Справа № 456/253/17
Провадження № 2/456/781/2017
РІШЕННЯ

іменем України

30 листопада 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Янко Б. Я. ,

при секретарі Стасів О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до директора ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради про визнання дій неправомірними і незаконними, відшкодування шкоди та повернення коштів за отримані нотаріальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом в якому просить визнати відмову від виконання службових обовязків директором Моршинського ПЖКГ неправомірною а незаконною та стягнути моральну шкоду в сумі 3000 ,00 гривень та 200, 00 гривень за отримані нотаріальні послуги.

В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що 18.10.2016 року вони звернулись до Моршинського ПЖКГ для проведення завірки доручення на представництво інтересів в державних установах, однак їм було відмовлено. Вони повторно звернулись до згаданої установи з аналогічною заявою, однак їм знову було відмовлено з посиланням на ст. 245 ЦК України. Вважає, що дії відповідача є неправомірні, оскільки раніше довіреність аналогічного змісту ними посвідчувались, а тому змушені були звернутись до суду із даним позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовоні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити такі у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив, що дії відповідача є неправомірними, суперечать нормам законодавства. Окрім цього, раніше довіреності аналогічного змісту Моршинським ПЖКГ завірялись.

Представник відповідача ПЖКГ Моршинської міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовоних вимог. Пояснила, що позивачі справді звертались до ПЖКГ Моршинської міської ради, однак їм було відмовлено у засвідченні довіреності, хоча не заперечувала того факту, що раніше вони такі дії вчиняли завіряли позивачам довіреності.

Представник відповідача-ПЖКГ Моршинської міської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належну оцінку зібраним доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог.

За змістом п.п. 1, 3, 4 ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_2 звертались до ПЖКГ Моршинської міської ради із заявами з проханням наданням їх доручення згідно їхнього бланку з метою представництва їхніх інтересів представника в судах та інших державних установах, громадських організаціях, нотаріальних конторах, органах ДРАЦС, паспортних відділах державної міграційної служби, державній реєстраційній службі та інших установах.

Відповідно до листів ПЖКГ Моршинської міської ради № 881 та № 882 від 29.12.2016 року позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено, що відповідно п.4 ст. 245 ЦК України, посадова організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду або за місцем проживання, може посвідчувати довіреності тільки на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції та згідно ст. 38,39,42 ЦПК України поширюють свою дію тільки на представництво в судових інстанціях, а тому рекомендують звернутись до нотаріуса для посвідчення такого змісту довіреності.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рекомендацією відповідача скористались, звернулись до нотаріуса за посвідченням довіреності, що стверджується копіями наявних таких в матеріалах справи. Однак, вважаючи дії ПЖКГ Моршинської міської ради неправомірними щодо відмови у посвідченні довіреності, вони звернулись до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ч.4 ст. 245 ЦК України, довіреність на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції (поштових переказів, посилок тощо) може бути посвідчена посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання.

Стаття 42 ЦПК України передбачає можливість посвідчення довіреності посадовою особою за місцем проживання довірителя для представництва інтересів виключно у судових інстанціях.

До матеріалів справи представником позивача ОСОБА_4 додано довіреність, посвідчену директором ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_4 представляти його інтереси в судах України, строк дії довіреності до 30.09.2016 року.

Таким чином, суд з критикою відноситься до відмови ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради, оскільки останніми така вже видавалась, відмова відповідача щодо посвідчення довіреності є неправомірною та суперечить нормам статті 245 ЦК України, а тому позов в частині визнання відмови від виконання службових обовязків директором ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради неправомірною слід задовольнити.

Що стосується позовних вимог в частині щодо стягнення моральної шкоди в сумі 3000 (три тисячі) гривень та стягнення 200 (двохсот) гривень за отримані нотаріальні послуги, суд приходить до переконання, що в задоволенні таких слід відмовити, виходячи з наступного.

Частинами 1 3 статті 23 ЦК України та роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та їх представник в позовній заяві та в судовому засіданні не навели жодної обставини спричинення їм моральної шкоди, в чому вона проявилась та як вплинула на стан їхнього здоровя, спричинення їм душевних страждань тощо, а тому суд з критикою ставиться до позовної вимоги щодо стягнення такої з відповідача в їх користь, а відтак в її задоволенні слід відмовити у звязку з безпідставністю.

Що стосується стягнення з відповідача ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради на користь позивачів 200,00 гривень за отримані нотаріальні послуги, слід зазначити наступне.

Відповідно до копій квитанцій, котрі наявні в матеріалах справи, позивачі справді понесли витрати в сумі 200, 00 гривень, повязані з наданням нотаріальних послуг, а саме посвідчення довіреностей у звязку з відмовою відповідача по справі посвідчити довіреності директором ПЖКГ Моршинської міської ради.

Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Враховуючи той факт, що витрати в сумі 200, 00 гривень, які позивачі просять стягнути з відповідача ПЖКГ Моршинської міської ради за отримані нотаріальні послуги не відносяться до судових витрат, передбачених ст. 79 ЦПК України, суд приходить до переконання, що в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що позовні вимоги в частині відмови ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради є обґрунтованими, оскільки така відмова є неправомірною та суперечить вимогам ст. 245 ЦК України; а що стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в сумі 3000 (три тисячі) гривень та стягнення 200 (двохсот) гривень за отримані нотаріальні послуги, суд приходить до переконання, що такі витрати не передбачені ст. 79 ЦПК України та відповідачі не навели жодної обставини спричинення їм моральної шкоди, в чому вона проявилась та як вплинула на стан їхнього здоровя, завдання їм душевних страждань тощо, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, тим самим визнати відмову від виконання службових обовязків директором ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради неправомірною та незаконною, а в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в сумі 3000 (три тисячі) гривень та стягнення 200 (двохсот) гривень за отримані нотаріальні послуги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 245, 1167, 1172 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати відмову від виконання службових обовязків директором ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради неправомірною та незаконною.

В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в сумі 3000 (три тисячі) гривень та стягнення 200 (двохсот) гривень за отримані нотаріальні послуги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 житлово-комунального господарства Моршинської міської ради на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 160 (сто шістдесят) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_8