АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Кулікової С.В.

суддів Кравець В.А., Лапчевської О.Ф.

при секретарі Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,

Справа № 753/10139/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/12178/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кулікова С.В.
встановила:

у травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 27 жовтня 2014 року по 31 березня 2016 року у розмірі 17 391 грн. 65 коп.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що відповідачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Будинок знаходиться в комунальному обслуговувані ОСББ «13-й квартал», яке є балансоутримувачем будинку та рішенням загальних зборів якого затверджено розмір щомісячного обов'язкового внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 3, 43 грн./м2.

Позивач стверджував, що утримує зазначений будинок та прибудинкову територію, уклав та виконує умови договору з виконання житлово-комунальних послуг, відповідач отримує вказані послуги, однак не виконує обов'язку вчасно сплачувати кошти за їх отримання, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за період з 27 жовтня 2014 року по 29 лютого 2016 року по внесках на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 7 399 грн. 54 коп. та за опалення 6 435 грн. 10 коп.

Також позивач вважає, що за прострочення виконання грошового зобов'язання з відповідача підлягає стягненню 3 188 грн. 18 коп. - індексу інфляції та 368 грн. 83 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» 17 391 грн. 65 коп. - заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, 1 378 грн. 00 коп. - судового збору, 420 грн. 00 коп. - витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, а всього - 19 189 грн. 65 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд зазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить заочне рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» відмовити повністю.

Представник відповідача посилається на неповне з'ясування всіх фактичних обставин справи та неналежну оцінку наданих суду доказів, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження надання вказаних послуг, їх обґрунтованості, тому вимоги позивача щодо нарахування плати за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не знайшли свого підтвердження.

Крім того, представник відповідача ставить під сумнів тариф, за яким нараховувалась плата за житлово-комунальні послуги, оскільки позивачем не надано рішення відповідних органів про затвердження тарифів, детальний розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги із зазначенням періоду, за який утворився борг за переліком наданих послуг та тарифів.

З урахуванням відсутності підстав для стягнення заборгованості по наданню житлово-комунальних послуг, представник відповідача вважає, що немає підстав для стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобов'язання по їх оплаті, внаслідок чого за період з 27 жовтня 2014 року по 29 лютого 2016 року виникла заборгованість у розмірі 13 834 грн. 64 коп. (а.с. 4-5, 6-7, 26-28).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом визначено обов'язок споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично надані йому і ним спожиті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 даного Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте такі послуги відповідачу надавалися, а відповідач їх приймав та не оплачував.

Таким чином, відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Разом з цим, відповідачем платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за період з жовтня 2014 року по грудень 2016 року в загальній сумі 13 834 грн. 64 коп.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов'язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов'язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги (послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та за опалення), з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на неправильну оцінку судом доказів щодо розміру заборгованості, колегією суддів відхиляються, оскільки згідно положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про невірність проведеного позивачем розрахунку заборгованості, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не спростував надані позивачем докази, не надав свого розрахунку, який би давав підстави до з'ясування зазначених обставин, що чітко передбачено ст. ст. 57, 58, 60 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було досліджено факт щодо ненадання (надання послуг неналежної якості) позивачем, з огляду на наступне.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права споживача на одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та встановлено обов'язок виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 наведеного Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів.

Відповідачем суду першої інстанції не було надано доказів складання актів-претензій до позивача з приводу невиконання ним умов договору у період з 27 жовтня 2014 року по 29 лютого 2016 року, тому позивач мав законні підстави для пред'явлення до відповідача вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги

Також під час перегляду рішення суду в апеляційному порядку не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про недоведеність розміру заборгованості в частині тарифу, за яким нараховувалась плата за житлово-комунальні послуги, оскільки згідно наявної в матеріалах справи копії протоколу рішення загальних зборів ОСББ від 16 жовтня 2014 року затверджено щомісячний обов'язковий внесок на утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 3 грн. 43 коп., що, встановлює право ОСББ вимагати своєчасної та у

повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об'єднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтних фондів, відповідно ч.3 ст. 17 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення, судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: