Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2897/17

номер провадження 2/695/1509/17

18 грудня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

03.04.2002 року помер батько сторін по справі ОСОБА_3, який за життя склав заповіт, за яким розподілив своє спадкове майно між спадкоємцями, в тому числі і дачний будинок в с. Коробівка Золотоніського району, який заповів позивачу по справі. Позивач наполягала, що в заповіті було допущено помилку та зазначено дачний будинок знаходиться в селі Коробівка Золотоніського району, а фактично у власності спадкодавця перебувала земельна ділянка в селі ОСОБА_4, в садівничому товаристві «Сосновий бір», в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. При складенні заповіту батько позивача помилково зазначив, що дачний будинок знаходиться в с. Коробівка, замість с. Кедина Гора. Вказана помилка не дає можливості оформити позивачу спадщину в порядку спадкування за заповітом. Позивач звернулася до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак остання своїм листом від 17.04.2015 року повідомила позивача, що оскільки заповітом не охоплено вищезгадану земельну ділянку, то спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Оскільки померлий є батьком сторін по справі, вони мають рівні права на прийняття вказаного спадкового майна, яке на думку позивача заповідав їй ОСОБА_3. За таких обставин позивач звернулася до суду з метою захисту, на її думку, порушених прав.

У судове засідання позивач та її представник адвокат ОСОБА_5 не зявились, однак останній звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак звернувся до суду із клопотанням, в якому просив справу проводити за його відсутності, окрім того пояснив суду, що садовий будинок в садівничому товаристві «Сосновий бір» розташований на земельній ділянці в селі ОСОБА_4, в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, який ОСОБА_3 заповів позивачу по справі, допустивши у заповіті помилку зазначивши місце знаходження вказаної земельної ділянки в с. Коробівка. Іншого дачного будинку у батька сторін по справі не було, а тому заявлений позов відповідач визнав у повному обсязі.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як вбачається із свідоцтва про народження (серія І-СР №439164 від 15.07.1977 року) та свідоцтва про шлюб (серія 1-СР №014809 від 04.04.2006 року) позивач по справі є дочкою ОСОБА_3 та змінила своє прізвище на ОСОБА_1 в результаті укладення шлюбу.

Із свідоцтва про смерть (серія 1-СР №193127 від 05.04.2002 року) вбачається, що ОСОБА_3 помер 03.04.2002 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №931.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася в 2002 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до норм ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за свого життя склав заповіт від 22.03.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованим в реєстрі №1515. Вказаним заповітом ОСОБА_3 визначив коло спадкоємців та розподілив своє майно між ними, зокрема позивачу спадкодавець заповів дачний будинок в селі Коробівка Золотоніського району.

Як вбачається із листа Першої черкаської державної нотаріальної контори від 17.04.2015, №713/01-16, вказаним вище заповітом не була охоплена земельна ділянка, що розташована на території Коробівської сільської ради в с. Кедина Гора, Золотоніського району Черкаської області, яка належала померлому ОСОБА_3. У разі не охоплення заповітом усієї спадщини, застосовується спадкування за законом.

Суд бере до уваги, що позивач та відповідач по справі не заперечують факту того, що вони є дочкою та сином померлого ОСОБА_3, а тому відносяться до першої черги спадкування, що також відповідає вимогам ст. 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини.

Право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку, площею 0,0500 га, яка знаходиться в адміністративних межах Коробівської сільської ради, цільове призначення якої індивідуальне садівництво, стверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 5-18, копією витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, № НВ-013 від 06.12.2013 року та довідкою виданою головою правління садівничого товариства «Сосновий бір», копії яких додані до матеріалів справи.

При вирішенні вказаного спору суд враховує, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та надав пояснення суду аналогічні пояснення позивача, що відповідає нормам п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. За таких обставин вбачається, що відповідачем не оспорюється як факт належності ОСОБА_3 вказаної вище земельної ділянки, так і факт спадкування такого спадкового майна саме позивачем по справі.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст.,ст. 548, 549 ЦК УРСР фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Факт прийняття такої спадщини визнається як відповідачем так і Першою Черкаською нотаріальною конторою, що вбачається із змісту її листа за №713/01-16 від 17.04.2015 року.

Таким чином судом встановлено. що, відразу після смерті ОСОБА_3 позивач вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому згідно з нормами ЦК УРСР 1963р., спадщина, що відкрилась, була прийнята нею одноособово.

Згідно із ст. 562 ЦК УРСР 1963 року поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину.

Таким чином, оскільки відповідач не заперечує проти задоволення вказаних позовних вимог, тобто не заперечує проти визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 вказаної земельної ділянки площею 0,0500 га за ОСОБА_1, що на думку суду не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав сторін по страві та третіх осіб, а тому наявні достатні підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 76, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 лілією Володимирівною, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га, яка знаходиться в адміністративних межах Коробівської сільської ради, цільове призначення: для індивідуального садівництва, кадастровий номер :14:004:0502 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3, померлого 03 квітня 2002 року.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.