Справа № 183/1159/17
№ 2/183/1480/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2017 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Макаренко А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

10 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

21 березня 2017 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги.

08 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про те, що він не підтримує позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 грошових коштів за лікування в сумі 3 793,77 грн.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 19 вересня 2016 року о 13 годині 15 хвилин водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи з другорядної дороги вул. Островського на головну дорогу вул. Гетьманську міста Новомосковська Дніпропетровської області, грубо порушуючи вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу», не надав переваги у русі автомобілю НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався з правого боку по головній дорозі вул. Гетьманська. При цьому, водій ОСОБА_5, помітивши небезпеку для руху автомобіля під його керуванням автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, застосував екстрене гальмування, але сталося зіткнення транспортних засобів, в результаті чого автомобіль ВАЗ-2107 під керуванням водія ОСОБА_5 в некерованому стані відкинуло вправо де він зіткнувся з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а пасажиру автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забою лівої гомілки.

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що оскільки він є власником автомобіля НОМЕР_2, діями ОСОБА_8 йому були спричинені матеріальні збитки та завдана моральна шкода.

Так, зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини тільки водія ОСОБА_3, який у відповідності до постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2016 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Намагаючись хоча б частково перекласти свою провину на водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5, правопорушник ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції, але, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3, 08 грудня 2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2016 року була залишена без змін.

Позивач ОСОБА_1 в заяві посилався на те, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, він, як потерпілий, у відповідності до приписів п.41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке за рахунок коштів захисту потерпілих відшкодувало йому збитки в сумі 19 854,69 грн.

В той же час, зазначене вище відшкодування не покриває всіх матеріальних збитків, завданий йому як потерпілому.

Так, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та підготовки зазначеного позову у цивільній справі за надання численних консультацій, підготовку та уточнення позовних заяв, участь у судових засіданнях у порядку адміністративного та цивільного провадження ним були понесені витрати на юридичну допомогу, а саме - сплачено адвокату 8 000,00 грн.

Крім того, діями відповідача ОСОБА_3 йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що він переніс душевні страждання внаслідок пошкодження належного йому майна, був порушений його звичайний спосіб життя, оскільки він не мав можливості користуватися належним йому транспортним засобом, переживань, оскільки відповідач не відшкодував завдані збитки.

В звязку з наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просив суд:

-стягнути на його користь з ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 8 000,00 грн.;

-стягнути на його користь з ОСОБА_3 на відшкодування завданої моральної шкоди 20 000,00 грн..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що він не має можливості сплатити суми, які просить стягнути позивач.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

ОСОБА_3 був визнаний винним в тому, що 19 вересня 2016 року о 13 годині 15 хвилин він, як водій, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи з другорядної дороги вул. Островського на головну дорогу вул. Гетьманську міста Новомосковська дніпропетровської області, грубо порушуючи вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу», не надав переваги у русі автомобілю НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався з правого боку по головній дорозі вул. Гетьманська. При цьому, водій ОСОБА_5, помітивши небезпеку для руху автомобіля під його керуванням автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, застосував екстрене гальмування, але сталося зіткнення транспортних засобів, в результаті чого автомобіль ВАЗ-2107 під керуванням водія ОСОБА_5 в некерованому стані відкинуло вправо де він зіткнувся з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 було відмовлено, постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року було залишено без змін.

На підставі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі п. 1 статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката. Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулюються відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно вимог ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Встановлено, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1 не застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність.

Судом встановлено, що у відповідності до вимог п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне транспортне) страхове бюро України виплатило ОСОБА_1 на відшкодування завданої матеріальної шкоди 19 854,69 грн.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 8 000,00 грн.

На підставі ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яка особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивач, на обґрунтування вимог посилався на те, що для відновлення свого права він був змушений нести витрати на правову допомогу.

Встановлено, що згідно Договору про надання адвокатських послуг від 19 жовтня 2016 року, адвокат ОСОБА_2 зобовязався надавати ОСОБА_5 адвокатські послуги, в тому числі приймати участь при розгляді адміністративної справи за ст. 124 КУпАП.

На підставі акту-розрахунку вартості послуг за надану правову допомогу та звіту про виконану роботу від 10.02.2017 року, адвокатом надані послуги ОСОБА_5 на суму 4 300,00 грн.

В той же час, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині необґрунтовані, оскільки договір про надання послуг адвоката було укладено не з позивачем ОСОБА_1, а з його сином - ОСОБА_5, який керував належним позивачу транспортним засобом в момент дорожньо-транспортної пригоди та визнаний потерпілим у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно Договору про надання адвокатських послуг від 13 січня 2017 року, адвокат ОСОБА_2 зобовязався надавати ОСОБА_1 адвокатські послуги.

На підставі акту-розрахунку вартості послуг за надану правову допомогу та звіту про виконану роботу від 10.02.2017 року, адвокатом надані ОСОБА_1 наступні послуги: надана усна консультація, підготований запит до відділу поліції, підготовлений цивільний позов.

У відповідності до квитанції № 544881 від 13.01.2017 року позивач ОСОБА_1 оплатив адвокату 4 000,00 грн.

Згідно вимог ст. 84 ЦПК України, 1. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. 2. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, 1. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В той же час, на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем не надано доказів того, що ним оплачувалися послуги адвоката при участі останнього в судових засіданнях, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, в звязку з чим, в задоволенні зазначеної частини позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку із пошкодженням її майна.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обстави, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд приходить до переконання, що діями відповідача ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із пошкодженням належного йому майна автомобіля.

Враховуючи принцип розумності та справедливості, враховуючи обставини справи, розмір спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем завищені, а тому, підлягають частковому задоволенню, в розмірі 2 000 грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

В звязку з наведеним, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, понесені в звязку і сплатою судового збору в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 2 000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький