Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 333/1733/17 Головуючий у 1-й інстанції Круглікова А.В.
Номер провадження 22-ц/778/2843/17 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗОСНАСТКА» про визнання незаконним повністю та скасування наказу про зміну режиму роботи, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗОСНАСТКА» (далі ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА») про визнання незаконним повністю та скасування наказу про зміну режиму роботи.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 26.10.2012 року директор ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» Прочан О.О. прийняв наказ №53 «Про зміну режиму роботи».

У період з 28.10.2012 року до теперішнього часу керівництво ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» багаторазово не допускала позивача до роботи протягом усього робочого дня, посилаючись на наказ директора від 26.10.2012 року. Таким чином, наказ від 26.10.2012 року №53 «Про зміну режиму роботи» безпосередньо стосується трудових прав ОСОБА_3

Наказ суперечить ч. 3 ст. 32 КЗпП України, оскільки був прийнятий за відсутності будь-яких негативних змін в організації виробництва і праці у ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» порівняно з періодом до 26.10.2012 року.

Викладені у наказі №53 від 26.10.2012 року підстави для зміни режиму роботи не відповідають дійсності та є вигадкою директора ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» Прочан О.О. Вказаним наказом всім працівникам ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» було встановлено чотирьохденний робочий тиждень, проте у період дії цього наказу лише частина працівників працювала та продовжує працювати неповний робочий тиждень, інша частина - працює повний робочий тиждень або ж навіть у надурочний час.

Крім того, із змісту наказу від 26.10.2012 року №53 неможливо встановити строк дії цього наказу.

На підставі викладеного позивач просила суд, визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «ЗАСОСНАСТКА» №53 «Про зміну режиму роботи».

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» від 02.04.2007 р. № 29-к, ОСОБА_3 (позивач у цій справі) прийнято на посаду інженера - програміста 1 катергорії в конструкторсько-технологічний відділ ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» з окладом згідно штатного розпису з 02.04.2007 року.

Умовами п. 4.2.7. колективних договорів ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» на 2012 рік, на 2013 рік (був дійсний у 2014 році), на 2015 рік (був дійсний у 2016 році) визначено, що у зв'язку зі зміною у організації виробництва може бути встановлено неповний робочий тиждень з тривалістю не менше 32 години за тиждень при 8-годинному робочому дні, про що повідомляти працівників за два місяці (а.с. 69-74).

26.10.2012 року директором ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» Прочан О.О. та головою профспілкового комітету АСМУ ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» винесено та підписано наказ за № 53 «Про зміну режиму роботи» (а.с. 5), за змістом якого, у зв'язку із скрутним фінансовим положенням, недостатністю оборотних коштів, відсутністю необхідної кількості замовлень зі сторони ПАТ «ЗАЗ» та інших замовників, для забезпечення повного завантаження обладнання та працівників, що призвело до значного падіння об'ємів виробництва, на підприємстві виникла необхідність в зміні режиму праці та тривалості робочого часу для всіх працівників підприємства. У зв'язку з вищевикладеним, керуючись ст. 32, ч. 2 ст. 56, ст. 247 КЗпП Укрїна, п. 4.2.7. Колективного договору, наказано:

-встановити на підприємстві з 26.12.2012 р. для працівників всіх категорій 4-ри денний робочий тиждень (32 години на тиждень) з тривалістю робочого дня 8 годи;

-керівникам підрозділів надати на затвердження директору підприємства графіки роботи працівників підрозділів;

-групі організації праці та персоналу оплату праці здійснювати за фактично відпрацьований час;

-керівникам підрозділів довести цей наказ до відому всіх працівників під підпис (…).

На виконання вимог ч. 3 ст. 32 КЗпПУ, про зміну істотних умов праці (режиму роботи) працівники «ЗАЗОСНАСТКА», в т.ч. ОСОБА_3, були повідомлені за два місяці - 26.10.2012 р., про що свідчить особистий підпис працівників, в т.ч. ОСОБА_3, на листі ознайомленні (а.с. 49).

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи не встановлено правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» від 26.10.2012 р. № 53, оскільки зміна істотних умов праці, а саме, зміна режиму роботи, який полягав у запровадженні неповного робочого часу у вигляді чотириденного робочого тижня позивачки проведена у відповідності до вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України - з попередженням її про такі зміни за 2 місяці.

