Справа № 309/2376/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуга С.Д.

за участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 04 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору є: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторія Олександрівна про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на земельну ділянку, -

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її мати - ОСОБА_5 Спадкоємцями після її смерті є вона, позивачка, за заповітом та ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2, за законом. До складу спадкового майна входять житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0615 га по АДРЕСА_1 для обслуговування цього будинку. 13 червня 2012 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини вказаного вище майна, а відповідачі - по 1/6 частині цього майна за законом. 16 березня 2015 року на електронних торгах вона придбала у відповідачів по 1/6 частині зазначеного будинку та стала його власником у цілому. Враховуючи викладене, позивачка просила скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 13 червня 2012 року відповідачам по на 1/6 частину земельної ділянки, кожному, і визнати за нею право власності на вказану вище земельну ділянку в цілому, оскільки згідно положень ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований.

Рішенням Хустського районного суду від 04 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0615 га, розташовану по АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Проте, ухвалою ВССУ від 05 квітня 2017 року скасовано рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12.07.2016 року та передано справу на новий апеляційний розгляд.

Тобто, предметом даного апеляційного провадження є апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 04.02.2016 року.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є законними власниками 1/6 частини спірної земельної ділянки. Також суд послався на пропуск строків позовної давності.

Однак, із даним висновком суду першої інстанції не може погодитись у цілому, колегія суддів з огляду на наступні мотиви.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О., спадкоємцям майна ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, були у спадковій справі № 24/2011 видані 13.06.2012 року Свідоцтва про право на спадщину:

відповідачу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 як спадкоємцю за законом (ст. 1241 ЦК України):

за реєстровим № 2007 - на 1/6 частку житлового будинку № АДРЕСА_1 із належними до нього господарськими будівлями і спорудами, загальна площа будинку 117,9 кв. м, житлова площа 55,47 кв. м (а.с.7);

за реєстровим № 2009 - на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0615 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої по АДРЕСА_1, призначеної для обслуговування житлового будинку (а.с.74-75);

відповідачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 як спадкоємцю за законом (ст. 1241 ЦК України):

за реєстровим № 2011 - на 1/6 частку житлового будинку № АДРЕСА_1 із належними до нього господарськими будівлями і спорудами, загальна площа будинку 117,9 кв. м, житлова площа 55,47 кв. м (а.с.8);

за реєстровим № 2013 - на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0615 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої по АДРЕСА_1, призначеної для обслуговування житлового будинку (а.с.76-77);

позивачу ОСОБА_1 як спадкоємцю за заповітом:

за реєстровим № 2015 - на 2/3 частки житлового будинку № АДРЕСА_1 із належними до нього господарськими будівлями і спорудами, загальна площа будинку 117,9 кв. м, житлова площа 55,47 кв. м (а.с.6);

за реєстровим № 2017 - на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0615 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої по АДРЕСА_1, призначеної для обслуговування житлового будинку (а.с.9)

Свідоцтвами, виданими приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеваном С.І. - 27.04.2015 за реєстровими №№ 2078 і 2080, посвідчено факти належності ОСОБА_1 на праві власності 1/6 частини житлового будинку № АДРЕСА_1 із господарськими будівлями і спорудами, загальна площа будинку 117,9 кв. м, житлова площа 55,47 кв. м, що раніше належала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та 1/6 цього ж будинку із відповідними будівлями і спорудами, що раніше належала ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, придбаних ОСОБА_1 на електронних торгах про проведення яких під час виконавчого провадження затверджено акт від 16.03.2015 року (а.с.7, 8).

Тобто, позивач ОСОБА_1 придбала належні відповідачам по 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на електронних торгах, які є різновидом договору купівлі-продажу, в зв'язку із чим стала одноосібним власником вказаного жилого будинку.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка як об'єкт права власності визначена державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_2, що виданий ОСОБА_5 26.01.1995 року з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Виходячи зі змісту Свідоцтв про право власності на майно від 27.04.2015 року за реєстровими №№ 2078 і 2080 - ОСОБА_1 на праві власності належать по 1/6 частці в жилому будинку № АДРЕСА_1 із господарськими будівлями і спорудами, загальною площею жилого будинку 117,9 кв. м., а жилою площею 55,47 кв. м., що раніше належали ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які ОСОБА_1 придбала на електронних торгах, та у зв'язку з проведенням таких у ході виконавчого провадження було затверджено акт про проведення електронних торгів від 16.03.2015 року.

Зазначені свідоцтва свідчать про те, що ОСОБА_1 придбала на електронних торгах лише частки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які їм належали в жилому будинку № АДРЕСА_1 із господарськими будівлями і спорудами. Тоді як ОСОБА_1 не придбала разом з частками у жилому будинку і частки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 в земельній ділянці площею 0,0615 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої по АДРЕСА_1, цільове призначення якої для обслуговування жилого будинку.

Як уже вище зазначалось, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. - 13.06.2012 року видала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: за реєстровим № 2009 - на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0615 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої по АДРЕСА_1, призначеної для обслуговування житлового будинку. Вартість такої частки (1/6) у земельній ділянці складає суму в розмірі 16267,98 грн.;

за реєстровим № 2013 - на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,0615 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої по АДРЕСА_1, призначеної для обслуговування житлового будинку. Вартість такої частки (1/6) у земельній ділянці складає суму в розмірі 16267,98 грн..

Виходячи з приписів частин 1 і 2 ст. 153 ЗК України від 25.10.2001, № 2768-III, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

Та підстави припинення права власності на земельну ділянку зазначені в ст. 140 ЗК України від 25.10.2001, № 2768-III, яка передбачає, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України.

А ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановленому законодавством порядку реалізували свої майнові права, що виникли в результаті спадкування, а саме, зареєстрували за собою право власності на відповідні їм ідеальні частки у спадковому майні, яким зокрема, є земельна ділянка площею 0,0615 га (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої по АДРЕСА_1, призначеної для обслуговування житлового будинку. Жодних норм спадкового права при цьому ними порушено не було.

Виходячи з викладеного, вказаними свідоцтвами не були порушені жодні майнові права позивача на момент їх видачі, а тому, вимоги про скасування свідоцтв не ґрунтуються на приписах ст. 1301 ЦК України. Позивач фактично просить скасувати свідоцтва про право на спадщину внаслідок обставин, що виникли значно пізніше їх видачі і не пов'язані із правом спадкування, а тому, це не може слугувати підставою для задоволення цих вимог.

Зазначена вимога не може бути задоволеною і з тих підстав, що всупереч вимог ч. 2 ст. 377 ЦК України й абзацу 2 ч. 6 ст. 120 ЗК України від 25.10.2001, № 2768-III у Свідоцтвах про право власності на майно від 27.04.2015 року за реєстровими №№ 2078 і 2080 не зазначено про перехід до ОСОБА_1 прав власності на частину земельної ділянки, яка вже виділена в окрему земельну ділянку з присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Слід також зазначити, що будь-яка норма матеріального права не передбачає підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки у зв'язку з набуттям права власності на жилий будинок.

Виходячи з сукупності встановлених обставин, колегія суддів дійшла до думки, що вимоги позивачки про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. А звідси, висновки суду першої інстанції з цього приводу є правомірними.

Та разом з цим, відмовляючи позивачці у позові, суд першої інстанції зазначив також, що у позові слід відмовити також і у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про що зазначено судом у мотивувальній частині, свого рішення.

Як зазначено в абзаці 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" - Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Встановивши, що вимоги позивачки є безпідставними, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав, а не ще і з підстав пропущення строку позовної давності, що свідчить про взаємовиключність даних підстав відмови у позові.

Зазначене вказує на те, що таке рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі, та підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини цього рішення посилання на таку правову підставу для відмови у позові як сплив позовної давності.

За таких обставин, згідно приписів ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а скарга апеляційна, частковому задоволенню.

Оскільки, апеляційний суд лише змінив рішення суду першої інстанції, шляхом виключення з мотивувальної частини такого рішення посилання на таку правову підставу для відмови у позові як сплив позовної давності, та у решті залишив без змін рішення суду то стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивачки не підлягає розгляду.

Виходячи з наведеного те керуючись приписами статей 10, 11, 60, 212, 307, 308, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задоволити частково.

Рішення Хустського районного суду від 4 лютого 2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини цього рішення посилання на таку правову підставу для відмови у позові як сплив позовної давності.

У решті, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді