Справа № 376/2399/16-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/5811/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 13.12.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» на рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна», третя особа - ОСОБА_3, про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 16 квітня 2015 року на 304 км + 600 м автомобільної дороги Кременець Біла Церква Ржищів сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_3, та автомобіля «BMW 525» транзитний номер 24 АМ 1811, під його керуванням, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мitsubishi Canter 35» за договором (полісом) обов'язкового страхування від 29 грудня 2014 року № АІ/4867606 була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»). Винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля «Мitsubishi Canter 35».

Позивач вказав, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 йому завдано матеріальні збитки повязані з ушкодженням автомобіля, розмір яких згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ФОП ОСОБА_4 № 55 від 23 квітня 2015 року складає 104 921,13 грн. На письмові звернення до страхової компанії щодо повідомлення про ДТП та виплату страхового відшкодування, йому було повідомлено про те, що обставини та механізм настання ДТП з автомобілем «BMW 525» є технічно неможливими, а тому відмовлено у визнанні даного випадку страховим та виплаті страхового відшкодування на підставі п. 3 ч. 1. ст. 26 Закону України «Про страхування». Однак постановою заступника начальника СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області від 31 жовтня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 30 липня 2015 року на підставі заяви начальника УЕБ ПрАТ «СК «Провідна», закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме за фактом імітації ДТП.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на його користь 104 921,13 грн. в рахунок відшкодування заподіяних матеріальних збитків. Крім того, пошкодженням автомобіля та безпідставною відмовою у здійсненні страхової виплати позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінив у 3 000,00 грн.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн. страхового відшкодування майнової шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не надав оцінку наданому відповідачем висновку ТОВ «Експертно-правового центру «Правекс» від 27 червня 2015 року № 038-06/15, який свідчать про приховування позивачем та страхувальником дійсних обставин ДТП та надання неправдивих відомостей щодо обставин пошкодження транспортного засобу. Посилання на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованим, адже судом не вирішувалося питання щодо пошкоджень автомобілів, а встановленню підлягали лише факт ДТП та вина ОСОБА_3 Також зазначено, що постанова про закриття кримінального провадження скасована як така що винесена передчасно, а до участі у розгляді даної справи не залучено власника автомобіля «BMW 525» - ОСОБА_5, яка уповноважила позивача на володіння, користування та розпорядження належним їй автомобілем.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення повністю не відповідає.

Судом встановлено, що 16 квітня 2015 року на 304 км + 600 м автомобільної дороги Кременець Біла Церква Ржищів сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_3, та автомобіля «BMW 525» транзитний номер 24 АМ 1811, під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

На момент настання страхової події цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мitsubishi Canter 35» за договором (полісом) обов'язкового страхування від 29 грудня 2014 року № АІ/4867606 була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна».

Постановою судді Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 23 квітня 2015 року № 55, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «BMW 525d» транзитний номер 24 АМ 1811 від пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, складає 104 921,13 грн.

20 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із повідомленням № НОМЕР_2 про настання ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а ОСОБА_2 із заявою № НОМЕР_3 про виплату страхового відшкодування.

З листа ПрАТ «СК «Провідна» від 23 липня 2015 року № 17-10/9069 вбачається, що страхова компанія відмовила у виплаті позивачу страхового відшкодування на підставі п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування, оскільки страховику надані неправдиві відомості про обставини настання заявленого випадку.

Також встановлено, що постановою заступника начальника СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області від 31 жовтня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 30 липня 2015 року на підставі заяви начальника УЕБ ПрАТ «СК «Провідна», закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме за фактом імітації ДТП ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті ДТП, яка мала місце 16 квітня 2015 року, автомобілю під керуванням ОСОБА_2 з вини ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», була завдана майнова шкода, яка підлягає стягненню зі страховика у межах ліміту відповідальності останнього (страхового відшкодування).

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 25 цього Закону передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема, подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку.

За приписами ст. ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування став висновок ТОВ «Експертно-правового центру «Правекс» від 27 червня 2015 року № 038-06/15, який було зроблено за заявою ПрАТ «СК «Провідна», відповідно до якого механічні пошкодження на автомобіля «BMW 525» транзитний номер 24 АМ 1811, з технічної точки зору не відповідають обставинам його взаємного зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, про що було повідомлено ПрАТ «СК «Провідна» ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки зафіксовані на транспортних засобах пошкодження не відповідають заявленому механізму контактної взаємодії транспортних засобів.

Відомості, надані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо обставин настання пригоди з автомобілями «BMW 525» транзитний номер 24 АМ 1811, та «Мitsubishi Canter 35» реєстраційний номер НОМЕР_4, є технічно неспроможними, оскільки виходячи із зафіксованих механічних пошкоджень на рамі автомобіля «Мitsubishi Canter 35» не могли бути утворені ударні механічні пошкодження в лівій передній частині кузова автомобіля «BMW 525», здатні спричинити його відкидання за межі проїзної частини, а пошкодження на лівому борту автомобіля «BMW 525» за площиною пошкоджень суттєво не відповідають пошкодженням на рамі автомобіля «Мitsubishi Canter 35».

Крім того, виходячи зі складеної схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи зафіксоване положення автомобіля «BMW 525» за межами проїзної частини та сліди переміщення його коліс до самого кінцевого положення автомобіля, експерт прийшов до висновку щодо технічної неспроможності заявлених обставин пригоди в частині спричинення механічних пошкоджень автомобіля «BMW 525» внаслідок його виїзду за межі проїзної частини на узбіччя у вказаному на схемі ДТП місці пригоди. Слідів перекидання автомобіля «BMW 525» в схемі місця ДТП не зафіксовано, а автомобіль в кінцевому положенні знаходиться на колесах, що з технічної точки зору не відповідає вищеописаним пошкодженням лобового скла, даху та правого борту досліджуваного автомобіля «BMW 525», а на місці пригоди, в місці виїзду автомобіля «BMW 525» за межі проїзної частини, не зафіксовано будь-яких обєктів здатних спричинити механічні пошкодження передньої частини кузова досліджуваного автомобіля «BMW 525» та його переднього колеса, а якісний стан грунтово-травяного узбіччя не відповідає будові слідоутворюючої поверхні, по якій мав переміщуватися автомобіль в стані бічного ковзання при спричиненні механічних пошкоджень його правового борту.

Суд першої інстанції на вказаний висновок уваги не звернув, не дослідив його та не надав йому належної правової оцінки; частково задовольняючи позов, суд не врахував, що відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач приховав обставини ДТП та надав відомості щодо обставин пошкодження транспортного засобу, що є технічно неспроможними, і при цьому обставини, викладені у висновку від 27 червня 2015 року № 038-06/15 за результатом експертного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень автомобіля «BMW 525», позивачем не спростовані.

Отже, суд першої інстанції не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За змістом цього положення ЦПК України доказуванню у цивільній справі не підлягають встановлені судом у справі про адміністративне правопорушення обставини про те, чи мало місце порушення Правил дорожнього руху України та чи вчинено це порушення цією особою. Інші обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, підлягають доказуванню: заподіяна шкода, її розмір, причинний звязок між шкодою і ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не спростував належними і допустимими доказами висновок ТОВ «Експертно-правового центру «Правекс» від 27 червня 2015 року, клопотання про призначення відповідної судової транспортно-трасологічної експертизи не заявляв.

Таким чином необгрунтованими є посилання суду на постанову судді Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2015 року про визнання ОСОБА_3С винним у вчиненні ДТП, яка сталася 16 квітня 2015 року, оскільки сам по собі факт ДТП не є підставою для виплати страхового відшкодування якщо не доведено, що пошкодження майна відбулося саме внаслідок цієї пригоди.

Більше того, згідно листа першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури від 25 січня 2017 року № 33-02-652-16, постанову про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2016 року скасовано у звязку з тим, що досудове розслідування проведено не у повному обсязі та не виконано всіх слідчих дій, які мають суттєве значення для швидкого, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження № 0000028.

Вищевикладене свідчить, що при вирішені спору судом неповно встановлено фактичні обставин справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна» задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_6