У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоМостової Г.І.,
суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», GrandbisHoldings Limited про стягнення заборгованості з оплати за вчинення нотаріальних дій, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»), Grandbis Holdings Limitedпро стягнення заборгованості з оплати за вчинення нотаріальних дій

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що 25 вересня 2014 року між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», що створене та існує відповідно до законодавства України, та GrandbisНoldings Limited компанією, що створена та існує відповідно до законодавства Республіки Кіпр, було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Українська Національна Cтивідорна Компанія», який був нотаріально посвідчений ним - приватним нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 712 .

Відповідно до умов договору купівлі-продажу Grandbis Нoldings Limited зобов'язується продати та передати, а ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» зобов'язується купити та прийняти у власність частку у статутному капіталі ТОВ «Українська Національна Стивідорна Компанія» у порядку передбаченому договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 7 договору купівлі - продажу відповідачі домовилися, що договір купівлі-продажу набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення.

Вказувала, що вона за зверненням відповідачів вчинила нотаріальну дію, а саме посвідчила договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі та внесла про нього запис до реєстру для реєстрації нотаріальних дій, отже вона належним чином виконала свої обов'язки з нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 договору купівлі-продажу кожна із сторін відповідальна за свої власні юридичні та інші витрати, понесені у зв'язку із переговорами, підготовкою та виконанням цього Договору або будь-яких інших договорів, пов'язаних та згаданих у цьому договорі.

Оскільки згідно з п. 2.2 ст. 2 договору купівлі-продажу загальна купівельна ціна частки, яка була предметом купівлі-продажу, складала 15 000 000 доларів США, що на дату укладення договору купівлі-продажу еквівалентно 194 250 000 грн., позивач виставила наступні рахунки відповідачам у відповідності до ст. 31 Закону України «Про нотаріат»: відповідачу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» рахунок № 12/01-14 від 25 вересня 2014 року для оплати вчиненої нотаріальної дії на суму 487 500 грн та відповідачу Grandbis Holdings Limited рахунок №13/01-14 від 25 вересня 2014 року для оплати вчиненої нотаріальної дії на суму 1 455 000 грн.

Однак відповідачі, не внесли плату за належне нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу.

Зазначала, що у відповідності до п. д п. 3 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» № 7 - 93 від 21 січня 1993 року за нотаріальне посвідчення інших договорів, що підлягають оцінці, державне мито складає 1 % від суми договору, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тому відповідно до усної домовленості відповідачі мають сплатити 1 % від суми договору, що за обмінним курсом на дату посвідчення договору склало 1 942 500 грн. Отже сума заборгованості відповідачів перед позивачем не є меншою ніж ставка державного мита , яке справляється державними нотаріусами за аналогічні нотаріальні дії, а тому відповідає вимогам закону.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» кошти за вчинення нотаріальної дії у розмірі 487 500 грн., а з Grandbis Holdings Limitedу розмірі 1 455 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_6 посилалася на те, що між нею та відповідачами мала місце усна домовленість про оплату за вчинення нотаріальних дій, відповідно до якої ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» зобов'язувалася за вчинення нотаріальної дії оплатити 487 500 грн., а Grandbis Нoldings Limited - 1 455 000,00 грн., однак відповідачі так і не сплатили кошти за вчинення нотаріальних дій, що стало підставою звернення до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Такий висновок судів є правильним.

Судами встановлено, що 25 вересня 2014 року між Grandbis Нoldings Limited, компанією, що створена та існує відповідно до законодавства Республіки Кіпр, та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», що створене та існує відповідно до законодавства України, було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Українська Національна Стивідорна Компанія», за умовами якого продавець зобов'язується продати та передати, а покупець зобов'язується купити та прийняти у власність частку без будь-яких обтяжень у порядку, передбаченому цим договором (п. 2.1. договору) (а.с. 8-25).

Відповідно до п. 2.2. договору загальна купівельна ціна частки складає гривневий еквівалент 15 000 000 доларів США та сплачується протягом 10 робочих днів після укладення цього договору та його нотаріального посвідчення у гривнях за офіційним курсом НБУ станом на 14.00 на робочий день, що передує даті оплати, шляхом одноразового банківського переказу на банківський рахунок продавця, вказаний у п. 9.1. цього договору .

Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

За змістом ст. 3 цього Закону нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно із ст. 31 Закону приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та громадянином або юридичною особою.

Оплата додаткових послуг правового характеру, що надаються приватними нотаріусами і не належать до вчинюваної нотаріальної дії, провадиться за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 42 Закону передбачено, що нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів.

Таким чином, згідно з ч. 1 названої статті, нотаріальна дія вчиняється за наявності таких обов'язкових умов: оплата нотаріальної дії; - сплата податку чи іншого платежу (у передбачених законом випадках); подача всіх необхідних документів.

Оплата нотаріальної дії є обов'язковою умовою її вчинення.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 49 Закону встановлено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення.

Згідно з п. 1 глави 2 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок) (на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб у день подачі нотаріусу всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 3 глави 16 розділу 1 Порядку приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між приватним нотаріусом та фізичною або юридичною особою, але не меншу від розміру ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами за аналогічні нотаріальні дії.

Як вбачається із матеріалів справи, за посвідчення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі нотаріусом стягнута плата згідно з ст. 31 Закону, про що зазначено у цьому договорі (т. 1 а.с. 25) .

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що зазначення у договорі про стягнення плати згідно з ст. 31 Закону України «Про нотаріат» за посвідчення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі свідчить про сплату таких послуг, а тому дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Помилковість висновків судів попередніх інстанції про застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 207, 509 ЦК України на правильність оскаржуваних рішень не впливають та не може бути підставою для їх скасування, оскільки у задоволенні позову правильно відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Г.І. Мостова Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович