Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Цукурової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», 3-тя особа: ОСОБА_2, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», в якому з врахуванням уточнень просила визнати недійсним договір відновлювальної кредитної лінії № 3782 від 29.08.2008р., укладений між нею та банком, а також просила, визнати недійсним іпотечний договір № 12996 від 29.08.2008р.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона, займаючись підприємницькою діяльністю, влітку 2008р. мала намір отримати кредит для споживчих цілей на 2 000 000 грн. Керуюча філією Фастівського відділення ПАТ «Державний ощадний банк України»- ОСОБА_2, яку вона раніше знала, запевнила її, що зможе допомогти в отриманні кредиту.

29.08.2008 року між нею та Фастівським відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючої ОСОБА_2, був укладений та підписаний договір відновлювальної кредитної лінії № 3782 в сумі 1 900 000, 00 грн. на 120 місяців, строком до 29.08.2018р. Також, 29.08.2008 р. між нею та відповідачем був укладений іпотечний договір № 12996 в забезпечення виконання кредитного договору.

Для укладання даних договорів із м. Фастів у м. Київ приїхала керуюча Фастівською філією ВАТ «Державний ощадний банк України» - ОСОБА_2 Посвідчувала зазначені договори приватний нотаріус Марченко О., яка також знаходиться в м. Києві. Дана процедура відбувалась в першій половні дня і зайняла приблизно чотири години.

Відповідно до умов кредитного договору вона мала отримати грошові кошти готівкою в касі Фастівського відділення банку. Тому з ОСОБА_2 домовилась, що приїде до м. Фастів наступного дня для отримання грошових коштів.

Вранці наступного дня їй зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що грошові кошти вона отримала і буде їхати в м. Київ та привезе їх . Коли вона приїхала до м. Київ, вона не віддала грошові кошти, повідомивши при цьому, що вони їй дуже потрібні та замість грошей надала їй розписку-зобов'язання, що вона отримала кредитні кошти і зобов'язується погашати кредит самостійно. Тобто, позивачу стало відомо ще 29.08.2008р. про ці обставини, що грошові кошти вона в банку особисто не отримала.

Як на підставу позову посилається на те, що ніколи не була у м. Фастів та грошові кошти вона не отримувала , не погашала через це відділенням банку кредитні кошти. Хто їх погашав їй невідомо, в квитанціях не її підпис. Вважає, що її навмисно ввели в оману представник банку - ОСОБА_2, яка в рамках кримінального провадження перебувала в СІЗО. Тому договір кредитивної лінії та іпотечний договір від 29.08.2008р. просить визнати недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Позивачка та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що відповідачем повністю виконані зобов'язання за оспорюваним кредитним договором, договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства, без будь-яких порушень, про отримання грошових коштів позивачкою свідчить її підпис на Заяві про видачу готівки № 30 від 29.08.2017р. Надані позивачкою розписка про отримання грошових коштів ОСОБА_2 є сумнівними, а позовні вимоги не підтвердженні доказами. Крім цього, існує заочне рішення Оболонського районного суду від 11.03.2014р. про стягнення з позивачки заборгованості за вказаним кредитним договором, яке ніким не оскаржувалось, а наявність заборгованості не оспорювалась. Заочне рішення не скасовано. Крім того, зазначила, що позивач знала про обставини, які зазначає в позові, з самого початку. Коли їй ОСОБА_2 написала розписку, тобто про порушення свого права. Але з 2008р. до суду не зверталась, пропустила строк позовної давності.

3-тя особа ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлялась належно, в судове засідання не з'явилась, просила розглядати справу у її відсутність, надала суду письмові пояснення, з яких вбачається, що вона дійсно особисто отримувала грошові кошти ОСОБА_1 для особистих цілей, але на користь третіх осіб, із кола її керівників, які чинили на неї тиск. Отримані нею кошти в розмірі 1 900 000 грн., вона зобов'язувалась повернути ОСОБА_1 через два роки, але змогла лише виплачувати відсотки за кредитом доки не потрапила до СІЗО м. Києва по кримінальній справі. Звільнилась в 2017р. В квитанції на отримання грошових коштів в банку вона розписалась сама без згоди ОСОБА_1 та отримала замість неї кошти. Погашення відсотків по кредитній лінії здійснювала також сама, за рахунок коштів третіх осіб. Відповідальність за відшкодування збитків банку вона бере на себе.

Разом з тим, вимог до ОСОБА_2 позивач не пред»являє.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 29.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі керуючої філією Фастівським відділенням м. Фастова ОСОБА_2 та ОСОБА_1, був укладений договір відновлювальної лінії № 3782 на суму в розмірі 1 900 00 грн.. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строк визначені договором.

Відповідно до п. 1.3 договору, кредит надається на споживчі цілі готівкою у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами у період з моменту виконання позичальником загальних умов надання кредиту до 28 серпня 2009 року.

Згідно п. 1.6. договору дата остаточного погашення кредиту не пізніше 29 серпня 2018р.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань, між тими самими особами укладено 29.08.2008р. іпотечний договір № 12996, відповідно до якого позивач передала в іпотеку банку земельну ділянку та розташоване на ній домоволодіння, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1, які належать їй на праві власності. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 5104, 29.08.2008р.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що її ввели в оману, кошти вона не отримувала, на підтвердження надала розписку - зобов'язання від 29.08.2008р. від імені ОСОБА_2, в якій ОСОБА_2 зазначає про те, що вона отримала грошові кошти для використання в особистих цілях, по кредитній лінії ОСОБА_1 в сумі 1 900 000 грн., що відповідає 392 100 доларів США. Отримані нею кошти 29.08.2008р.. в сумі 1900 000 грн., зобов'язалась повернути через 2 роки ОСОБА_1,, а за цей період часу оплачувати відсотки по кредитній лінії. Також вона взяла на себе зобов'язання збільшити суму по кредитній лінії в два рази до розміру 800 000 доларів США.

Проте представником відповідача до матеріалів справи була надана Заява на видачу готівки № 30 від 29.08.2008р., на якій міститься підпис ОСОБА_1 про отримання нею грошових коштів в розмірі 1 900 000 грн., відповідно до договору № 3782.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не підписувала вказану заяву та не отримувала грошові кошти, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження того, що ОСОБА_1 не підписувала заяву на видачу готівки № 30, нею та її представником надано не було. Представником позивача ОСОБА_4 заявлено клопотання про намір заявити клопотання про призначення експертизи, але оформлене належним чином клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи до розгляду справи по суті не заявлялось, на кого покласти витрати по проведенню експертизи не заявлялось. Також не заявлялося клопотань щодо виключення даного документу з числа доказів у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України.

Крім цього, в матеріалах справи міститься копія заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11.03.2014 року, прийняте у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору поруки.

Вказаним рішення встановлено, що банк свої зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії № 3782 від 29.08.2008 року виконав належним чином, а саме надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 900 000 грн.00 коп. на 10 років, в той час як боржник платежі та відсотки за користування кредитом у встановлені Кредитним договором строки не сплачувала. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.03.2014 року заборгованість за Кредитним договором склала 2 198 219 грн. 84 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом в сумі 1658 499 грн. 80 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 352 595 грн. 89 коп., пеню за прострочення сплати чергового платежу та відсотків за користування кредитом в сумі 54 182 грн. 62 коп. та прострочений основний борг в сумі 132 941 грн. 53 коп. На момент розгляду справи в суді відповідачі не сплатили зазначену суму заборгованості.

Доводи представника ОСОБА_7 стосовно того, що спірний договір поруки вчинений внаслідок оману, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Отже, підстави щодо введення в оману з боку працівників банку при укладанні кредитного договору вже були предметом розгляду судом.

Тому вказаним рішенням позов до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено ,а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по місту Києву та Київській області, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_6, про визнання недійсним договору поруки відмовлено. ОСОБА_1 зустрічного позову не пред»являла, та призначити почеркознавчу експертизу не завляла.

Вказане рішення суду набрало законної 22.03.2014р.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

Що стосується доводів позивача про укладання вказаного договору під впливом обману суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що унормовано ч.1 ст.628 ЦК України.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як то визначено ч.1 ст.638 ЦК України.

За приписами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, цивільне законодавство базується на принципі свободи договору, волевиявлення сторін та їх добровільності при його укладенні, обов'язкового виконання сторонами умов договору та зобов'язань за договором.

Підставою недійсності правочину у відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, якими сформульовані загальні вимоги до правочинів.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, у неї була домовленість з ОСОБА_2 щодо отримання даного кредиту, і тому їй було відомо з 2008р., що кошти отримала ОСОБА_2, також визнавала заборгованість, і як пояснила в судовому засіданні, не було необхідності звертатись до суду , оскільки Квітка погашала заборгованість. Але до ОСОБА_2 вимог не пред»являє.

Таким чином, суд вважає, що укладена між сторонами угода є видом цивільного договору; сторони врегулювали свої відносини на свій розсуд; змістом договору є, власне ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати взяті на себе зобов'язання, що має наслідком виконання зобов'язань для кола осіб, що його підписали. При цьому суд зазначає на те, що доводи позивачки щодо укладення угоди внаслідок обману не доведені в судовому засіданні.

Крім того, позивачем пропущені строки звернення до суду за захистом своїх прав. При цьому, суд відмовляє в задоволенні позову по суті, в зв»язку з недоведеністю вимог.

Обставини, викладені в позовній заяві на обґрунтування позовних вимог, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки вони взагалі відсутні, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені. В зв»язку з тим, що не підлягають вимоги про визнання недійсним кредитного договору, тому і про визнання недійсним договору іпотеки, який укладався для забезпечення виконання кредитних зобов»язань.

Керуючись ст. ст. 203,215 ЦК України, ст.ст.208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», 3-тя особа: ОСОБА_2, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м.Києва.

Суддя Г. Б. Супрун