Номер провадження: 22-ц/785/1379/17
Номер справи місцевого суду: 520/3517/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання окремих положень договору іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

29.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» (далі-Товариство), ОСОБА_3 про визнання окремих положень договору іпотеки недійсними і просила: визнати недійсними п.п. 5,1, 5.2 із підпунктами 5.2.1, 5.2.2. та пунктом 5.3 договору іпотеки від 11.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Позов обґрунтовано тим, що позивачка і відповідач ОСОБА_3 з жовтня 1980 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

11.04.2008 року відповідач ОСОБА_3 в інтересах сімї придбав квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, 11.04.2008 року між ВАТ «УкрСиббанк» (далі-Банк) і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки за умовами якого, у порядку забезпечення зобовязань за договором про надання споживчого кредиту від 11.04.2008 року, в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1.

У подальшому, за договором про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 11.04.2008 року, Банк передав право вимоги Товариству.

В березні 2016 року позивачка отримала лист від приватного нотаріуса про прийняття ним рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття Товариством права власності на спірну квартиру.

Після вивчення позивачкою змісту договору іпотеки від 11.04.2008 року, зясувалось, що договір містить розділ 5 застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Посилаючись на те, що чоловік та дружина розпоряджаються майном, яке є субєктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою, вона не давала нотаріально посвідченої згоди на укладення договору із застереженнями, які визначені розділом 5 договору іпотеки, позивачка просила позов задовольнити.

Позивачка, представник відповідача Товариства, відповідач ОСОБА_3 і приватний нотаріус не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Представник Товариства подав до суду першої інстанції письмові заперечення на позов і просив розглядати справу за його відсутності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року позов задоволено: суд визнав недійсними застереження в п.п. 5,1, 5.2 із підпунктами 5.2.1, 5.2.2. та пунктом 5.3 договору іпотеки від 11.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник Товариства просить рішення суду від 23.06.2016 року скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, наявність в договорі іпотеки п. 6.12 про те, що угода укладається за нотаріальною згодою дружини іпотекодавця.

У засіданні колегії суддів: представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 скаргу підтримав; представник Товариства скаргу не визнав.

Приватний нотаріус не зявився у засідання колегії суддів, сповіщався про розгляд справи 14.12.2017 року.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачка просила визнати недійсними п.п. 5,1, 5.2 із підпунктами 5.2.1, 5.2.2. та пунктом 5.3 договору іпотеки від 11.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з тих підстав, що вона, як дружина ОСОБА_3, не давала нотаріально посвідченої згоди на укладення договору із застереженнями, які визначені розділом 5 договору іпотеки (а.с.2-5).

Суд, задовольняючи позов виходив з того, що ОСОБА_2, як дружина, не давала ОСОБА_3 на укладення 11.04.2008 року договору іпотеки, за умовами якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1, у звязку з чим порушені права позивачки, які підлягають захисту судом (а.с.51ґ.52).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

У позові ОСОБА_2 слід відмовити з таких підстав.

Між сторонами виникли правовідносини із зобовязання, зокрема з оспорення окремих частин правочину, які регулюються нормами ЦК України, СК України і Законом України «Про іпотеку».

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ч.ч.1-5 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.ст. 60 ч.ч.1,2, 61 ч.1 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ст. 65 ч.ч.1-3 СК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ст. ст. 1, 18 Закону України «Про іпотеку»).

Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників (ст. 6 Закону України «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час укладення договору іпотеки).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено

іпотекодавцем у суді (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Колегією суддів встановлено, що позивачка і відповідач ОСОБА_3 з жовтня 1980 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.15).

11.04.2008 року, у період шлюбу із позивачкою, відповідач ОСОБА_3, за договором купівлі-продажу придбав, у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.16-18).

Крім того, 11.04.2008 року між ВАТ «УкрСиббанк» (далі-Банк) і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки за умовами якого, у порядку забезпечення зобовязань за договором про надання споживчого кредиту від 11.04.2008 року, в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 (а.с.19-22).

Договір іпотеки від 11.04.2008 року містить розділ 5 застереження про задоволення вимоги іпотекодержателя (а.с.21).

Пункт 6.12 договору іпотеки від 11.04.2008 року також зазначає, що цей договір укладається за нотаріально засвідченою згодою дружини іпотекодавця, яка зберігається у справах нотаріуса (а.с.22).

У подальшому, за договором факторингу №4 від 11.06.2012 року, Банк відступив право вимоги за договором іпотеки від 11.04.2008 року Товариству (а.с.9,10).

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 627 ч.1, 628 ч.1 ЦК України).

Під час укладення договору іпотеки від 11.04.2008 року, а також погодження окремих пунктів (умов), які являють собою зміст іпотечного договору, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, умови договору були спрямовані на реальне настаннях правових наслідків, що ним обумовлені, оспорювані пункти правочину вчинені у письмовій формі і нотаріально посвідчені, правочин укладено за нотаріально засвідченою згодою дружини іпотекодавця, яка зберігається у справах нотаріуса, що свідчить про те, що позивач надала згоду як до змісту всього правочину, так і до всіх умов (пунктів), у тому числі п.п.5,1, 5.2 із підпунктами 5.2.1, 5.2.2. та пунктом 5.3 оспорюваного правочину.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє у позові за необґрунтованістю вимог.

Заперечення представника позивачки із посиланням на наявність висновку експерта про те, що позивачка не підписувала договір фінансового поручителя від 11.04.2008 року не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини стосуються іншого правочину, який не є предметом розгляду у даній справі.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позову, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, які викладені в мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1п.п.3.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», ОСОБА_3 про визнання недійсними п.п. 5,1, 5.2 із підпунктами 5.2.1, 5.2.2. та пунктом 5.3 договору іпотеки від 11.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. ОСОБА_6 Колесніков