До таких висновків суд дійшов належним чином встановивши обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дотримуючись вимог норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Працівники, істотні умови праці яких у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні, персонально попереджаються про дату таких змін (не пізніше ніж за два місяці до змін). Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці або ж відмовитися від неї.

Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України в від 04 липня 2012 року в справі № 6-59цс12.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - Постанова) до істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою відноситься зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад, раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т.ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

У пункті 31 цієї Постанови роз'яснено, що згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці допускається, якщо це викликано змінами в організації виробництва і праці та працівник був повідомлений про ці зміни не пізніше, ніж за два місяці до їх запровадження. Якщо під час розгляду трудового спору буде встановлено, що істотні умови трудового договору було змінено не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Так, при змінах в організації виробництва і праці власник повинен додержуватися такого порядку. Зокрема, спочатку видається наказ про внесення змін в організацію виробництва і праці. У ньому розкривається зміст цих змін, даються відповідні доручення посадовим особам для здійснення таких змін. Конкретні працівники, істотні умови праці яких у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні, персонально попереджаються про те, що з такого-то конкретного дня (але не раніше ніж через два місяці після персонального попередження) змінюються істотні умови їх праці.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки від 14.03.2017 року ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» про порівняння об'єму реалізації виготовленої продукції та наданих послуг ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» (а.с. 67) за період з 2011 року по 2016 рік, об'єм реалізації виготовленої продукції та наданих послуг в 2011 році становив 22 830 грн., 2012 році - 20 335 грн., 2013 році - 14 916 грн., 2014 році - 14 536 грн., 2015 році - 18900 грн., 2016 році - 18452 грн.; зміна об'єму реалізації в доларовому еквівалентів порівнянні з попереднім роком становить: у 2012 році зменшилася на 11,19%, у 2013 році - на 26,67%, у 2014 році - на 34,47%, у 2015 році - на 29,25%, у 2016 році - на 16,53%; зміна об'єму реалізації в доларовому еквіваленті в порівнянні з 2012 роком становить: у 2013 році зменшилася на 26,67 %, у 2014 році - на 51,94%, у 2015 році - на 66%, у 2016 році - на 71,62%.

Крім того, відповідно до довідки від 14.03.2017 року, трудомісткість основного виробництва в реалізації продукції (а.с. 68) в порівнянні з попереднім роком змінилася наступним чином: у 2012 рік показник становив 3,71%, у 2013 рік показник зменшився на 23,68%, у 2014 році зменшився на 17,17%, у 2015 році показник становив 10,80%, у 2016 році - зменшився на 20,93%. Зміна трудомісткості в порівнянні з 2012 роком складає: у 2013 році показник зменшився на 23,68%, у 2014 році - на 36,78%, у 2015 році - на 29,95%, у 2016 році - на 44,62%.

Вказані обставини підтверджені також директором ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» Прочан О.О., який був допитаний в суді першої інстанції в якості свідка за клопотання позивача.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином оцінившивище зазначені докази дійшов обґрунтованого висновку, що в діяльності виробництва ТОВ «ЗАЗОСНАСКА» дійсно відбулись негативні зміни, а тому для запобігання повного припинення роботи підприємства виникла необхідність у зміні режиму роботи, який полягав у запровадженні неповного робочого часу - чотириденного робочого тижня.

Крім того, Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області при проведенні позапланової перевірки додержання законодавства з питань праці у ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» встановлено відсутність порушень норм ст. 32 КЗпП України, про що свідчить наявний в матеріалах справи лист від 26.12.2016 р. № 08/02.9-05/5967, підписаний заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області (а.с. 6).

Також судом встановлено, що будучи ознайомлена з наказом ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА» від 26.10.2012 р. № 53 в строк, встановлений ч. 3 ст. 32 КЗпП України , позивач не повідомила відповідача про свою незгоду із істотними змінами умов праці. При цьому, ОСОБА_3, після зміни істотних умов праці, продовжує працювати у ТОВ «ЗАЗОСНАСТКА», що вказує на його згоду на продовження роботи в нових умовах, не припиняла трудових відносин з відповідачем згідно із частиною четвертою статті 32 за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про відсутність змін істотних умов праці позивача спростовані під час апеляційного розгляду справи з підстав, наведених в цій ухвалі.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 26.12.2017року.

Головуючий

Судді: