Справа № 452/2403/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" грудня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретаря Страхоцької Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішень органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності на землю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 561111 від 28.01.20008 року є власником будинку №10 по вул. Окружній в с. Орховичі що на території Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області (надалі Відповідач 1).

У відповідності до даних виконавчого комітету цього органу місцевого самоврядування за її господарством числиться земельна ділянка площею 0, 44 гектари.

Рішенням сесії цієї сільської ради № 4 від 11. 07. 2016 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі укладеного з Приватним підприємством «Інформаційний кадастровий центр» договору таку документацію було виготовлено, складено акт прийомки передачі межових знаків на зберігання по межах впродовж багаторічного фактичного користування на підставі опорного плану та земельно кадастрової книги с. Орховичі і скеровано на погодження Никловицькій сільській раді, проте листом № 02/ -09/ 74 від 14.09.2016 року Відповідач -1 відмовився її погоджувати із за невідповідності зазначених в ній межових знаків фактичному використанню земельних ділянок.

В той же час рішеннями Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області її суміжним землекористувачам погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано у власність земельні ділянки, а саме: ОСОБА_3 (надалі Відповідач -2) площею 0,1877 га (кадастровий номер :03:002:0018) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Окружній, 7 в селі Орховичі Самбірського району Львівської області, право власності на яку 20.02.2017р. було зареєстровано комунальним підприємством Воютицької сільської ради «Самбірське реєстраційне бюро» ( рішення № 2 від 10.02.2017 року) та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач -3) площею 0,227 га (кадастровий номер :03:002:0019) для ведення особистого селянського господарства в селі Орховичі Самбірського району Львівської області, право власності на яку 01.03.2017р. було зареєстровано цим же комунальним підприємством (рішення

№ 3 від 24.02.2017 року ), про що засвідчують інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Такі рішення вважає незаконними, оскільки ними Відповідач - 1 порушив її законні права на володіння та користування земельною ділянкою, наданою для обслуговування житлового будинку та особистого селянського господарства, ураховуючи цю обставину, що за її господарством числиться земельна ділянка розміром 0,44 га, що підтверджується схемою розташування спірних земельних ділянок у вигляді зміненої конфігурацїі в завершальній частині у вигляді розширення в сторону її земельної ділянки, роблячи її звуженою.

Відтак вважає, що Відповідачем 1 грубо порушено вимоги ст.ст. 81, 116, 118, п. «б» ст. 198 ЗК України, ст. 25 Закону України "Про землеустрій" щодо виготовлення технічної документації по встановленні меж земельної ділянки в натурі, щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку, які проявились в тому, що з нею як із суміжним землекористувачем не було погоджено межі земельних ділянок, нею не підписувався протокол погодження таких меж, з цього приводу до неї ніхто не звертався, що позбавило її можливості отримати у власність частину земельної ділянки, яка відповідає розміру земельної ділянки, закріпленої за її будинковолодінням в розмірі 0,44 га та в рівній конфігурації від початку до кінця без її звужень, а тому в силу ч.1

ст. 155 ЗК України такі рішення органу місцевого самоврядування повинні бути визнані недійсними.

В процесі розгляду даної справи в порядку ст. 31 ЦПК України позивачка змінила свої позовні вимоги, окрім вимог, викладених у первісному позові, які вона підтримала, посилаючись на зазначені у первісному позові обставини, просила визнати недійсним та скасувати рішення Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 10 від 06. 10 2016 року, посилаючись на те, що даним рішенням затверджено акт комісії про погодження меж від

04.10.2016 року, яким встановлено, що межі суміжних ділянок ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 відповідають фактичному користуванню. Таке рішення вважає незаконним, оскільки про вихід на місце комісії її ніхто не повідомляв, меж з нею ніхто не погоджував, висновки комісії щодо відповідності меж фактичному користуванню ґрунтуються тільки на усних заявах суміжних землекористувачів, в натурі їх ніхто не встановлював, схеми суміжних ділянок комісією не виготовлялись, про що свідчить відсутність додатків до акту, що привело до визначення комісією меж в зазначеній ними конфігурації, яке ущемило її права на володіння та користування земельною ділянкою. Володіючи інформацією про існування такого спору між суміжними землекористувачами, який виник давно, Відповідач 1 свідомо змінив конфігурацію земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3, захопивши частину її земельної ділянки.

А тому просить постановити рішення, яким визнати недійсними та скасувати:

- рішення Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 10 від 06.10.2016 року, яким затверджено акт комісії про погодження меж від 04.10.2016 року.

- рішення Никловицької сільської ради Симбірського району Львівської області № 2 від 10.02.2017 року, яким ОСОБА_3 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано у власність земельну ділянку площею 0,1877 га (кадастровий номер :03:002:0018) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1877 га (кадастровий номер :03:002:0018) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Окружній, 7 в селі Орховичі Самбірського району Львівської області;

-рішення Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 3 від 24.02.2017 року, яким ОСОБА_2 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано у власність земельну ділянку площею 0,227 га (кадастровий номер :03:002:0019) для ведення особистого селянського господарства та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею

0,227 га (кадастровий номер :03:002:0019) для ведення особистого селянського господарства по вул. Окружній в селі Орховичі Самбірського району Львівської області.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини, зазначені в заявах.

Представник Відповідача 1 ОСОБА_6 позову не визнала, вважаючи вимоги, викладені в позовних заявах, безпідставними, оскільки позивачці правомірно було відмовлено в погодженні землевпорядної документації із за невідповідності меж її земельних ділянок з суміжними землекористувачами. Не заперечила, що Відповідачу -2 та Відповідачу - 3 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі у відповідності до фактичного користування згідно межових знаків у вигляді прокладеної борозни. Позивачка була присутньою під час прийому передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_3 та ОСОБА_2, під час встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж їхніх земельних ділянок в натурі ( на місцевості), однак із - за існування спору щодо таких меж не засвідчила такої присутності своїм підписом. Водночас змогла підтвердити, чи запрошувалась позивачка на сесії сільської ради при вирішенні питань щодо надання дозволу Відповідачу -2 та Відповідачу - 3 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, надання їм земельних ділянок у власність. Судячи по даті звернень відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з відповідними заявами про надання такого дозволу та отримання земельних ділянок у власність, не заперечила щодо порушення існуючого регламенту сесії відносно складання порядку денного засідання сесії. Пояснила, що межі спірних земельних ділянок не встановлювались (відновлювались) у відповідності до існуючого Генерального плану забудови населеного пункту, оскільки такий є застарілий.

Відповідачка ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову, оскільки їй правомірно надали земельну ділянку у власність, що перебувала в її законному користуванні. Не заперечила факту непроведення обмірів земельних ділянок відповідною комісією.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7.М. позову не визнав, посилаючись на те, що при отриманні його довірителькою земельної ділянки у власність не було порушено жодних прав позивачки, оскільки межові знаки борозни існували впродовж довготривалого часу.

Представник відповідачів ОСОБА_8 вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки позивачка не набула права користування спірною земельною ділянкою, яка на сьогоднішній день перебуває в комунальній власності. В силу ч. 17 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж даної ділянки в натурі (на місцевості) сільською радою не затверджена, в установленому законом порядку вона не успадкувала право користування земельною ділянкою площею 0, 44 га. Технічні документації із землеустрою Відповідача -2 та Відповідача -3 відповідають положенням ст. 50 Закону України «Про землеустрій», встановлені на місцевості межі відповідають фактичному користуванню, порушень меж сусідніх ділянок, прав та інтересів інших осіб не встановлено, а погодження меж із суміжними землекористувачами є складовою кадастрової зйомки. Позивачка була присутньою під час встановлення межових знаків і передачі їх на зберігання, проте від підпису відмовилась, а, відтак в силу ст. 198 ЗК України не слідує вважати, що відмова від підписання актів не є підставою для визнання рішення про приватизацію незаконним. Вважає, що стороною позивачів обрано невірний спосіб захисту.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ

№ 561111 від 28. 01. 20008 року позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку №10 по вул. Окружній в с. Орховичі Самбірського району Львівської області.

Право власності ніким не оспорюється, а відтак в силу ст. 79 ЦК України є достовірним доказом.

Як убачається із досліджених в судовому засіданні довідок, виданих Відповідачем -1, за її господарством числиться земельна ділянка площею 0, 44 га, тобто Відповідач як власник землі, що перебуває в комунальній власності, добровільно визнає і підтверджує факт користування позивачкою земельною ділянкою зазначеної площі, а тому згідно ч. 1 ст. 62 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню.

Рішенням цієї сільської ради № 4 від 11. 07. 2016 року позивачці ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору орієнтовною площею 0, 25 га за рахунок земель, що перебува.ть у її користуванні.

На підставі укладеного з Приватним підприємством «Інформаційний кадастровий центр» договору таку документацію було виготовлено, складено акт прийомки передачі межових знаків на зберігання по межах впродовж багаторічного фактичного користування на підставі опорного плану та земельно кадастрової книги с. Орховичі і скеровано на погодження Никловицькій сільській раді. Листом № 02/ -09/ 74 від 14. 09. 2016 року Відповідач -1 відмовився її погоджувати із за невідповідності зазначених в ній межових знаків фактичному використанню земельних ділянок.

Суд вважає, шо така відмова є незаконною, оскільки суперечить положенням ч. 7 ст. 118 ЗК України, у відповідності до якої сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Усупереч зазначеному жодного рішення з приводу такої відмови Відповідачем -1 не приймалося, відповідь позивачці надіслана у формі письмового повідомлення (листа).

Натомість, Відповідач 1, не встановивши у встановленому законом порядку меж земельної ділянки позивачки, своїми рішеннями № 6 та 7 від 06. 10. 2016 року згідно поданих заяв відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_9 заяв від 03. 10 2016 року надав їм дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, а саме: Відповідачу -3 за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення ОСГ та ОЖБ площею 0, 22 га, а Відповідачу 2 - площею 0, 18 га для ОЖБ.

Підставою для прийняття таких рішень був акт комісії про погодження меж, складений на наступний день, 04.10.2016 року, після звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3

03.10 2016 року на імя голови Никловицької сільської ради та затверджений рішенням сесії №10 від 06. 10. 2016 року, що унеможливило Відповідача 1 у передбачений законом термін завчасно повідомити позивачку про складання такого акту, затвердження його рішенням сесії. Зі змісту акту убачається, що межі «відповідають фактичному користуванню». Ні ОСОБА_3

Д А., ні ОСОБА_9, ні позивачка ОСОБА_1 присутніми під час погодження меж не були., а відтак, з ким погоджувались межі, невідомо. Дана обставина спростовує посилання сторони відповідачів про присутність позивачки під час складання даного акту та свідчить про внесення в документ завідомо неправдивих відомостей про присутність ОСОБА_1 під час погодження меж

В акті зазначено, що ОСОБА_10 площа земельної ділянки, призначеної для ОЖБ та ОСГ, становить 0, 22 га, а ОСОБА_3 для ОЖБ 0,18 га. Межі встановлені по фактичному користуванню..

Отже, не погодивши меж із суміжним землекористувачем щодо відповідності меж фактичному користуванню у відповідності до Генерального плану населеного пункту, не повідомивши належно у встановлений законодавством пятиденний термін ні власників, ні суміжних землекористувачів, про що засвідчує дата подачі відповідачами заяв, дата складення акту, не встановивши таких меж в натурі, не склавши схем суміжних ділянок, про що свідчить відсутність додатків до акту, володіючи при цьому достовірною інформацією про існування спору між суміжними землекористувачами щодо встановлення меж, який виник давно, про що засвідчують судові рішення: постанова Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2016 року, винесена по справі № 452/2475/16-а, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області (за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_2) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2017 року, комісія самовільно усупереч ст.ст.55, 198 Земельного кодексу України (надалі ЗК України), ст. 25 Закону України «Про землеустрій», п.п. 2.2., 2.3, 3.12, 3.14 діючої Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України земельних ресурсів від 16. 05. 2010 року № 376 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2019 року за № 391/ 17686 з послідуючими змінами, визначилаконфігурацію земельних ділянок.

Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні технічною документацією по виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, зокрема, в актах прийому передачі межових знаків на зберігання, в яких підпис зазначеного суміжного землекористувача ОСОБА_1 відсутній, як і в акті встановлення (відновлення) і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 19 листопада 2016 року, в якому, зокрема, умисно невірно зазначено, що ніяких претензій при погодженні меж земельної ділянки з боку суміжних землекористувачів не встановлено.

Незважаючи на грубі порушення виготовлення такої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), Відповідачем - 1 така документація погоджується та надаються у власність земельні ділянки, а саме: ОСОБА_3 площею 0,1877 га (кадастровий номер :03:002:0018) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Окружній, 7 в селі Орховичі Самбірського району Львівської області, право власності на яку 20.02.2017р. було зареєстровано комунальним підприємством Воютицької сільської ради «Самбірське реєстраційне бюро» ( рішення № 2 від 10.02.2017 року), та ОСОБА_2 площею 0,227 га (кадастровий номер :03:002:0019) для ведення особистого селянського господарства в селі Орховичі Самбірського району Львівської області, право власності на яку 01.03.2017р. було зареєстровано цим же комунальним підприємством (рішення № 3 від 24.02.2017 року ), про що засвідчують інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Про існування таких рішень позивачка знала, оскільки запрошеною на засідання сесії не була, про що не заперечувала в судовому засіданні представник Відповідача 1 ОСОБА_6, яка знала про існування спору між суміжними землекористувачами.

Як убачається з площ земельних ділянок, такі різняться від площ, зазначених в акті про погодження меж, що свідчить неправильне встановлення таких меж, а схеми розташування земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сформовані таким чином, що частина їхніх земельних ділянок в завершальній частині розширюються в сторону земельної ділянки позивачки, роблячи її звуженою в одній частині.

Судом встановлено, що технічна документація із землеустрою по встановленні меж спірних земельних ділянок, а саме протокол погодження меж земельної ділянки, який входить до складу технічної документації, не підписувався позивачкою як суміжним користувачем спірних земельних ділянок.

Вищевказані обставини свідчать про те, що без згоди суміжних земелекористувачів були встановлені межі земельних ділянок відповідачів, чим порушено норми ЗК України.

Відтак суд вважає, що Відповідачем 1 грубо порушено вимоги ст.ст. 81, 116, 118, п. «б»

ст. 198 ЗК України, якими встановлено, що органи місцевого самоврядування за заявою громадянина, зацікавленого набути безоплатно у власність земельну ділянку, що раніше була надана йому у користування шляхом приватизації приймають відповідне рішення на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

За змістом ч. 1, 2 ст. 328, ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Приватизація громадянами земельних ділянок здійснюється в порядку, визначеному ст.ст.116,118 ЗК України, які встановлюють, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у відповідності до технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Зокрема, статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

З тих підстав суд не приймає до уваги посилань сторони відповідачів про те, що позивачка не являється суміжним землекористувачем Відповідача 1 та Відповідача -2, оскільки земля перебуває в комунальній власності, оскільки згідно положень п. п «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України вона має право на безоплатну передачу їй із земельних ділянок із земель комунальної власності у визначених законом розмірах (у селах не більше 0, 25 га), з приводу чого звернулась до сільської ради, проте не з її волі була позбавлена можливості отримати земельну ділянку у власність немотивованою відмовою у затвердженні виготовленої нею документації із землеустрою.

Також суд не приймає до уваги посилань сторони позивачів проте, що позивачкою вибрано неправильний спосіб захисту що порушення конфігурації земельної ділянки, оскільки дослідженими в судовому засіданні судовими рішеннями констатовано, що підставою для закриття провадження у справі є спір про право, про порушення якого позивачка зазначає в позовних заявах, на які в судовому засіданні посилались її представники, зазначаючи, що внаслідок прийняття незаконних рішень Відповідачем -1 позивачка позбавлена права належним чином користуватись згаданою землею, тобто внаслідок створення перешкод шляхом видання таких актів індивідуальної дії. Їй створено перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, яка на сьогоднішній день перебуває в комунальній власності. В силу ч. 17 ст. 186 ЗК України виготовлена позивачкою зі згоди Відповідача 1 технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж даної ділянки в натурі (на місцевості) сільською радою не затверджена, рішення з цього приводу не приймалося.

З тих же підстав суд також не приймає до уваги тверджень про те, що технічні документації із землеустрою Відповідача -2 та Відповідача -3 відповідають положенням ст. 50 Закону України «Про землеустрій», встановлені на місцевості межі відповідають фактичному користуванню, порушень меж сусідніх ділянок, прав та інтересів інших осіб, в тому числі, позивачки, не встановлено, а погодження меж із суміжними землекористувачами є складовою кадастрової зйомки, а силу ст. 198 ЗК України відмова від підписання актів не є підставою для визнання рішення про приватизацію незаконним.

Вирішення питання стосовно земельних спорів у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства покладено відповідно до ст. 158 ЗК України на органи місцевого самоврядування.

Згідно ч. 3 ст. 152 цього Кодексу захист права громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування акта, який порушує права особи щодо володіння, користування чи розпоряджання належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконими згаданих рішень Никловицької сільської ради та скасування їх підлягають задоволенню.

Беручи до уваги, що Відповідачем -2 та Відповідачем 3 державна реєстрація права власності на земельні ділянки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є похідною від права власності, яке виникло на підставі даних рішень, визнаних в судовому порядку незаконними та скасовані, така реєстрація теж повинна бути скасованою, а тому позовні вимоги в цій частині теж підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Визнати недійсним та скасувати Рішення Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 10 від 06.10.2016 року затверджено акт комісії про погодження меж від 04.10.2016 року.

Визнати недійсним та скасувати Рішення Никловицької сільської ради Симбірського району Львівської області № 2 від 10.02.2017 року, яким ОСОБА_3 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано у власність земельну ділянку площею 0,1877 га (кадастровий номер :03:002:0018) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1877 га (кадастровий номер :03:002:0018) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Окружній, 7 в селі Орховичі Самбірського району Львівської області.

Визнати недійсним та скасувати Рішення Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 3 від 24.02.2017 року, яким ОСОБА_2 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано у власність земельну ділянку площею 0,227 га (кадастровий номер :03:002:0019) для ведення особистого селянського господарства та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею

0,227 га (кадастровий номер :03:002:0019) для ведення особистого селянського господарства по вул. .Окружній в селі Орховичі Самбірського району Львівської області.

На рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя