Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15 серпня 2017 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Пушкарьової С.П.

при секретарі Васюковій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію без згоди батька.

Позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 вказала, що з 26 січня 2013 по грудень 2017 вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син - ОСОБА_3. У 2016 році шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо.

З моменту розлучення і по сьогоднішній день відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина не приймає, дитина проживає разом з позивачкою, яка самостійно несе усі витрати на утримання сина.

Позивач зазначила, що влітку 2017 року має можливість вивезти дитину на лікування та відпочинок на узбережжя Азовського моря, де проживають її родичі, однак згоди батька на перетинання лінії розмежування для в'їзду та виїзду на неконтрольовану територію Донецької області вона отримати не може, оскільки відповідач втратив контакт зі своєю дитиною.

Позивач з дитиною зареєстровані в місті Донецьку, а для перетину лінії розмежування на території проведення антитерористичної операції потрібний дозвіл батька дитини. Позивачка неодноразово намагалась звернутись до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина, однак не змогла знайти з ним зв'язок, щоб з'ясувати це питання.

На підставі викладеного позивач просила суд надати дозвіл на багаторазові в'їзди та виїзди з тимчасово окупованої території України та через лінію зіткнення в межах Луганської та Донецької області України неповнолітнього громадянина України ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Донецьку Донецької області (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 видане ІНФОРМАЦІЯ_3 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції міста Донецька у супроводі його матері ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 року в місті Донецьку Донецької області (паспорт серії НОМЕР_2 виданий Кіровським РВ у м. Донецьку ГУДМС України в Донецькій області 12 березня 2013 року) або уповноваженої нею особи без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року в місті Василівка Запорізької області (паспорт серії НОМЕР_3 виданий Василівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 14 серпня 2010 року) у період з дня винесення рішення до досягнення дитиною шістнадцятиріччя, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації ОСОБА_4 у письмовій заяві позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, але вважає, що термін надання дозволу на виїзд і в'їзд дитини з тимчасово окупованої території має бути меншим, ніж вказує позивачка.

Суд, згідно ст.ст.76, 169, 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши надані сторонами докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовом підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 січня 2013 року між сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано цього ж дня ВДРАЦС Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ВДРАЦС Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с. 10). Батьком дитини вказаний відповідач ОСОБА_2 На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: м. Донецьк - 117, АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою ЖБК «Мир-185» від 06.02.2017 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом", в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 12.06.2015 року № 415ог затверджено Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Згідно з вказаним Порядком в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости - громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено,

що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду.

Згідно з вимогами ст.ст. 154, 155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положення ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За змістом ст.ст.2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини; оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків; за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Батько малолітньої дитини - ОСОБА_2 на час вирішення цивільної справи судом по суті не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий короткостроковий виїзд дитини на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, в супроводі матері.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що закон передбачає надання дозволу на конкретний виїзд на територію України, тимчасово непідконтрольну державній владі України, неповнолітньої дитини в супроводі одного із батьків, з визначенням певного періоду часу.

Таким чином, враховуючи, що позивачем в обґрунтування позовних вимог ставиться необхідність оздоровлення дитини на узбережжі Азовського моря, суд вважає, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини у супроводі матері на територію Донецької області, тимчасово непідконтрольну державній владі України, підлягають частковому задоволенню зі встановленням часових меж до 2020 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію без згоди батька, задовольнити частково.

Надати дозвіл на багаторазові в'їзди та виїзди з тимчасово окупованої території України та через лінію зіткнення в межах Луганської та Донецької областей України неповнолітнього громадянина України ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Донецьку Донецької області (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції міста Донецька у супроводі його матері ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 року в місті Донецьку Донецької області (паспорт серії НОМЕР_2 виданий Кіровським РВ у м. Донецьку ГУДМС України в Донецькій області 12 березня 2013 року) без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з дня набрання чинності рішенням суду до 01 вересня 2020 року.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.П. Пушкарьова