Справа №601/1878/14-ц
Провадження № 2/601/1/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року Кременецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду Варневич Л.Б.,

при секретарі: Польовій Ж.П.,

за участю адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно спільної сумісної власності подружжя та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину квартири,-

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 змінив свої позовні вимоги та суду пояснив, що з 04 жовтня 1981 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За період перебування у шлюбі на підставі договору купівлі - продажу від 28 грудня 1992 року, який посвідчений Кременецькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 5442, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності на житлову квартиру АДРЕСА_2 Тернопільської області. Однак, дружина позивача та його син чинять ОСОБА_3 перешкоди в доступі до даної квартири. А тому ОСОБА_6 був змушений звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя для захисту своїх прав, як співвласника набутого ним майна.

Позивач просить суд визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 Тернопільської області. Від поділу в натурі квартири АДРЕСА_2 Тернопільської області позивач відмовився, а просить лише виділити йому в користування кімнату №3 площею 15,9 кв. м. в квартирі АДРЕСА_2 Тернопільської області. Кухню, ванну, коридор та лоджію - просить залишити в спільному користуванні. Позивач ОСОБА_3 також просить стягнути в його користь з відповідачки судові витрати по справі.

Зустрічний позов ОСОБА_7 ОСОБА_3 визнав частково та не заперечує проти визнання за нею права власності на ? частину квартири,1/2 частину гаража та на ? частину автомобіля марки «IVECO». В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 просить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_5 позивач ОСОБА_3 не визнав та просить суд в його задоволенні відмовити.

Відповідачка ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлені ОСОБА_8 позовні вимоги не визнала та заперечила щодо їх задоволення, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи і суперечать чинному законодавству. Крім того, ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні ОСОБА_7 неодноразово уточнювала та збільшувала свої позовні вимоги та суду пояснила, що право власності на спірну квартиру зареєстровано на неї. Спірну квартиру їй було виділено, як молодому спеціалісту, фабрикою «Ватин». В подальшому фабрика дозволила їй викупити квартиру за половину її вартості - 7525 крб. Крім того, позивач-відповідач ОСОБА_3 не приймав участі в ремонті квартири. Капітальний ремонт квартири здійснив за свій рахунок син - ОСОБА_9 А тому ОСОБА_4 не може погодитися з позовними вимогами позивача за первісним позовом, оскільки вважає, що ОСОБА_6 може претендувати лише на ? квартири, оскільки ? квартири є її особистою власністю, а інша ? її частини - спільною власністю подружжя. На придбання квартири гроші давала її мати - ОСОБА_5 в сумі 5тисяч гривень. А тому вона вважає, що квартира повинна ділитись на 3 членів сім»ї, а саме - ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 По цій причині вона визнає зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири.

Під час перебування в шлюбі згідно рішення виконкому Кременецької міської ради № 109 від 28.04.1994 року ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку зовнішніми розмірами 6,7 м х 4,0 м в АДРЕСА_2. На даній земельній ділянці ними був побудований цегляний гараж загальною площею 83,9 кв. м. Право власності на даний гараж в Кременецькому РКБТІ не зареєстроване, виготовлена лише технічна документація.

ОСОБА_4 також зазначила, що під час шлюбу був придбаний автомобіль «IVEKO», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_3

ОСОБА_4 просить суд в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити та задоволити її зустрічний позов, яким визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину будівлі гаража, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля марки «IVEKO», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_3 (ОСОБА_10.); визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 Тернопільської області. Проти задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину квартири не заперечує та просить суд його задоволити.

ОСОБА_4 заявила вимогу про поділ грошових коштів, які ОСОБА_3 заробив у 2007 - 2015 роках, перебуваючи на роботі в Республіці Польща, а також коштів, які знаходяться на депозитних рахунках в банківських установах та належать ОСОБА_3

Під час судових дебатів ОСОБА_4 заявила вимогу про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, завданої їй під час шлюбу з ним. Однак, своїх вимог в цій частині вона не обґрунтувала, доказів не надала, судового збору не сплатила.

Позивачка ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 Тернопільської області.

Позивачка ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, надіславши на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

З позовної заяви ОСОБА_5 слідує, що квартира АДРЕСА_2 куплена за гроші ОСОБА_5 В ОСОБА_5 зі сторонами по даній справі була усна домовленість щодо реєстрації права власності на квартиру на трьох осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Гроші на купівлю квартири ОСОБА_5 позичила в свого брата - ОСОБА_12, що підтверджується його розпискою. Проте, що квартира зареєстрована на ОСОБА_4, позивачка дізналася під час розгляду даної цивільної справи, ознайомившись з первісним позовом ОСОБА_3

ОСОБА_5 просить суд визнати частково недійсним договір купівлі - продажу квартири, посвідчений 28 грудня 1992 року нотаріусом Кременецької держконтори; визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 Тернопільської області, а також скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 Тернопільської області за ОСОБА_4, вчинену Кременецьким РК БТІ.

Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення, позовні вимоги ОСОБА_4 - підлягають до часткового задоволення, вимоги ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди слід залишити без розгляду, а в задоволення позову ОСОБА_5 слід відмовити з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він надавав ОСОБА_9 дисконтну картку на знижки при купівлі будівельних матеріалів.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 слідує, що 04.10.1981 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 Прізвище дружини після реєстрації шлюбу -ОСОБА_3.

З ордеру № 11, виданого 9 квітня 1992 року виконкомом міської Ради м. Кременця, випливає, що ОСОБА_4, сім»я якої складається з 4-х осіб, надано право на зайняття 3-кімнатної квартири АДРЕСА_2. Склад сім»ї - ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_9 (син) та ОСОБА_15 (син).

З договору купівлі - продажу квартири, посвідченого Кременецькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 5442, вбачається, що 28 грудня 1992 року ОСОБА_4 купила житлову квартиру АДРЕСА_2 Тернопільської області.

З архівної довідки, виданої 02.10.2014 року, випливає, що ОСОБА_3 дозволено будівництво гаража за адресою - АДРЕСА_2.

З довідки, виданої Кременецьким РКБТІ 16.10.2014 року за № 764, слідує, що на гараж за адресою - АДРЕСА_2, виготовлена технічна документація, однак, право власності в БТІ не зареєстровано.

З технічного паспорту на будівлю гараж за адресою - АДРЕСА_2 вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_4

З відповіді центру ДАІ № 6102 від 02.10.2014 року вбачається, що автомобіль «IVEKO», 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с. 40) слідує, що транспортний засіб - вантажний фургон -В марки «IVECO» 86 білого кольору 1994 року випуску за реєстраційним номером 00881ТК зареєстровано за ОСОБА_10.

З довіреності, виданої 11.11.2010 року, випливає, що ОСОБА_10 21.02.2006 року змінив ім'я на ОСОБА_3 згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3.

З довідки, виданої 29.09.2014 року, слідує, що в склад сім'ї ОСОБА_4, яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 входить ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_3

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Її матір'ю є ОСОБА_16

З договору купівлі - продажу будинку від 27.01.1999 року випливає, що ОСОБА_5 за 4000 (чотири тисячі) доларів США продала будинок в АДРЕСА_3 Березнівського району Рівненської області.

З розписки від 10.02.1999 року випливає, що ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_5 5 000 гривень, які остання позичала для купівлі квартири АДРЕСА_2 Тернопільської області в грудні 1992 року (розписка нотаріально не завірена та не зареєстрована).

З відповіді Приватбанку ( а.с. 126 ), вбачається, що в банку на депозитних рахунках ОСОБА_3 залишків коштів не має.

З відповіді ПАТ «Укрінбанк» ( а.с. 101), АТ «Райффайзен Банк ОСОБА_9» (а.с. 103), ПАТ «КБ «Надра» (а.с. 105), філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ № 10019/041(а.с. 107) слідує, що на ім»я ОСОБА_6 рахунків у даних банках не має.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд встановлює не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна та коштами, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (на транспортний засіб, житловий будинок (квартиру) чи іншу нерухомість) лише на ім»я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя належить квартира АДРЕСА_2, автомобіль марки «IVECO», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_10, та гараж за адресою - АДРЕСА_2.

Однак, подружжям не оформлено та не зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на гараж. А тому на даний час він поділу не підлягає. Разом з тим, це не позбавляє подружжя права в майбутньому після оформлення права власності на гараж поділити його в добровільному чи в судовому порядку.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на вищесказане позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Позивач ОСОБА_3 в своїх позовних вимогах не ставить питання виділення його частки квартири в натурі, а лише просить виділити йому в користування кімнату № 3 площею 15,9 кв. м, а кухню, ванну, коридор та лоджію - просить залишити в спільному користуванні. Враховуючи, що дана кімната за площею є меншою за 1/2 ідеальну частину ОСОБА_3 в спірній квартирі, а відповідачка-позивачка ОСОБА_4 в судовому засіданні не висловила заперечень щодо виділення саме цієї кімнати позивачеві, враховуючи також те, що в квартирі технічно неможливо здійснити поділ кухні, ванни, коридору та лоджії чи залишити дані приміщення в користуванні одного з подружжя, суд вважає, що вимоги ОСОБА_3 щодо надання в користування житлової кімнати площею 15.9 кв. м. та залишення в спільному користуванні допоміжних приміщень є також підставними і підлягають до задоволення, оскільки підтверджуються наявними та допустимими в справі доказами. Суд вважає за необхідне попередити сторони про дотримання принципу справедливості та добросовісності у відносинах подружжя при здійсненні спільного користування допоміжними приміщеннями квартири.

Крім того, відповідно до наданих виписок про стан поточних та депозитних рахунків ОСОБА_18 станом на день розгляду справи судом в останнього відсутні будь-які кошти на рахунках. А тому предмет спору відсутній.

Позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають до часткового задоволення - в частині визнання права власності на ? частину квартири та ? частину автомобіля марки «IVEKO». Дані вимоги є підставними та підтверджуються наданими сторонами і здобутими судом доказами.

Суд критично оцінює доводи ОСОБА_4 щодо отримання нею особисто, як молодим спеціалістом, спірної квартири та продаж їй квартири за половину її вартості фабрикою «Ватин» і відповідно збільшення її частки в даній квартирі. Дані доводи спростовуються ордером на зайняття даної квартири та договором купівлі-продажу квартири. Ордер виданий 9 квітня 1992 року ОСОБА_4 під час її перебування у шлюбі. Ордер виданий не лише на ОСОБА_4, а на всю її сім»ю, яка складалась з 4 чоловік. Договір купівлі-продажу квартири укладений ОСОБА_4 28 грудня 1992 року також під час перебування її у шлюбі. А тому відповідачка-позивачка ОСОБА_4 не може претендувати на збільшення її частки у квартирі і їй відповідно до ст. 70 СК України належить лише ? частина квартири.

Суд також критично оцінює доводи ОСОБА_4 щодо збільшення її частки у квартирі за рахунок проведеного ремонту квартири, в якому позивач-відповідач ОСОБА_3 участі не приймав. Дані ремонтні роботи, як встановлено в судовому засіданні, проведені сином сторін по справі - ОСОБА_9, чого не заперечує і сама ОСОБА_4 А тому ОСОБА_4 не вправі претендувати на збільшення своєї частки в квартирі за рахунок проведеного ремонту. ОСОБА_9 вправі претендувати на відшкодування витрат за проведення ремонтних робіт з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак, в даній цивільній справі такі вимоги не ставились.

Заявлена ОСОБА_4 вимога про поділ грошових коштів, які знаходяться на рахунках у банківських установах, задоволенню не підлягає, оскільки згідно відповідей банків, в які судом надсилались запити, на ім»я ОСОБА_6 рахунків у даних банках не має.

Позовна вимога ОСОБА_4 щодо поділу заробітної плати ОСОБА_3, яку він одержував у 2007-2014 роках, працюючи у республіці Польша, задоволенню також не підлягає.

Згідно ст. 61 СК України об»єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, одержана одним з подружжя і внесена до сімейного бюджету або внесена на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Законодавством вперше закріплено важливу тезу - заробітна плата, пенсія, стипендія, дивіденди є власністю того, кому вони виплачені. В цій нормі законодавчо закріплено повагу до того з подружжя, кому ці грошові суми дісталися, як наслідок його праці, як гарантія його особистої свободи. Вносити чи не вносити ці грошові кошти до сімейного бюджету, кожен з подружжя має право вирішувати сам, залежно від його зорієнтованості на зміцнення сімейних відносин. Лише після внесення заробітної плати до сімейного бюджету вона стає об»єктом права спільної сумісної власності.

В судовому засіданні встановлено, чого не заперечує і відповідачка-позивачка ОСОБА_4, що заробітна плата, яку отримував ОСОБА_3 у 2007 - 2014 роках під час роботи у Польщі, до сімейного бюджету не вносилась. А тому вона не відноситься до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя і є особистою власністю ОСОБА_3

З огляду на вищесказанне вимога ОСОБА_4 щодо витребування довідок про заробітну плату ОСОБА_3 та претендування на дані грошові кошти є безпідставними.

Заявлена ОСОБА_7 під час судових дебатів вимога про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень не підлягає до задоволення, оскільки її форма та зміст не відповідає ст. ст. 118, 119, 120 ЦПК України, не оплачена судовим збором. А тому її слід залишити без розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на 1/3 квартири та скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Суд критично, оцінює розписку від 10.02.1999 року, оскільки вона ніким не завірена та суду надавалася лише копія без пред'явлення оригіналу. Дана розписка про повернення коштів, а не про позику. Договір купівлі - продажу будинку від 27.01.1999 року підтверджує лише факт продажу будинку. Однак, даний договір не підтверджує факт вкладення даних грошових коштів у купівлю спірної квартири. Крім того, купівля квартири здійснена у 1992 році, а продаж будинку лише в 1999 році. Позивачка ОСОБА_5 зареєстрована у спірній квартирі лише з 9 лютого 1999 року. Квартира АДРЕСА_3 визнана судом спільною сумісною власністю подружжя. А тому ОСОБА_5 не може претендувати на частку у спільному майні подружжя.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 не знаходять підтвердженням в матеріалах справи та наданих суду доказах. в задоволені даного позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 62, 66, 67, 69, 70. 71 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 68,215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 Тернопільської області.

Виділити в користування ОСОБА_3 кімнату №3 площею 15,9 кв. м. в квартирі АДРЕСА_2 Тернопільської області. Кухню, ванну, коридор та лоджію - залишити в спільному користуванні.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно спільної сумісної власності подружжя - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 Тернопільської області.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля марки «IVECO», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_3 в центрі ДАІ № 6102 м. Кременця.

Позовну вимогу ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину квартири - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_3 на користь держави - стягувач ДСА України - судовий збір в розмірі 551 гривні, отримувач УДКСУ у Кременецькому районні 22030001, банк одержувач ГУДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, р/р 0316, код одержувача (ЄДРПОУ) 37766394

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: