Справа № 369/3204/17 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/5505/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 30 13.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - судді Мережко М.В.

Суддів Данілова О.М., Суханової Є.М.

Секретар Шуляк Д.О.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю « Клайт» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю « Клайт» про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 15 травня 2013 року сталась ДТП. Винним у скоєнні було визнано водія ОСОБА_3, який на час пригоди працював в ТОВ «Клайт». У результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості. На лікування ним було витрачено 3000,64 грн., які мають бути відшкодовані відповідачами.

Крім того позивач зазначив , що до дорожньо-транспортної пригоди він займався підприємницькою діяльністю - вантажними перевезеннями, отримував прибуток. Після ДТП він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, а після виписки з лікарні продовжував лікуватись амбулаторно, що тривало кілька місяців. Весь цей час він не міг займатись своєю підприємницькою діяльністю, отримувати доходи та забезпечувати свою родину.

Враховуючи його заробіток за останній звітний квартал сума завданих збитків, упущеної вигоди становить 55 000 грн., яка також має бути відшкодована відповідачами, оскільки саме через винні дії ОСОБА_3 йому було завдано збитків.

Крім того, винними діями відповідача ОСОБА_3 йому завдано і моральної шкоди. Позивач у позові зазначає, , що його здоров'я підірвано, він втратив можливість на певний час вільно пересуватись, постійно болить спина та паморочиться голова, він постійно має відвідувати лікарів, проходити курси лікування та реабілітації в лікарнях. Він не може повноцінно жити та нормально працювати, порушені нормальні життєві зв'язки. Відповідачі в добровільному порядку не відшкодували ні моральної шкоди , яку він оцінює в розмірі 40 000 грн., ні матеріальної шкоди, яка складаються з витрат на лікування та втраченого заробітку, в розмірі 58 000,64 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ТОВ «Клайт» в рівних частинах на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 58 000,64 грн. та на відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.; судові витрати покласти також на відповідачів.

З урахуванням уточнень до позову, ОСОБА_2 зазначив ,що розмір його доходу, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, на підставі його річного доходу (303 200 грн.) за минулий звітний період становить 25 266 грн. Враховуючи, що з травня по вересень через отриману травму він не міг займатись підприємницькою діяльністю, тому відповідачі мають відшкодувати йому збитки в розмірі 126 333 грн. Крім того, винними діями відповідача ОСОБА_3 йому завдано і моральної шкоди. Моральна шкода полягає в тому , що його здоров'я підірвано, він втратив можливість на певний час вільно пересуватись, постійно болить спина та паморочиться голова, він постійно має відвідувати лікарів, проходити курси лікування та реабілітації в лікарнях. Позивач не може повноцінно жити та нормально працювати, порушені нормальні життєві зв'язки. Ні ОСОБА_3, ні ТОВ «Клайт» за весь час після ДТП не відшкодували завданої шкоди.

Просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ТОВ «Клайт» на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 3 000,64 грн., упущену вигоду в розмірі 126 333 грн. та на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.; судові витрати покласти також на відповідачів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року позов задоволений частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Клайт» на користь ОСОБА_2 на відшкодування коштів на лікування 3 000,64 грн., дохід, втрачений внаслідок ушкодження здоров'я, в розмірі 84 330 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Клайт» на користь держави судовий збір в розмірі 1264,95 грн. .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ « Клайт» подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду , ухвалити нове рішення , відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ТОВ « Клайт» .В апеляційній скарзі посилалися на неповне з»ясування судом обставин ,що мають значення для вирішення справи .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов"язків.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено судом першої інстанції , 15 травня 2013 року близько 16 години 30 хвилин водій ОСОБА_3, керуючи маршрутним автобусом марки «РУТА 20-СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по маршруту № 741 по вул. Зеленій у

м. Вишневе зі сторони вул. Жовтневої (Європейської) в напрямку вул. Лесі Українки. Рухаючись у вказаному напрямку, перед виїздом на нерегульоване перехрестя з вул. Лесі Українки в напрямку вул. Залізничної, водій ОСОБА_3 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не переконався, що подальший рух буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, відхилився від затвердженого маршруту та, як наслідок, не надав переваги в русі транспортному засобу, який наближався до перехрестя проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, у щепленні з напівпричепом марки «ОДАЗ 9370», д/н НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі - вул. Лесі Українки зі сторони вул. Святошинської в м. Вишневе.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків); пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі); п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); п. 16.11 (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля КАМАЗ-5410 д/н НОМЕР_7 ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді хребтово-спинномозкової травми, що супроводжувалась переломом тіла 12-го грудного хребця, яка згідно висновку експерта № 148/Д від 10-22.07.2013 року, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, як така, що викликала довготривалий розлад здоров'я.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього обов'язок, передбачений ст. 76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «КЛАЙТ» на користь ОСОБА_2 - 26500 ,32 грн матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 26 500, 32 грн матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні у розмірі 3033, 12 грн. Речові докази у справі - автомобіль НОМЕР_3, який переданий ТОВ «КЛАЙТ» та автомобіль марки «КАМАЗ-5410», д/н НОМЕР_7, у щепленні з напівпричепом марки «ОДАЗ 9370» д/н НОМЕР_8, який переданий ОСОБА_2 , - залишено в їх розпорядженні.( а.с.11-15) . Вказаним вироком , встановлено ,що ОСОБА_3 працює водієм в ТОВ « Клайт» , і в день скоєння ДТП знаходився на роботі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2017 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_3, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін( а.с. 16-20).

Вироком встановлено , що ОСОБА_2 є власником автомобіля «КАМАЗ-5410», д/з НОМЕР_7 та користувачем напівпричепу «ОДАЗ 9370» з НОМЕР_9 ( а.с. 13)

Засуджений ОСОБА_3 має посвідчення водія серії НОМЕР_10, видане 02 лютого 2005 року, та право керування транспортними засобами категорії «В», «С», «D» (а.с. 13) .. Автобусом «РУТА 20-СПГ», д/н НОМЕР_4, керував на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_11, виданого ТОВ «КЛАЙТ».

У ТОВ «КЛАЙТ» ОСОБА_3 працював водієм на підставі наказу № 6 від 07 травня 2013 року , про що зроблений запис в його трудову книжку .

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Обумовлені диспозицією ст. ст. 1187, 1188 ЦК України обставини відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом ( ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

У такому випадку обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, покладається на власника цього джерела підвищеної небезпеки, а не на винного водія (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року).

Посилання відповідача ТОВ «Клайт» на те, що на час ДТП ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах є безпідставними , належними та допустимими доказами не підтверджуються , спростовуються доказами наявними в матеріалах справи( вирок суду ).

Саме товариство, як власник джерела підвищеної небезпеки має забезпечити належний контроль за використанням джерела підвищеної небезпеки водієм, вживати заходів для запобігання аварійності при використанні джерела підвищеної небезпеки (Постанова Вищого господарського суду України від 24.05.2016р. у справі № 912/4768/15 в продовження вищевказаного спору який розглядався Верховним Судом України по справі №6-229цс14 від 28.01.15р. де висловлено вказану вище правову позицію)

Судом першої інстанції встановлено, , що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки не довів факту забезпечення ним належної схоронності джерела підвищеної небезпеки у неробочі дні та поза межами робочого часу з метою недопущення його експлуатації, в т.ч. працівниками. Доказів на підтвердження здійснення викрадення (самовільного використання) ОСОБА_3 автомобіля, належного відповідачеві, останнім не надано.

Зазначене підтверджується, також, і тим, що ключі та реєстраційні документи на належний йому автомобіль у неробочий день та час перебували у ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 1ІК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, уберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою (транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом) сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, власник або інший володілець джерела підвищеної небезпеки може бути притягнений до відповідальності, якщо буде доведено, що неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця). В такому випадку до відповідальності притягуються як володілець джерела підвищеної небезпеки, так і особа, яка неправомірно заволоділа небезпечним об'єктом, у частці, яка визначається за рішенням суду з врахуванням обставин, що мають істотне значення - ступеня вини володільця об'єкта у недбалому ставленні до його зберігання, величини завданої шкоди, матеріального становища сторін тощо.

Як роз'яснено у п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 з послідуючими змінами, володілець джерела підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо ( доведене, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

Винна в ДТП особа (водій) відшкодовує шкоду за правилами відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки, тобто, на підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, проте, зазначене не виключає відповідальності власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, винні дії якого сприяли скоєнню ДТП, який повинен відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду у відповідності до ч. 4 статті 1187 ЦК України у визначеному судом розмірі.

Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази, а також заявлені позивачем позовні вимоги, суд вірно дійшов висновку , що відповідачем не було доведено тих обставин, що автомобіль вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, і ОСОБА_3 керував ним під час ДТП не у зв'язку з виконанням своїх посадових обов'язків.

За таких обставин,висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_3 на момент ДТП керував автомобілем, саме, з метою виконання своїх посадових обов'язків, є вірним , а отже, і заподіяну позивачу ОСОБА_2 шкоду ,повинен відшкодовувати відповідач ТОВ «Клайт» в повному розмірі, відповідно до ст.1172 ЦК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року

№ 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв'язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП - отриманням середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_2

На підтвердження вимог про стягнення витрат на лікування, позивачем надано копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, товарні чеки та копії видаткових накладних на загальну суму 3000,64 грн. (оригінали знаходяться в матеріалах кримінальної справи №369/8906/15-к, копії а.с. 6-10) ) та підлягають стягненню з ТОВ «Клайт».

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07 серпня 2008 року, основним видом діяльності згідно КВЕД 49.41 є вантажний автомобільний транспорт, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань № від 15 березня 2017 року.( а.с. 34-35)

Статтею 1198 ЦК України передбачено, що розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, визначається на підставі даних органу доходів і зборів. Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.

Розмір доходу, втраченого фізичною особою, яка самостійно забезпечує себе роботою (адвокатом, особою, зайнятою творчою діяльністю, та іншими), визначається у порядку, встановленому частинами першою - третьою цієї статті.

Згідно довідки Києво-Святошинського ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 04 вересня 2017 року вбачається, що сума доходу ФОП ОСОБА_2 за 2012 рік складає: І квартал - 37200 грн., ІІ квартал - 56 000 грн., ІІІ квартал - 117000 грн., IV квартал - 93000грн. (загальний розмір - 303 200 грн., середньомісячний - 25 266 грн.); за 2013 рік складає: І квартал - 55000 грн., ІІ квартал - 34 000 грн., ІІІ квартал - 8000 грн., IV квартал - 96500 грн.( а.с. 35)

Виходячи зі змісту вищезазначеного, судом при вирішенні вказаного спору, встановлено наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач повинен довести , що втрачений дохід є наслідком неправомірних дій відповідача, що стало єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його усталеного способу життя та понесення втрат.

Як встановлено судом першої інстанції , в результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля НОМЕР_5 ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді хребтово-спинномозкової травми, що супроводжувалась переломом тіла 12-го грудного хребця, яка згідно висновку експерта № 148/Д від 10-22.07.2013 року, відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, як така, що викликала довготривалий розлад здоров'я.

З наданого суду витягу №5002 Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 15 травня 2013 року по 14 червня 2013 року, 21 травня 2013 року - виконана операція; при виписці на амбулаторне лікування рекомендовано: ортопедичний режим, ЛФК, кальцемін адванс, перев'язки в поліклініці, ходіння на милицях. ( а.с. 6)

Враховуючи характер травми, тривалість лікування, втрату реальних доходів, які б позивач міг отримати за звичайних обставин, якби не травма, яка викликала довготривалий розлад здоров'я, що унеможливлює керування транспортним засобом, необхідність лікування та реабілітації з травня по вересень, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Клайт» упущеної вигоди підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 84 330 грн. (25 266 грн. х 5 місяців - 42 000 грн.(задекларований дохід за вказаний період).

Відповідач будь-яких доказів на спростування вимог позивача в цій частині суду не надав .

Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року

№ 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом вірно встановлено , що позивачу внаслідок скоєння ДТП спричинені й моральні страждання . Так позивач пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на лікування, тяжкі травми призвели до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивача. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд вірно враховував обставини справи та докази в їх сукупності,характер і тривалість страждань, стан здоров'я позивача, тяжкість завданої травми та наслідки і вірно визначився ,що вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України , відповідач не надав ні суду першої інстанції , ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування вимог позивача, а відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду законне та обгрунтоване, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 313 - 315, 317,319 ЦПК України , колегія суддів , -

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю « Клайт» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів .

Головуючий

Судді