АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А[1]

13 грудня 2017 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва Мазурик О.Ф., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, третя особа: заступник Генерального прокурора України Сакваралідзе Давід Георгійович, про захист честі, гідності та ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Печерськогорайонного суду м. Києва від 25 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, яка складена ним 03.08.2017.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути особі, яка її подала з наступних підстав.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки апеляційна скарга оформлена в порушення вимог, встановлених п. 3, п. 5 ч. 2, ч. 5 ст. 295 ЦПК України, а також не сплачено судовий збір у розмірі, визначеному законом. Судом надано строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримана апелянтом 20.11.2017 (т. 2, а.с. 162).

11 грудня 2017 року на виконання ухвали суду від 09.11.2017 ОСОБА_2 надіслав заяву, в якій зазначив, що він як особа, яка перебуває під вартою не має фізичної можливості сплатити судовий збір. Крім цього, зазначав, що цивільним процесуальним законодавством не регулюється питання щодо сплати судового збору особами, які перебувають під вартою.

Дійсно, Цивільним процесуальним кодексом України не регулюється питання щодо сплати судового збору.

Разом з цим, питання щодо сплати судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір», яким не передбачено звільнення осіб, які перебувають в місцях попереднього ув'язнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у цивільній справі.

Законом України «Про судовий збір» та положеннями ст. 82 ЦПК України врегульовано питання про звільнення від сплати судового збору, яке вирішується судом з урахуванням майнового стану сторони. З клопотанням про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_2 не звертався. Доказів на підтвердження тяжкого майнового стану не надавав.

Факт тримання ОСОБА_2 під вартою не доводить тяжкого майнового становища позивача.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2, діючи через свого представника ОСОБА_4, в лютому 2016 року звертаючись до суду першої інстанції з позовом сплатив судовий збір у визначеному законом розмірі, що підтверджується квитанцією (т. 1, а.с. 1-а).

Поряд з цим апелянтом не виконано вимоги ухвали суду від 09.11.2017, не усунуто недоліки та не надано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у встановленому законодавством розмірі, що становить 606,32 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу, яка передбачає повернення позовної заяви (апеляційної скарги).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вимога суду щодо надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги, передбачена ч. 2 ст. 297 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення апеляційної скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу (ч. 5 ст. 297 ЦПК України).

Враховуючи викладене та керуючись ст. 121, 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, складену ним 03серпня 2017 року, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 рокувважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз'яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подання скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя:

Справа № 757/6347/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12004/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_5

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.