Справа №583/2604/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 22-ц/788/1927/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Десна»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Десна» про розірвання договору оренди землі, стягнення орендної плати, 3% річних та інфляційних збитків, -

в с т а н о в и л а :

20 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, вимоги якого обґрунтував тим, що є власником земельної ділянки, загальною площею 3,49 га на території Грінченківської сільської ради Охтирського району Сумської області, яку орендує на підставі укладеного 01 лютого 2009 року Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма «Десна» (далі - Агрофірма «Десна»), однак у порушення умов цього договору та земельного законодавства проект землеустрою останнє не розробило, а у період з 2009 по 2016 роки орендну плату у сумі 13401,91 грн. не сплачувало, тобто систематично не виконувало умови укладеного договору. Таким чином, позивач просив розірвати договір, стягнути заборгованість по орендній платі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, що складає 19943,39 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 3216,46 грн., а всього 36561,76 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2017 року розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та Агрофірмою «Десна» 01 лютого 2009 року, зареєстрований в Охтирському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 28 липня 2011 року № 018242.

Стягнуто з Агрофірми «Десна» на користь ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати 13401,91 грн., 10887,59 грн. в рахунок відшкодування інфляційних збитків та 1416,63 грн., а всього стягнуто 25706,13 грн.

Стягнуто з Агрофірми «Десна» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування судових витрат 640 грн.

В апеляційній скарзі представник Агрофірми «Десна» Кузьменко Л.Г., посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому вказує, що позивач не довів вчинення відповідачем перешкод у отриманні орендної плати, не надані ним також і докази письмового звернення до відповідача з вимогою виплатити заборгованість по орендній платі, яку Агрофірма «Десна» з 2012 року визнавала, нараховувала та накопичувала як дебетову суму. Зазначає, що позивач ухилявся від отримання коштів, що також підтверджується небажанням їх отримати до ухвалення рішення у цій справі, а саме 07 листопада 2017 року, та їх отримання 08 листопада 2017 року у відділенні пошти після проголошення оскаржуваного рішення. Вважає, що надані суду належним чином завірені копії бухгалтерських документів підтверджують виплату позивачу орендної плати за період 2009-2011 років. Крім того, суд безпідставно вважав, що відповідач не просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності за 2009-2011 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 30 серпня 2002 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,49 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Грінченківської сільської ради, Охтирського району, Сумської області (а.с. 8-9).

01 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та Агрофірмою «Десна» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який 28 липня 2011 був зареєстрований в Державному реєстрі земель за № 01832. (а.с. 6-7).

Відповідно до п.п. 9-12 укладеного між сторонами договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1338,82 грн., що становить 3% від грошової оцінки земельної ділянки, у тому числі у грошовій, натуральній чи відробітковій формах за погодженням сторін, що оформляється відповідними актами. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації, а вноситься плата щорічно до закінчення календарного року.

Пунктом 36 договору оренди землі передбачено, що його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що передбачена ч. 4 ст. 22 ЗК України вимога щодо розроблення проекту землеустрою не розповсюджувалась на земельну ділянку позивача, оскільки її площа складала менше ніж 100 га. Крім того, позивачем не доведено, що відповідачем відносно спірної земельної ділянки не дотримані норми екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Колегія суддів повністю погоджується з вказаним висновками.

Вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню, визначений ст.ст. 141, 143 ЗК України.

Зокрема, п.п. «г», «ґ» та «д» ст. 141 ЗК України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, пов'язані з порушенням землекористувачами норм земельного законодавства України.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

З аналізу вказаної норми закону слідує, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме факт використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, а не наявність обставин, які можуть призвести до цього.

До використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, можна віднести, зокрема, невикористання прогресивних технологій, порушення технологічних режимів застосування мінеральних та органічних добрив, заростання сільськогосподарських угідь чагарниками, забруднення земель відходами виробництва, хімічними та радіоактивними речовинами, випадки використання земельних ділянок способами, які ведуть до зниження родючості ґрунтів, а також погіршення екологічної обстановки, що призвело до зменшення врожайності сільськогосподарських культур відносно кадастрових оцінок.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України (у редакції від 2004 року) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України (у редакції від 2004 року) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, у порушення вказаних вимог процесуального закону позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не надано доказів на підтвердження факту використання його земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, зниження родючості землі, тощо.

Вирішуючи спір в частині заявлених ОСОБА_3 позовних вимог про розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати відповідачем орендної плати, стягнення боргу, інфляційних збитків та 3% річних, суд першої інстанції вважав доведеними ці вимоги, з чим колегія суддів також погоджується.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, в розумінні вищевказаної норми підставою для розірвання договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України (у редакції від 2004 року) обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки відповідачем визнано факт неотримання позивачем орендної плати з 2012 по 2016 роки, тобто визнано систематичну несплату орендної плати у визначені договором строки, тому ця обставина доказуванню не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про істотне порушення Агрофірмою «Десна» умов договору оренди землі, наслідком якого є його розірвання, оскільки сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для його розірвання, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому.

У зв'язку з викладеним, не мають значення доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивачу поштовим переказом виплачено 08 листопада 2017 року борг за період з 2012 по 2016 роки.

Неотримання позивачем надісланих Агрофірмою «Десна» 25 жовтня 2017 року коштів на поштове відділення не звільняє відповідача від сплати орендної плати, у зв'язку з чим місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за спірний період.

Крім того, сплата боргу, тобто відновлення порушених прав позивача, відбулась після ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 57 ЦПК України (у редакції від 2004 року) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 58 ЦПК України (у редакції від 2004 року) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Проте, відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не скористався наданим йому процесуальним законом правом обґрунтовувати належність доказів сплати орендної плати позивачу за 2009 - 2011 роки, а саме: копій відомостей видачі в рахунок пая № ВК-0000015 від 30 червня 2009 року (а.с. 36), № ВК-0000066 від 20 липня 2010 року (а.с.38-39), копії відомості на видачу пшениці в рахунок орендної плати за 2011 рік (а.с. 40) та копії видаткової накладної № РН-0000172 від 19 червня 2009 року (а.с. 37), які мають бути підтверджені оригіналами первинних бухгалтерських документів.

Зазначене також стосується також і рахунків по субконто: 672 контрагента ОСОБА_3 за 2009-2011 роки, які сформовані відповідачем 20 жовтня 2017 року, проте не підтверджені оригіналами первинних бухгалтерських документів.

Крім того, згідно з умовами укладеного між сторонами договору оренди землі передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п. 12 договору), однак відповідачем не надано суду першої інстанції відповідних актів передання позивачу у рахунок орендної плати сіна у 2009 році та пшениці у 2011 році.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно порушеного відповідачем питання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності стосовно позовних вимог про стягнення боргу по орендній платі за період з 2009 по 2011 роки вже були предметом розгляду суду першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.

З розрахунками суми заборгованості по орендній платі за період з 2009 по 2016 роки, яка склала 13401,91 грн., інфляційних втрат у сумі 10887,59 грн. та 1416,63 грн. у якості 3% річних колегія суддів повністю погоджується. Відповідачем вказані суми не спростовані, інших розрахунків не надано.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що права позивача порушені, а тому підлягають захисту у обраний ОСОБА_3 спосіб.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування підстав для часткового задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367; 374, ч. 1, п. 1; 375; 382-384 ЦПК України (у редакції від 2017 року), колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Десна» відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 грудня 2017 року.

Головуючий -

Судді -