Справа № 487/6529/15-ц
Провадження № 4-с/487/101/17
У Х В А Л А

Іменем України

14.12.2017 року Заводського районного суду м. Миколаєва в складі: головуючого судді Сухаревич З.М., при секретарі Попович А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання бездіяльності державного виконавця Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області неправомірною та зобовязання відкрити виконавче провадження і направити копії на адресу стягувача.

22.07.2016 року ОСОБА_1 подав заяву про доповнення до скарги на бездіяльність державного виконавця, в якій поряд з раніше заявленими вимогами він заявив вимоги про скасування постанови про повернення виконавчих документів стягувачу та зобовязати державного виконавця здійснити дії щодо примусового виконання виконавчих документів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 липня 2016 р. скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 01 вересня 2017 року згадану ухвалу від 28.07.2016 року в частині вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 щодо повернення виконавчих листів про стягнення із ТОВ «Обарівінвест», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості; скасування постанови державного виконавця Дудки І.О. від 18 серпня 2016 року та покладення обов'язку на державного виконавця вчинити виконавчі дії з метою примусового виконання виконавчих листів скасовано, а скаргу в цій частині повернуто до Заводського районного суду м. Миколаєва на новий розгляд в іншому складі.

05.10.2017 р. ухвалою суду відкрито провадження у вищевказаній частині скарги.

В судове засідання представник скаржника не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, вимоги скарги підтримав, просив про їх задоволення.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надіслала заяву, в якій просить відкласти розгляд скарги ОСОБА_1 у звязку із перебуванням її на лікарняному.

Представник Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області до судового засідання не зявився, надіслав суду заяву про відкладення судового розгляду у звязку із його зайнятість в іншому суді.

Представник ТОВ «Обарівінвест» до судового засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Надіслав клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що 08.12.2017 року ОСОБА_3 в особі ОСОБА_5 звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва у справі 487/6529/15-ц про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2015 року. За наслідками цього перегляду можливий новий статус для нового боржника від померлого ОСОБА_4 до ОСОБА_5

Вирішуючи клопотання про зупинення справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно із положенням пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України, за яким суд вирішив це питання, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального, чи адміністративного судочинства.

Відповідно до Розділу VII ЦПК України розгляд судом скарги щодо дій державного виконавця є судовим контролем за виконанням судового рішення і предметом розгляду в такій справі є саме дії або бездіяльність державного виконавця, а тому подання ОСОБА_3 зави про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами не повязано з вирішенням цієї справи.

Слід також зауважити, що згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема, своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою ст.ст. 157, 386 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-923цс15.

Також, згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З вищенаведених підстав та враховуючи вимоги ст. 157 ЦПК України про те, що справа повинна бути розглянута судом протягом розумного строку, а також те, що справа неодноразово відкладалась за заявами субєкта оскарження та заінтересованих осіб, а тому суд вийшов за обмежений законом десятиденний строк розгляду скарги, суд вважає, що клопотання ТОВ «Обарівінвест» про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ТОВ «Обарівінвест» про зупинення провадження по скарзі ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів з дня її оголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва, в строк і порядок, встановлений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: З.М. Сухаревич