості по кредиту визнає, однак подала письмову заяву в якій просить застосувати строк позовної давності, щодо стягнення пені та косісії та відмовити в цій частині позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник повинен повернути позикодавцеві позику (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1046 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 04.01.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачкою порушено умови кредитного договору, хоча всі умови договору - істотні, звичайні та випадкові - з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Внаслідок цього відповідачка станом на 30.09.2017 року заборгувала позивачу 45524 гривні 02 копійки, яка складається із: тіла кредиту в розмірі 1999 гривень 88 копійки; нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 39488 гривень 50 копійок; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штрафу (фіксована частина); 2235 гривень 64 копійки штрафу (процентна складова). При цьому, суд враховує, що цивільно-правовий договір укладений з узгодженої волі сторін, спрямованої на встановлення цивільних прав та обов'язків.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно дост. 256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). На підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість підлягає стягненню лише заостанні три роки перед зверненням кредитора до суду. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-20цс14, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Такий висновок підтверджується правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 19 листопада 2014 року за результатами розгляду справи № 6-160цс14. За таких обставин, суд приходить до висновку, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по тілу кредиту та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом повинна бути стягнута за останні 12 місяців, тобто за період з 30 вересня 2016 року по 30 вересня 2017 року. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, у вказаний період пеня та комісія за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом нарахована в сумі 1300,00 грн., таким чином, в межах річного строку позовної давності відповідно до наданого позивачем розрахунку, цей розмір нарахованої пені і комісії повинен бути стягнутий на користь Банку в сумі 1300 грн., а в задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені та комісії слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. А тому, враховуючи, що в даному випадку має місце порушення прав позивача ПАТ КБ Приватбанк, суд вважає, що вони підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості із відповідачки в розмірі 45524 гривні 02 копійки. Дана заборгованість складається із:

●заборгованості по кредиту 1999 гривень 88 копійок;

●заборгованості по процентах за користування кредитом 39488 гривень 50 копійок;

●заборгованості по пені та комісії з 30.09.2016 року по 30.09.2017 року 1300,00 гривень;

●штрафу (фіксована частина) 500,00 гривень;

- штрафу (процентна складова) 2235 гривень 64 копійки.

Окрім цього, судові витрати на підставі ст.88 ЦПК України необхідно покласти на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 16, 258,525,526,530,629,1018,1049,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 10,11,57-60,88,169,197,212-215,218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_1, в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, код ЄРДПОУ 14360570, розрахунковий рахунок № 3111, МФО 305299, 45524 гривні 02 копійки, яка складається із:

●заборгованості по кредиту 1999 гривень 88 копійок;

●- заборгованості по процентах за користування кредитом 39488 гривень 50 копійок;

- заборгованості по пені та комісії з 30.09.2016 року по 30.09.2017 року 1300,00 гривень;

- штрафу (фіксована частина) 500,00 гривень;

- штрафу (процентна складова) 2235 гривень 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_1, в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, код ЄРДПОУ 14360570, розрахунковий рахунок № 3111, МФО 305299, 1600 (одну тисячу шістсот) гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.В. Торська