Дата документу 02.11.2017
Справа № 334/4950/17
Провадження № 2/334/2731/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, гаражного будівельно-експлуатаційного кооперативу «Автомобіліст» про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, гаражного будівельно-експлуатаційного кооперативу «Автомобіліст» про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_2, після його смерті залишилася спадщина, до складу якої входить частина квартири АДРЕСА_1 і гараж (літ. Ж-2) з погребом, розташований в гаражному будівельно-експлуатаційному кооперативі «Автомобіліст» за адресою м. Запоріжжя, вул. Братська, 53. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 окрім позивача немає.

Позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, на частину спадкового майна, а саме, 14/25 часток квартири АДРЕСА_1, 18.07.2017р. отримав свідоцтво про право на спадщину. Водночас, оформити спадкові права на 11/25 часток спірної квартири і на гараж позивач можливості немає, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначене майно, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Соха О.Б. №179/02-31 від 19.05.2017р.

Крім того, позивач має у судовому порядку підтвердити факт родинних відносин між позивачем та батьком ОСОБА_2, та між батьком і бабою ОСОБА_4 через наявність розбіжностей у свідоцтвах про народження позивача та батька позивача, де по батькові батька позивача зазначено як «Дмитрович» та у свідоцтві про смерть батька позивача, де по батькові його батька зазначено як «Дмитрійович». Встановлення цих фактів має для позивача юридичне значення, оскільки від них залежить право позивача на спадкування.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, доводився сином ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, яка доводилась йому матір'ю.Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, доводився батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є його сином. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/25 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж НОМЕР_2 /літ. Ж-2/ з погребом, загальною площею 31,0 кв.м., що розташований в гаражному будівельно-експлуатаційному кооперативі «Автомобіліст», за адресою: м. Запоріжжя вул. Братська, 53, в порядку спадкування за законом, після смерті батька, ОСОБА_2, який прийняв але не оформив спадщину після смерті матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили задовольнити його у повному обсязі з наведених вище підстав.

Представник Запорізької міської ради у судовому засіданні проти позову не заперечував.

Представник гаражного будівельно-експлуатаційного кооперативу «Автомобіліст» в судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява за підписом головигаражного будівельно-експлуатаційного кооперативу «Автомобіліст», у якій зазначено, що позовні вимоги в частині визнання права власності на гараж визнаються у повному обсязі, оскільки вказаний гараж був приватизований ОСОБА_4 на підставі рішення Запорізької міської ради №456/16 від 23.10.2008р. і кооперативу на праві власності більше не належить. Просять справу розглянути за відсутності представника гаражного будівельно-експлуатаційного кооперативу «Автомобіліст».

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 29 лютого 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_2, а отже є спадкоємцем першої черги за законом. Позивач прийняв спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку, звернувшись 20.04.2016р. до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сохи О.Б. із заявою про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи №07/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 заповіту не залишив, крім ОСОБА_1 інших спадкоємців немає. Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.07.2017р. на частину спадкового майна, а саме, 14/25 часток квартири АДРЕСА_1, що належали на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 24.09.2014р. ОСОБА_4, матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4., спадкоємцем якої був її син ОСОБА_2, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Водночас, після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, до складу якої крім іншого, увійшла частина квартири АДРЕСА_1 (11/25 часток), що належала ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання, посвідченого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 21.05.1996 року, реєстровий номер 2-1043, та гараж(літ. Ж-2) з погребом, загальною площею 31,0 кв.м., що розташований в гаражному будівельно-експлуатаційному кооперативі «Автомобіліст» за адресою: м. Запоріжжя вул. Братська, 53, який ОСОБА_2 успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його матері, ОСОБА_4, але свідоцтво про право на спадщину за життя не отримав.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Соха О.Б. №179/02-31 від 19.05.2017р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують склад зазначеного спадкового майна.

Факт родинних відносин між позивачем та його батьком ОСОБА_2, та між батьком позивача ОСОБА_2 і бабою позивача ОСОБА_4 підлягає встановленню судом, оскільки у свідоцтві про народження позивача НОМЕР_4 від 05.06.1997р. і у свідоцтві про народження батька позивача (повторним) НОМЕР_4 від 14.03.2002р., батько позивача записаний як ОСОБА_5. Тобто наявні розбіжності у написанні по батькові батька позивача у зазначених свідоцтвах про народження і в інших офіційних документах, зокрема, у свідоцтві про смерть ОСОБА_2, НОМЕР_3 від 29 лютого 2016 року. Встановлення юридичного факту родинних відносин має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить право позивача на спадкування.

Той факт, що ОСОБА_2, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином ОСОБА_4, а також батьком позивача, підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_6, свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_5 від 05.06.1997р.,свідоцтвом про народження його батька (повторним) НОМЕР_4 від 14.03.2002р., у якихпо батькові останнього значиться як Дмитрович.

Розбіжності виникливнаслідок фіксації в офіційних документах, і зокрема у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 НОМЕР_3 від 29 лютого 2016 року, його імені по батькові від розмовного або урочисто-церковного варіанту особового імені Дмитро - Дмитрій, що встановлено експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/103-ml-1від 14 квітня 2016 року.

Щодо належності спадкодавцю ОСОБА_2 спірного нерухомого майна судом встановлено наступне.

За матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, що знаходяться в ТОВ ЗМБТІ, наявні наступні правовстановлюючі документи на квартиру №4: договір довічного утримання, посвідчений Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, 21.05.1996 року, реєстровий номер 2-1043 (11/25 частин); свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 24.09.2014р., реєстровий номер 1-1680 (14/25 частин); витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 14/25 частин квартири від 24.09.2014р., номер витягу 27224383 (додаток до листа ТОВ ЗМБТІ №1603 від 16.02.2017р.).

За договором довічного утримання, посвідченим Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою21.05.1996 року, реєстровий номер 2-1043, ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_2 належні їй 11/25 частини квартири АДРЕСА_1. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» було накладено заборону відчуження зазначеної у договорі 11/25 частини квартири, що належить ОСОБА_2 Договір зареєстрований в ЗМБТІ, відповідні зміни внесені у технічний паспорт на зазначену квартиру.

ОСОБА_7, яка проживала за адресою АДРЕСА_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2. (актовий запис №6972 від 13.08.1998р., складений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції), що підтверджується витягом з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Відповідно до ст. 425 ЦК України 1963 року за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Правовідносини щодо укладення договору довічного утримання на той час регулювалися ст. 425-429 ЦК України (в редакції 1963 року). Обов'язкова державна реєстрація договору довічного утримання від 21.05.1996р. нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року на момент укладення не передбачалася.

Зі змісту наведених вище норм випливає, що право власності на майно у ОСОБА_2 за договором довічного утримання виникло з моменту нотаріального посвідчення зазначеного договору. В порядку, встановленому ст. 428 ЦК УРСР 1963 року, договір довічного утримання розірваний не був.

За вимогами ст. 428 ЦК України 1963 року договір довічного утримання припиняється в разі смерті відчужувача. Після смерті ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) договір довічного утримання від 21.05.1996р.припинився, ОСОБА_2 отримав право розпорядження набутим майном, отже, припинилися підстави для заборони відчуження майна.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, у зазначених реєстрах станом на 18.07.2017р. відомості щодо 11/25 частин спірної квартири відсутні.

Таким чином, позивачем доведено належність спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності 11/25 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, посвідченого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, 21.05.1996 року, реєстровий номер 2-1043.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4. померла баба позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 від 22.06.2015р. Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, до складу якої входить гараж НОМЕР_2 (літ. Ж-2) з погребом, загальною площею 31,0 кв.м, що розташований в гаражному будівельно-експлуатаційному кооперативі «Автомобіліст» за адресою: м. Запоріжжя вул. Братська 53, який належав ОСОБА_4 на підставі рішення Запорізької міської ради року «Про оформлення права власності на гаражі по вул. Братській 53» № 456/16 від 23 жовтня 2008 року.

Право власності ОСОБА_4 на вказаний гараж підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 17.01.2009р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ТОВ ЗМБТІ від 25.09.2009р., відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно.

З матеріалів спадкової справи №279/2015 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_4 вбачається, що заповіту ОСОБА_4 не залишила. Як спадкоємець за законом першої черги, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв її син ОСОБА_2, батько позивача. За життя ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину, в тому числі на спірний гараж, не отримав.

Таким чином, позивач прийняв у спадщину гараж НОМЕР_2 (літ. Ж-2) з погребом, загальною площею 31,0 кв.м, що розташований в гаражному будівельно-експлуатаційному кооперативі «Автомобіліст» за адресою: м. Запоріжжя вул. Братська 53, що належав на підставі рішення Запорізької міської ради року «Про оформлення права власності на гаражі по вул. Братській 53» № 456/16 від 23 жовтня 2008 року, матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4., спадкоємцем якої був її син ОСОБА_2, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Враховуючи, що позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_2, спірне майно належало спадкодавцю на праві власності, приймаючи до уваги неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну частину спадкового майна у нотаріальній конторі, скільки постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Соха О.Б. №179/02-31 від 19.05.2017р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, доводився сином ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Встановити, що ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, доводився батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 11/25 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на гараж НОМЕР_2 (літ. Ж-2) з погребом, загальною площею 31,0 кв.м., що розташований в гаражному будівельно-експлуатаційному кооперативі «Автомобіліст», за адресою: м. Запоріжжя вул. Братська, 53, в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, який прийняв але не оформив спадщину після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну подання апеляційної скарги, якщо її не було подано або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.