Справа №487/3091/17 17.08.2017 17.08.2017 17.08.2017
Провадження №22-ц/784/1829/17
Справа № 487/3091/17 Головуючий у першій інстанції: Нікітін Д.Г.
Провадження № 22-ц/784/1829/17 Доповідач в апеляційній інстанції: Царюк Л.М.
У Х В А Л А

іменем України

17 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участі: представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червня 2017 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу, в якому просив стягнути за договорами позики грошові кошти на загальну суму 1 371 039.30 грн.

Одночасно у позові ОСОБА_6 заявив клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача, зокрема:

-нежитлову будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1

- 2-х кімнатну квартиру спільного заселення, загальна площа 29,0 кв.м, житлова площа 23,3 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_2

-на 1/4 частку у двокімнатній квартирі загальною площею 55,0 кв.м, житлова площа 30,9 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_3

-нежитлове приміщення салону-перукарні з нежитловими приміщеннями підвалу загальною площею 67,8 кв.м на першому поверсі житлового будинку за літ. А-3, що розташовані по АДРЕСА_2 що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_5 із забороною будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна,

пославшись при цьому на те, що відповідач тривалий час ухиляється від своїх обов'язків щодо повернення боргу, у останнього наявні інші боргові зобов'язання, отже існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Постановлено накласти арешт на нерухоме майно відповідача, а саме на - нежитлову будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1

- 2-х кімнатну квартиру спільного заселення, загальна площа 29,0 кв.м, житлова площа 23,3 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_2

- на 1/4 частку у двокімнатній квартирі загальною площею 55,0 кв.м, житлова площа 30,9 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_3

- нежитлове приміщення салону-перукарні з нежитловими приміщеннями підвалу загальною площею 67,8 кв.м на першому поверсі житлового будинку за літ. А-3, що розташовані на АДРЕСА_2, що належать на праві власності відповідачу ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом порушені норми процесуального права, зокрема, питання про забезпечення позову розглянуто без його участі, судом не враховано ті обставини, що іпотека 2-х кімнатної квартири припинена, а 1/2 частки нежитлових приміщень по АДРЕСА_2 за договором купівлі проваджу від 20 грудня 2014 року відчужена відповідачем іншій особі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.151,152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з роз'ясненнями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 7 статті 319 ЦК України встановлено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано до суду позов про стягнення боргу за договорами позики у загальному розмірі 1 371 039.30 грн.

Вказане свідчить, що існує спір щодо повернення грошових коштів.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що співмірними із заявленими позовними вимогами є такий спосіб забезпечення позову, як арешт нерухомого майна, що належить на праві власності відповідачу.

Колегія суддів вважає даний висновок правильним, оскільки районним судом було у повній мірі враховано як інтереси позивача, який убезпечував себе від можливого невиконання рішення суду, так і інтереси відповідача, який є власником нерухомого майна та не може бути тривалий час обмежений у праві володіння та користування цим майном.

Таким чином, забезпечивши позов шляхом арешту на нерухоме майно відповідача, суд досяг балансу інтересів сторін.

Відповідач не позбавлений можливості здійснювати право користування нерухомим майном, але не може його реалізувати. Тобто, до моменту закінчення розгляду справи нерухоме майно не змінить свого вигляду та власника.

Це в повній мірі відповідає меті забезпечення позову - гарантуванню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Між тим, при накладенні арешту на нежитлові приміщення салону-перукарні з нежитловими приміщеннями підвалу загальною площею 67,8 кв.м на першому поверсі житлового будинку за літ. А-3, що розташовані на АДРЕСА_2 суд не врахував, що за даними інформаційної довідки з державного реєстру на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, що була надана районному суду (а.с. 20), з 20 грудня 2014 року відповідач є власником тільки ? частки цього майна. Іншою 1/2 часткою вказаного нерухомого майна за договором купівлі-продажу володіє за договором купівлі-продажу інша особа.

Суд першої інстанції залишив ці обставини поза увагою, а тому безпідставно наклав арешт на все нежитлове приміщення салону - перукарні, не врахувавши правовий режим цього майна - спільна часткова власність, а також права та інтересу іншого співвласника - ОСОБА_7

З огляду на ці обставини, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Щодо тверджень відповідача про розгляд районним судом питання про забезпечення позову без його участі, то ці обставини не можуть буди взяті до уваги з огляду на ч. 1 ст. 153 ЦПК України, за приписами якої заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення, оспорювана ухвала суду першої інстанції підлягає зміни в частині забезпечення позову у спосіб накладання арешту на нежитлове приміщення салону-перукарні по АДРЕСА_2 а саме забезпечення позову шляхом накладення арешту не на все приміщення, а ? частку цього приміщення, що належить на праві власності ОСОБА_8

В іншій частині ухвала суду підлягає залишенню без змін, оскільки інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції щодо забезпечення позову накладенням арешту на інше нерухоме майно, не спростовують.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає зміні в частині накладення арешту на нежитлове приміщення салону-перукарні по АДРЕСА_2

Керуючись ст. ст. 303, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2017 року в частині накладення арешту на нежитлове приміщення салону-перукарні з нежитловими приміщеннями підвалу загальною площею 67,8 кв.м па першому поверсі житлового будинку за літ. А-3, що розташовані на АДРЕСА_2 змінити, забезпечивши позов накладенням арешту на ? частку цього нежитлового приміщення, що належать на праві власності ОСОБА_5.

В іншій частині зазначену ухвалу районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Прокопчук