Справа № 189/985/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2017 р. смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 2193 від 08.06.2017 року, укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача на його користь авансовий платіж в сумі 50000, 00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн., і судовий збір в сумі 640,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

08 червня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 2193.

У позові позивач стверджує, що за умовами договору відповідач зобовязався продати позивачу транспортний засіб марки ВАЗ Пріора 2170 вартістю 95000,00 грн., а позивач мав сплатити одноразово попередньо суму в розмірі 50000,00 грн., після чого автомобіль мав бути переданий останньому протягом трьох днів після сплати вище зазначеної суми.

08.07.2017 року позивач сплатив суму авансу в сумі 50000,00 грн. (пятдесят тисяч гривень 00 коп.), після цього сторонами був підписаний договір фінансового лізингу. Після того як позивач більш детально вивчив зміст договору, він зрозумів, що предметом договору є зовсім інший автомобіль - марки Great Wall Haval H3 New, вартістю 499500,00 грн.

На обумовлену раніше дату автомобіль переданий позивачу не був, представник відповідача послався на поламку автомобіля та запропонував інший, іншої марки та вартості.

Позивач вважає договір укладеним з порушенням норм чинного законодавства стосовно прав споживачів, оскільки, на думку позивача, відповідач не має ліцензії на здійснення фінансових операцій лізингу, умови договору не є справедливими і порушують його права як споживача, а саме, в договорі виключені та обмежені права лізингодержувача як споживача стосовно лізингодавця, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі не належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Також позивач посилається на відсутність нотаріального посвідчення договору.

В судове засідання зявився позивач, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, а також пояснив, що фактично був введений в оману діями та поясненнями представника відповідача під час укладання та підписання договору.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмове заперечення, в якому посилався на те, що договір був укладений позивачем добровільно, факт введення в оману позивача заперечував, вважає, що згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у простій письмовій формі, додатком до заперечення надав суду копію довідки про взяття на облік юридичної особи ТОВ «Єврокар Україна» як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу від 14.06.2016 №1263 (а.с. 138-145, 149).

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що 08.06.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір фінансового лізингу № 2193 (копія а. с. 16-23).

Позивач, в день укладення договору, сплатив на користь відповідача грошову суму в розмірі 50000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 08.06.2017р., згідно якої призначення платежу зазначається як «адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 2193 від 08.06.2017 р.» (копія, а. с. 25).

Відповідно до преамбули договору, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та перевірку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом фінансового лізингу за договором є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 договору), а саме: автомобіль марки Great Wall Haval НЗ New.

Згідно п. 1.3 договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства.

Відповідно до п. 1.7 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу Предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п 9.5. ст. 9 даного договору.

Відповідно до п. 10.1 договору, лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку сплати лізингових періодичних платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає- відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 20 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування ( винагорода Лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 6 відсотків.

Пунктом 12.2. договору фінансового лізингу передбачено, що лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив Авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п. 9.3. даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку, лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж за вирахуванням 10% від суми сплаченого авансового платежу. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає.

У відповідності до змісту договору, разом з укладанням Договору сторони підписують Додатки, а саме Додаток № 1- Графік сплати Авансового внеску, Додаток № 2 -Специфікація, Додаток № 3 - Графік сплати лізингових періодичних платежів.

Як встановив суд, позивач не отримував та не підписував зазначені додатки до договору; відповідач у своєму запереченні також не посилався на додатки до договору і не надав суду докази, що сторони їх підписували. За наявності таких обставин, суд робить висновок, що відповідач не був зацікавлений у реальному виконанні умов договору фінансового лізингу сторонами договору.

Суд встановив, що на день звернення до суду та день винесення рішення предмет лізингу позивачу переданий не був.

Суд також зясував, що у липні 2017 року позивачу відповідачем була повернута частина суми, сплаченої як авансовий платіж за договором лізингу, а саме, грошові кошти в сумі 20 620,00 грн., що підтверджується листом відповідача (копія, а. с. 152), а також поясненнями позивача в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997р. зі змінами, відносини, що виникають у звязку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом.

Таким чином, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізинг одержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізинг одержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються Цивільним Кодексом та іншими законами.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно частини другої статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, в тому числі вимог щодо вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натур все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до частини четвертої та пятої статті 220 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу № 2193 від 08 червня 2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та ОСОБА_1, є нікчемним з моменту його укладання, оскільки укладений з порушенням вимоги до форми договору, а саме, укладений у простій письмовій формі, тоді як згідно закону договір найму транспортного засобу з фізичною особою підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню; оскільки визнання його нікчемним судом згідно закону не вимагається позовні вимоги в частині визнання договору недійсним не підлягають задоволенню.

В той же час, суд має право застосувати наслідки нікчемного правочину.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути іншій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, як існують на момент відшкодування.

Отже, наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком має бути повернення кожною із сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання.

Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, відповідно до якої договір лізингу авто за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України; згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню; відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Висновок Верховного суду є обовязковим для судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до частини 2 статті 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Оскільки до виконання договору приступив один позивач, який сплатив в якості адміністративного платежу 50000,00 грн. за перевірку, розгляд та перевірку документів для укладення договору, який є складовою частиною платежів за лізинговим договором, а сам договір є нікчемним з моменту його укладання, то відповідач зобовязаний повернути позивачу одержані від нього на виконання договору лізингу грошові кошти.

Суд встановив, що у липні 2017 року відповідач повернув позивачу частину суми, отриманої ним як авансовий платіж за договором лізингу від позивача, у розмірі 20 620,00 грн., отже, відповідач повинен повернути позивачу 50000,00 - 20 620,00 = 29380,00 грн.

Також суд зазначає, що в звязку з нікчемністю договору, він не приймає до уваги лист відповідача від 21.07.2017р. № 1182 (а. с. 152) до позивача про розірвання договору №002896 від 23.11.2015 року з 01.12.2015 року, оскільки не може бути розірваний в односторонньому порядку договір, який є нікчемний з моменту його укладання.

В той же час суд відмовляє у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., оскільки дані витрати не обґрунтовані належним чином не наданий обґрунтований розрахунок вартості послуг з отримання правової допомоги, не надані копії документів, які посвідчують статус особи, яка надавала правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.22, 202, 203, 215, 216, 220, 236, 760, 799, 806-808 ЦК України, ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 7, 8, 10, 12, 18, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар України» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, - задовольнити частково.

Застосувати реституцію у якості застосування наслідків недійсності правочину та стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», , місцезнаходження: вул. Бориспільська, буд. 26 Б, кім. 32 Б, м. Київ, 03056, на користь позивача, ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, грошові кошти в розмірі 29380,00 (двадцять девять тисяч триста вісімдесят гривень 00 копійок) гривень, сплачених за договором фінансового лізингу № 2193 від 08 червня 2017 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно до пп.15.5 пункту 15 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу в редакції від 03.10.2017 року рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області до Апеляційного суду Дніпропетровської області або безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Чорна