Справа № 750/5223/16-ц Провадження № 22-ц/795/2218/2017 Головуючий у I інстанції - Карапута Л. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

із секретарем - Зіньковець О.О.,

за участю: відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання приватизації недійсною, припинення права власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання приватизації недійсною, припинення права власності та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилалась, що з 1990 року позивач зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 надала свою згоду на реєстрацію у вищевказаній квартирі ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_5, які у спірній квартирі не проживали і не вселялися до неї.

За час шлюбу з ОСОБА_1 позивач приватизувала з його сином квартиру. В подальшому шлюб був розірвано. Рішенням суду шлюб визнано недійсним.

У 2011 році рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/4 частину спірної квартири.

В позові позивач просила визнати недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у місті Чернігові ради №6-06/117 від 23.02.2011 про приватизацію та передачу АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнати недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане Деснянською районною у м. Чернігові радою від 02.03.2011 на ім»я ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнати недійсним свідоцтво про право власності на 1/4 частку квартири, видане Деснянською районною у м. Чернігові радою від 02.03.2011 на ім'я ОСОБА_3 Припинити право власності на спірну квартиру, зареєстроване за ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстроване 1/4 частка за ОСОБА_1, 1/2 частка за ОСОБА_5 та 1/4 частка за ОСОБА_3. Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.09.2016 позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у м. Чернігові ради № 6-06/117 від 23.02.2011 про приватизацію АДРЕСА_1. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане Деснянською районною у м. Чернігові радою від 02.03.2011 на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі по 275,60 грн з кожного. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі по 275,60 грн з кожного. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1102,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду в частині задоволених вимог винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом не повно з»ясовано обставини справи та його висновки не відповідають дійсним обставинам.

Незаконність рішення місцевого суду заявник обґрунтовує тим, що суд в порушення ст. 61 ЦПК України, послався на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2011, але при розгляді справи участь приймали лише ОСОБА_3 та ОСОБА_6, тому зазначене рішення не створює преюдиції по даній справі.

Зазначає, що інформаційна довідка про те, що за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано по 1/4 частці вказаної квартири та за ОСОБА_5 1/2 частка цієї квартири, оскільки 1/4 частка квартири, яка належала заявнику, була подарована на початку 2016 року іншій особі, яка до участі у справі судом не залучена.

ОСОБА_1 участі в приватизації не приймав, а померлий син ОСОБА_5 був членом сім»ї ОСОБА_3 в розумінні ст. 3 ЦПК України.

Посилання судом на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2015, яким визнано недійсним шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який був зареєстрований 27.10.2009, є необгрунтованим, оскільки вказане рішення було скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи скарги зводяться до того, що заявник ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після померлого сина ОСОБА_5, і фактично оскаржуваним рішенням його позбавлено спадщини в незаконний спосіб.

Розгляд справи в суді першої інстанції без участі заявника та його сина, який на той час був живий, позбавило можливості заявити про строк позовної давності. В порушення норм ст. 88 ЦПК України судом здійснено розподіл судових витрат.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 посилається на те, що рішення суду першої інстанції від 02.09.2016 є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду залишенню без змін.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1, ), спадкоємцем майна померлого є ОСОБА_1 відповідно до даних спадкової справи, який є відповідачем по справі. Свідоцтво про прийняття спадщини на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції не видавалось.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/4 частку квартири на ім»я ОСОБА_3, припинення права власності на квартиру за ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і скасування державної реєстрації права власності, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено видачу такого свідоцтва Деснянською у м. Чернігові радою від 02.03.2011 на ім»я позивача, як не доведено наявність підстав для припинення права власності ОСОБА_1, набутого на підставі рішення суду, ОСОБА_5 на 1/2 частку та ОСОБА_3 враховуючи безпідставність обґрунтування позову в цій частині нормами п. 3 ч. 1, ч 2 ст. 346 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження органу приватизації про приватизацію квартири та визнання недійсним свідоцтва про права власності на квартиру на ім»я ОСОБА_3. та ОСОБА_5 суд першої інстанції послався на ч.ч. 1,2,3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 44 СК України, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині задоволених вимог.

З висновком місцевого суду щодо задоволених вимог не погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2009 по 05.05.2011, який розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 (а.с. 59).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 21.03.2017 визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 27.10.2009 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського РУЮ Чернігівської області, актовий запис № 14 (а.с. 167-169).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1, яке наявне в матеріалах справи (а.с. 139) спадкоємцем майна померлого є ОСОБА_1, який звернувся з заявою про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини звернулись також ОСОБА_3, з заявами про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5, на користь ОСОБА_1 звернулись ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Згідно ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов»язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

При цьому, усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов»язкові для нього так само, як вони були обов"язкові для особи, яку він замінив (ч.2 ст. 37 ЦПК України).

У зв»язку з цим ОСОБА_1 є відповідачем у справі, і, як правонаступник ОСОБА_5

З копії довідки КП «Деснянське» Чернігівської міської ради вбачається, що в АДРЕСА_1 на постійній основі зареєстровані: ОСОБА_3 з 03.04.1990 - власник/наймач, ОСОБА_1 з 17.11.2009 - чоловік, ОСОБА_5 з 05.10.2010 - син чоловіка (а.с. 6).

Розпорядженням органу приватизації Деснянської районної у місті Чернігові ради №6-06/117 від 23.02.2011 року прийнято рішення про передачу вказаної вище квартири в приватну спільну часткову власність (а.с. 9).

На підставі вказаного вище розпорядження ОСОБА_3 та ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині, форма власності - приватна (а.с. 73).

Стаття 8 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно з Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держкомітету України по житлово-комунальному господарству N 56 від 15 вересня 1992 року, передача займаних квартир у власність проводиться з письмової згоди усіх повнолітніх членів сім'ї, до яких відносяться лише громадяни, які постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, у тому числі тимчасово відсутніх.

В обґрунтування наявності підстав для визнання недійсним розпорядження позивач ОСОБА_3 посилалась на ч. 4 ст. 45 СК України, яка передбачає, що особа яка поселилась у житлове приміщення іншої особи у зв»язку з реєстрацією з нею недійсного шлюбу, не набула права на проживання у ньому і може бути виселена.

Враховуючи обставини справи та визнання судом недійсним шлюбу, висновки суду першої інстанції, що право ОСОБА_5 на приватизацію спірної квартири є похідним від права ОСОБА_1 внаслідок реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що 08.02.2011 від наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 була подана заява голові Деснянської районної у місті Чернігові ради про передачу в приватну спільну часткову власність вказаної квартири. Вказана заява підписана ОСОБА_3 та членом її сім'ї ОСОБА_5 (а.с. 8).

08.02.2011 ОСОБА_1 подав заяву Голові Деснянської районної у місті Чернігові ради, в якій зазначив, що не заперечує проти приватизації вказаної квартири без його участі, оскільки таке право на приватизацію вже використав (а.с.65).

Згідно ст. 65-1 Житлового кодексу Української РСР, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім"ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Нормами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Так, поза увагою суду першої інстанції залишились обставини, щодо родинних відносин, а саме кровного споріднення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як між тіткою та племінником.

Зазначені обставини були визнані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, як ОСОБА_3, так і ОСОБА_5, тому не підлягають доказуванню враховуючи ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Крім того, відповідно до даних спадкової справи № 11/2017 30.05.2017 ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, зазначивши померлого племінником, враховуючи що його мати ОСОБА_10 є її рідною сестрою.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у м. Чернігові ради № 6-06/117 від 23.02.2011 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказану квартиру, видане Деснянською районною у м. Чернігові радою від 02.03.2011 на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_5, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України , суд вирішує, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В обґрунтування наявності підстав для скасування розпорядження органу про приватизацію, ОСОБА_3 та її представник посилались на довідку від 05.09.2011 КП «Деснянське» Чернігівської міської ради, щодо не проживання ОСОБА_5 у спірній квартирі (а.с. 159), крім того в суді апеляційної інстанції позивачка посилалась на наявність підстав для задоволення позову внаслідок зловживання нею алкоголем на момент приватизації, зазначені обставини не приймаються апеляційним судом, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи встановлені обставини, слід дійти висновку про необґрунтованість заявлених вимог, з врахуванням наведеного, рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволених вимог з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задовольняється, рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору слід змінити збільшивши суму з 1102,40 до 1653,6 грн, та підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь держави 606,32 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 13 ст. 141, ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2016 року скасувати в частині задоволених вимог та стягнення судового збору з ОСОБА_1, ОСОБА_5.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Деснянської районної у м. Чернігові ради № 6-06/117 від 23.02.2011 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане Деснянською районною у м. Чернігові радою від 02.03.2011 року на ім»я ОСОБА_3 та ОСОБА_11 відмовити.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору змінити збільшивши суму з 1102,40 до 1653,6 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 606,32 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді: