Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2188/17

Номер провадження: 2/511/891/17

21 грудня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

секретаря Кирилової І.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Садового товариства «Банківець» масив «Мале-1» про захист прав та припинення протиправних дій,-

В С Т А Н О В И В :

20.10.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заяво до Садового товариства «Банківець» масив «Мале-1» про захист прав та припинення протиправної діяльності , згідно якої просить:

1) на підставі ч.2-3 ст.13 ЦК зобовязати садівниче товариство Банківець мас.Мале-1 у спосіб визначений п.3 ч.2 ст. 16 ЦК припинити дії щодо порушення прав на споживання електроенергії шляхом перешкоджанню подачі її на земельну ділянку власності ОСОБА_2 у с. Мале Роздільнянського району та/або відключення від електроживлення садового будинку ОСОБА_2, що розташований на цій землі та утримуватись від цього у подальшому;

2) на підставі заключної частини (№5) ст. 13 ЦК визнати затверджений 24 лютого 2007р. та зареєстрований Єгорівською сільрадою 27 вересня 2007р. статут СТ Банківець таким, що не відповідає чинному наразі законодавству;

3) у спосіб визначений п.1 ч.2 ст. 16 ЦК та на підставі ст.19 ЦК визнати за ОСОБА_3 право на самозахист зокрема, але не виключно шляхом тотожних, спів розмірних та віддзеркалюючих дій, що вчинені СТ Банківець;

4) тобто визнати за ОСОБА_2 право перешкоджати СТ Банківець у користуванні електроенергією у разі вчинення такого відносно ділянки та будинку ОСОБА_2 у спосіб застосований для таких перешкод самим СТ Банківець .

Ухвалою суду від 06.12.2017р. провадження по справі в частині визнання на підставі заключної частини (№ 5) ст. 13 ЦК затвердженого 24 лютого 2007р. та зареєстрованого Єгорівською сільрадою 27 вересня 2007р. статуту СТ «Банківець» таким, що не відповідає чинному наразі законодавству було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції 2004р.) (а.с. 112).

Ухвалою суду від 22.11.2017р. та від 21.12.2017р. вважається, що розглядається позовна заява ОСОБА_2 про захист прав та припинення протиправних дій, а не про захист прав споживачів (а.с. 62).

В обґрунтування позову позивач зазначала, що правління СТ «Банківець» чинить самоуправне несанкційоване відключення її садового будинку від електромережі до якої взагалі та окремих її частин відповідач не має жодного відношення. На думку позивача такі дії відповідача, який зловживає правами, порушують ч.2 ст.13 ЦК та мають намір перешкодити її правам на користування електроенергією та у такій спосіб примусити її до сплати на користь відповідача «членських внесків». Зазначала, що раніше Рішенням Роздільнянського районного суду в 2016 році частково був задоволений її позов до СТ «Банківкець» про захист прав споживача, припинення протиправної діяльності та стягнення моральної шкоди після якого протиправна діяльність відповідача була призупинена, але з вересня 2017 року відповідачем знову розпочаті тотожні вже розглянуті вимоги/примуси вступу до СТ «Банківець» та сплати так званих «членських внесків». На її думку відповідач зловживає своїми правами, що підлягає припиненню.

Представник позивача в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, надавши відповідні пояснення та суду пояснив, що оскільки товариство «Банківець», не маючи будь-якої власності взагалі, порушуючи всі вимоги законодавства, не має права на постачання електроенергії та на її відключення, вже неодноразово здійснювало дії по відключенню будинку позивача від електропостачання та може зробити вказане в майбутньому, а також може вчинити і інші дії щодо порушення прав позивача, тому з метою самозахисту та надання позивачу права здійснювати тотожні дії відносно товариства, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з винесенням окремої ухвали на адресу держреєстратора Головного територіального управління юстиції задля виправлення існуючих та запобігання тотожного недбальства при здійсненні держреєстрації товариств в майбутньому, оскільки дії реєстратора щодо проведення реєстрації вказаного товариства без належного контролю є сучасним кріпацтвом садоводів через загрозу позбавлення комунальних послуг (а.с. 106-107).

Не погоджуючись з вказаним позовом, представник Садівничого товариства «Банківець», масиву Мале-1 (надалі СТ або товариство) подав письмові заперечення, згідно яких просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. ОСОБА_4 заперечень зазначав, що садове товариство (населений пункт) є споживачем електроенергії юридичною особою, що закуповує електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок всього товариства (населеного пункту), зокрема для забезпечення електричною енергією членів садового товариства (споживачів населеного пункту). Вважають, що позивач не є членом СТ «Банківець», а тому в розумінні ПКЕЕ не є споживачем населеного пункту, отже вона не має права користування електромережею СТ «Банківець» та отримувати електроенергію, що належить на праві власності СТ «Банківець».(а.с. 24-28).

Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши письмові матеріли справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Садівниче товариство «Банківець», Мас. «Мале-1» зареєстроване 16.04.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи.

Загальними зборами від 24.02.2007 року було затверджено статут Садівничого товариства «Банківець», Мас. «Мале-1» зі змінами від 27.05.2007р., зареєстрований в Єгорівській сільській раді 27.03.2007р.

В подальшому вказаний статут було змінено та загальними зборами від 16.10.2016р. було затверджено нову редакцію статуту Садівничого товариства «Банківець», Мас. «Мале-1» (а.с. 44-55).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2 Статуту Товариство є добровільною, незалежною, недержавною, неприбутковою громадською організацією та створене з метою задоволення та захисту законних суспільних, економічних та інших спільних інтересів його членів, сприяє належного утримання та цільового і раціонального використання земельних ділянок членів Товариства та майна загального користування.

постановлено виділити позивачці ОСОБА_2 земельну ділянку. (а.с.265).

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні категорично заперечував членство позивачці у створеному у 2007 році СТ «Банківець».

У 1998 році позивачка отримала Державний акт на право приватної власності на землю та за рішенням від 04.11.2009р. виконкому Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області 12.02.2010р. отримала свідоцтво про право власності на садовий будинок, розташований в СТ «Банківець» СМ «Мале-1» №№ 1/2 39, 40. (а.с.6).

Крім того, згідно цивільної справи № 511/2633/15-ц, провадження 2/511/38/16 за позовом ОСОБА_2 до Садівничого товариства «Банківець», Мас. «Мале-1», третя особа Роздільнянська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Одеській області про захист прав споживача, припинення протиправної діяльності, стягнення моральної шкоди, яка була оголошена судом, встановлено наступне.

У відповідності до ч. 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Тому, з урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає встановленими слідуючи обставини по справі.

Так, протоколом загальних зборів садово-городничого кооперативу «Банківець» від 24.02.207р., який діяв на підставі Статуту від 31.01.1998р. (а.с.249-253), на якому ОСОБА_2 не була присутня, вирішено створити Саівниче товариство «Банківець» у складі 38 членів, яке буде правонаступником СГК «Банківець» та затверджено його Статут.

В Статуті створеного СТ «Банківець» відсутні відомості про те, що Товариство є правонаступником СГК «Банківець» та не доданий список його членів.

Заяви ОСОБА_2 на прийняття її в члени СТ «Банківець» та рішення загальних зборів з цього приводу суду не надано.

Таким чином, позивачка ОСОБА_2 не є членом СТ «Банківець».

ОСОБА_4 від 09.11.2015р. № 12096/15/61-15 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг розяснено, що Садове товариство в розумінні Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996р.№28 (далі - Правила), є «населеним пунктом», а його члени є «споживачами населеного пункту». Таким чином, питання щодо користування електричною енергією, зокрема, щодо відключення електроустановки споживачів населеного пункту членів СТ та не членів СТ від електропостачання регулюються установчими документами СТ та /або укладеними договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту. ОСОБА_5 розяснено право споживача у разі виходу із складу населеного пункту або прийняття відповідного рішення органом управління населеного пункту для користування електричною енергією змінити у встановленому порядку схему електропостачання та приєднати належну йому електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації, укласти тристоронній договір про користування електричною енергією на території населеного пункту з постачальником електричної енергії та населеним пунктом на основі Типового договору та Договору про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.1999р. № 1357.

Постачання електричної енергії Садівничому товариству «Банківець» здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії №231 від 28.12.2009р., укладеному між ВАТ ЕК «Одесаобленерго» (Постачальник) та СТ «Банківець» (Споживач) (а.с. 30-43).

Рішенням Роздільнянського районного суду від 03.03.2016р. позовні вимоги ОСОБА_2 до Садівничого товариства «Банківець», Мас. «Мале-1»- було задоволено частково: визнано незаконним та скасовано рішення загальних зборів Садівничого товариства «Банківець», Мас. «Мале-1» від 23.08.2015 року в частині припинення подачі води та електроенергії на ділянку ОСОБА_2 за систематичну несплату членських внесків та небажання їх сплачувати.

Крім того, вказаним рішенням суду в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, а саме: відмовлено захистити права позивача від забороненої агресивної практики відповідача шляхом визнання вимог відповідача щодо сплати членських внесків незаконними діями, які порушують права споживача; 2) визначити Статут відповідача таким, що не відповідає вимогам законів України; 3) визнати діяльність СТ «Банківець» щодо надання комунальних послуг та господарську діяльність недійсною, яка не відповідає законам України, зокрема ч.4 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнення моральної шкоди.

Зазначене рішення суду першої інстанції було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.06.2016 року.

При цьому вказаними рішеннями суду, крім іншого, було встановлено наступне:

Позивачка ОСОБА_6 користувалась електричною енергією, яку отримувало СТ «Банківець» від Постачальника, без укладання письмового Договору.

Погоджуючись з рішенням першої інстанції, апеляційний суд констатував, що відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, звертаючись до суду з вказаним позовом про: 1) на підставі ч.2-3 ст.13 ЦК зобовязати садівниче товариство Банківець мас.Мале-1 у спосіб визначений п.3 ч.2 ст. 16 ЦК припинити дії щодо порушення прав на споживання електроенергії шляхом перешкоджанню подачі її на земельну ділянку власності ОСОБА_2 у с. Мале Роздільнянського району та/або відключення від електроживлення садового будинку ОСОБА_2, що розташований на цій землі та утримуватись від цього у подальшому; 2) у спосіб визначений п.1 ч.2 ст. 16 ЦК та на підставі ст.19 ЦК визнати за ОСОБА_3 право на самозахист зокрема, але не виключно шляхом тотожних, спів розмірних та віддзеркалюючих дій, що вчинені СТ Банківець; 3) тобто визнати за ОСОБА_2 право перешкоджати СТ Банківець у користуванні електроенергією у разі вчинення такого відносно ділянки та будинку ОСОБА_2 у спосіб застосований для таких перешкод самим СТ Банківець ; позивач не зазначив та не довів які її права порушені, невизнані або оспорені і підлягають захисту в обраний позивачкою спосіб в порядку цивільного судочинства та саме які заходи правового характеру суд повинен застосувати.

ОСОБА_4 зі ст. 15 ЦПК загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч. 1). Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства (ч. 2).

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-298153цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

ОСОБА_4 вказаної правової позиції відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ОСОБА_4 з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи субєктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у тому числі й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобовязання вчинити певні дії, особа має субєктивне матеріальне право на їх задоволення.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на порушення прав позивача, а саме: на наявність акту від 20.09.2015р. від електропостачання, та можливого здійснення відповідачем відповідних дій в майбутньому, які підлягають захисту шляхом визнати за ОСОБА_3 права на самозахист зокрема, але не виключно шляхом тотожних, співрозмірних та віддзеркалюючих дій, що вчинені СТ Банківець, тобто також на відключення товариства від електропостачання тощо, з огляду на наступне.

Так, вказаний Акт також був предметом дослідження за попередньою цивільною справою, згідно якої зазначено, що згідно Акту на відключення від лінії електропостачання СТ «Банківець» ділянки діл. № 40 с. Мале Роздільнянського району від 20. 09. 2015 р., складеного о 18.00 год. комісією, рішенням правління від 20. 09. 2015 р. садовода ділянки № 40 ОСОБА_2 за порушення Статуту СТ «Банківець» на підставі рішення загальних зборів проголосовано про відключення садовода ділянки № 40 ОСОБА_2 від загальної мережі енергопостачання, садовод був неодноразово попереджений і для відключення притягнутий електрик з допуском IV групи.

Крім того, представником позивача в судовому засіданні наголошувалося, що на момент розгляду справи в суді електропостачання у будинку повністю відновлено, але у звязку з можливістю в майбутньому знову відключити будинок від електропостачання, права позивача підлягають захисту з наданням права на здійснення тотожних та відзеркалюючих дій та на заборону в майбутньому здійснювати аналогічне відносно позивача, при цьому будь-які вимоги в цій частині, суду не заявлялися, доказів на підтвердження позовних вимог, суду не надано.

ОСОБА_4 до ч.ч. 1, 5-7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 4, ч.ч.1, 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

ОСОБА_4 ч.1 ст. 2 та ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про надання їй дозволу в майбутньому на самозахист (у разі порушення її прав) на здійснення таких-самих дій (тотожних, відзеркалюючих, співрозмірних); визнання за позивачем права перешкоджати товариству в користуванні електроенергією тощо; припинення дії щодо порушення прав на споживання електроенергії та/або відключення від електроживлення садового будинку та утримуватись від цього у подальшому, не ґрунтується на законі, не передбачена ні спеціальним законом, ні ст.16 ЦК України.

Таким чином, розглядаючи заявлені позивачкою позовні вимоги суд не знайшов фактів порушення особистих прав та інтересів позивачки, які підлягають захисту в порядку цивільного судочинства в обраний нею спосіб, що є підставою для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.

Від сплати судових витрат позивач як інвалід 2 групи, звільнена, а судове рішення ухвалене на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 258-259, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Садового товариства «Банківець» масив «Мале-1» про захист прав та припинення протиправних дій відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до п.п. 15.2, 15.5 Перехідних положень до Закону України № 2147-VШ від 03.10.2017р. скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що можуть бути предметом судового розгляду; апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 27.12.2017р.

Суддя: О. В. Іванова