Справа № 626/828/17
Провадження № 2/626/444/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

30.11.2017 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

при секретарі Зінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краснограді, у відсутності сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» про визнання договору недійсним та стягнення сплачених коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» про визнання договору недійсним та стягнення сплачених коштів.

В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 15.05.2017 року ОСОБА_1 уклав Договір фінансового лізингу № 2430 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА». Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору, предметом фінансового лізингу став транспортний засіб автомобіль марки ZAZ/Sens.

Згідно до п. 1.3. Договору № 2430 від 15.05.2017 року - лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на транспортний засіб автомобіль марки ZAZ/Sens ) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених цим Договором.

На виконання умов договору, знаходячись в місті Полтава, він 15.05.2017 року здійснив оплату коштів на користь відповідача в сумі 17756,00 грн. (сімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят шість гривень) - призначення платежу комісія за організацію по договору фінансового лізингу № 2430 від 15.05.2017 року.

З наступного дня після дати підписання позивачем з відповідачем договору фінансового лізингу, а саме з 16.05.2017 року він не може жодним чином зв'язатися з представниками ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА», всі контактні номери, які йому дали для зв'язку із представниками компанії знаходяться поза зоною досяжності.

Запідозривши, що його ошукали, в мережі інтернет він почав шукати інформацію про наявність у відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб та дізнався, що ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» не має відповідної ліцензії.

31.05.2017 року позивач, відповідно до ст. 12 п. 12.1. Договору фінансового лізингу № 2430 від 15.05.2017 року поштовим листом відправив на юридичну адресу відповідача заяву про розірвання договору за власним бажанням та повернення сплачених коштів, у якій просив ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» розірвати вище вказаний договір та повернути сплачені кошти на банківський рахунок, відповіді на яку станом на день подачі позову до суду ще не отримав.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів».

Ст. 18 вказаного Закону містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (ч. 4 ст. 18 цього Закону).

У вищезазначеному договорі фінансового лізингу ( п. 12.1., 12.2. ) зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає 80 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень, комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає, але аналогічне право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.2. умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У договорі № 2430 від 15.05.2017 року, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА», відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місце знаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості комплектності та інших умов з продажу товару до того ж договір не містить положень дострокової сплати лізингових платежів, що є обмеженням принципів справедливості, розумності та добросовісності, та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Наведені вище обставини в своїй сукупності свідчать про наявність підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі - продажу транспортного засобу.

Отже, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно до ст. 799 Цивільного кодексу України - договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2766 цс 15, висновки якого відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України - в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України - правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Отож, відповідно до чинного законодавства, сплачені ОСОБА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» грошові кошти за Договором фінансового лізингу № 2430 від 15.05.2017 року у сумі 17756,00 (сімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят шість) грн. підлягають поверненню.

Від представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 до суду 16.11.2017 року надійшла письмова заява, відповідно до якої вона просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшло заперечення на позов, відповідно до якого позов не визнав та просив розгляд справи проводити за його відсутності. В запереченні представник відповідача зазначив, що нотаріальна форма для непрямого лізингу не обов'язкова, на момент укладення договору у відповідача була відсутня ліцензія на провадження господарської діяльності з надання послуг з фінансового лізингу, але до моменту отримання ліцензії відповідач здійснював свою діяльність на підставі Довідки про взяття на облік юридичної особи, також при укладенні договору сторони досягли всіх умов, тому вважає, що права позивача не були порушені, а небажання позивача виконувати договірні зобовязання не є підставою для визнання договору недійсним.

Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 травня 2017 року між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №2430 (а.с. 9-16).

Згідно п. 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 договору, лізингодавець (ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА») зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу предмет лізингу, а лізингоодержувач ОСОБА_1) зобов'язується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є автомобіль ЗАЗ SENS.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі та додатку №1.

Згідно з пунктом 8.2. договору вартість предмета фінансового лізингу на момент укладення договору складає 177555 грн.

Відповідно до п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобов'язаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок наступних платежів: комісії за організацію договору, авансовий платіж, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору , з урахуванням умов викладених у п. 1.7 ст. 1 даного договору.

Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу.

Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 15 травня 2017 року, укладений між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» та ОСОБА_1, нотаріально посвідчено не було. Відповідно, виходячи з положень частини першої статті 220 ЦК України у зв'язку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Отже, згідно ч. 4 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 220 ЦК України договір є недійсним, оскільки він укладений з недотриманням форми укладення правочину.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі за № 6-2766цс15, від 18.01.2017 року № 363/3673/14-ц, яка також стосується подібних правовідносин із ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА», та яка згідно ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Таким чином, договір фінансового лізингу №2430 від 15 травня 2017 року є нікчемним з підстав визначених положеннями ч.1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений, а тому посилання представника відповідача на те, що даний договір не підлягає нотаріальному посвідченню, є необґрунтованими та не приймаються до уваги.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, відповідно до вказаного Закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено поняття фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах

третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Тобто, чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи.

Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Господарською діяльністю в розумінні вказаного Закону є будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Так, при підписанні договору у ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» не було ліцензії на провадження господарської діяльності з надання послуг з фінансового лізингу, що не заперечується відповідачем. Як вбачається з довідки про взяття на облік юридичної особи, ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» було взято на облік Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 14 червня 2016 року. Але наявність цієї довідки не дає підстав відповідачу здійснювати послуги з фінансового лізингу без отримання ліцензії та свідчить про відсутність у відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору фінансового лізингу та є підставою для визнання укладеного договору недійсним, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутність у відповідача ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу унеможливлювало виконання умов договору фінансового лізингу з боку ТОВ «ЄВРОКАР».

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. (ч. 1 ст. 227 ЦК України).

Крім того, суд приймає до уваги доводи позивача про невідповідність положень спірного договору лізингу нормам ст. 18 «Про захист прав споживачів» , яка містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Таким чином, умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

У п. 12.1, 12.2 договору фінансового лізингу №2430 від 15.05.2017 року зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає 80 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень, комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає, але аналогічне право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.1, 12.2 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 по справі № 6-1551цс16, яка відповідно до положень ст. 360-у ЦПК України є обов'язковою для застосування при розгляді аналогічних справ

Виходячи з викладеного, договір фінансового лізингу №2430 від 15.05.2017 року є несправедливим, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним, а кошти, сплачені позивачем по даному договору лізингу, підлягають поверненню йому у повному обсязі.

Доводи, викладені представником відповідача у письмових запереченнях, вказаних висновків не спростовують, а тому до уваги судом не приймаються. В той же час, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються зібраними по справі доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Матеріали справи свідчать, що позивач по справі звільнений від сплати судового збору у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», в зв'язку з цим з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати Договір фінансового лізингу № 2430 від 15.05.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА», - недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА», , юридична адреса - вул. Бориспільська, 9, корп. 57, 6 поверх, оф. 57/1, м. Київ, поштовий індекс 02099 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, сплачені ним кошти за Договором фінансового лізингу № 2430 від 15.05.2017 року, у розмірі 17756,00 (сімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят шість) грн.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА», , юридична адреса - вул. Бориспільська, 9, корп. 57, 6 поверх, оф. 57/1, м. Київ, поштовий індекс 02099 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) 00 грн. на р/р 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; Код за ; Банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; Код банку отримувача: 820019.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя