Справа № 750/7905/17
Провадження № 2/750/2113/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю,

третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

17.08.2017 року позивач звернулася в суд та просить визнати право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка до цього часу належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4.

Свої вимоги мотивує наступним.

26.11.1993р. між сторонами зареєстровано шлюб. 13.04.1994 року в період шлюбу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1 та 03.06.1996 року в ОСОБА_3 МБТІ було зареєстровано право власності на вказану квартиру за позивачем, яка зареєстрована та проживає в спірній квартирі на даний час. Шлюб між сторонами було розірвано 21.06.19996 року. Відповідач у вказаній квартирі не зареєстрований та не проживає, а позивач сплачує комунальні послуги. Оскільки квартира була придбана за її кошти, вона сама оплачує комунальні послуги, утримує дане житло в належному стані, вважає, що набула права власності на неї за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Навів суду доводи, викладені в позові.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321, ст.328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути обєктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Обовязковою обставиною, яка має значення для визнання права власності на майно за набувальною давністю є відсутність у позивача інших підстав набуття права на це майно (ч.1 ст.344 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.ст.335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння.

Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, договір), а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, в позовній заяві та в судовому засіданні встановлено, що позивач вважає себе власником 1/2 частини спірної квартири, а відповідача, як колишнього чоловіка також власником 1/2 частини спірної квартири. Проте, позивачем не було надано беззаперечних доказів щодо реєстрації права власності на 1/2 частину квартири, як за позивачем так і за відповідачем.

Як вказано вище, наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності на таке майно за набувальною давністю.

В той же час, спірна квартира придбана за час перебування сторін у шлюбі, а тому у позивача є підстави (титул) набуття права на спірне житло з інших підстав, крім набувальної давності.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута