Справа №473/1595/17 12.12.2017 121217 12.12.2017
Провадження №22-ц/784/2538/17 Головуючий по 1 інстанції Лузан Л.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання - Лептузі С.С.,

за участю позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4800 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк, відповідно до умов кредитного договору від 07 жовтня 2010 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 25 липня 2016 року, грошових коштів у сумі 69 296 грн. 84 коп.

Проте, вказаний виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, оскільки нотаріусом належним чином не перевірено безспірність заявлених до стягнення банком вимог, оскільки існує спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, так як кредитні кошти зняті невстановленою особою після викрадення гаманця позивача разом з кредитною карткою, про що одразу було повідомлено правоохоронні органи та ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що стягувачем не було надано необхідний перелік документів, на підставі яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Посилаючись на викладенні обставини, позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. зареєстрований в реєстрі за № 4800 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 69 296 грн. 84 коп., яка виникла за період з 07 жовтня 2010 року по 25 липня 2016 року та складається з - заборгованості за тілом кредиту - 14 619 грн. 25 коп., заборгованості за процентами - 48 654 грн. 55 коп., заборгованості за комісією та пенею - 2 247 грн. 00 коп. (однією сумою), штрафу (фіксована частина ) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процента складова від суми заборгованості за кредитом) - 3 276 грн. 04 коп.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017 року позов задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилаючись на те, що суд першої інстанції недостатньо ретельно дослідив обставини справи, що призвело до невірних висновків та відповідно неправильного рішення суду, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач, зазначаючи про відповідність рішення суду нормам матеріального права, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед Банком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 07 жовтня 2010 року в письмовій формі був укладений кредитний договір, який складається з анкети - заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Умов і Правил надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта, а також банківських тарифів ( а.с.14).

Позивачеві видано кредитну карту 4149 4374 1052 3466 ( а.с.15).

Відповідно до даного договору банк надав ОСОБА_2 кредит за тарифним планом кредитних карток «Універсальна» у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов'язала щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі, передбаченому банківськими тарифами.

Як вбачається із наданого до суду розрахунку, позивач до червня 2014 року проводила оплату за договором. Після чого припинила і користування кредитною карткою і сплату коштів на погашення кредиту.

Таким чином станом на 25 липня 2016 року заборгованість склала 69 296 грн. 84 коп.

Оскільки позивач заборгованість по кредиту не сплатив, відповідач, скориставшись своїм правом відповідно до чинного законодавства та розпочав процес повернення заборгованості за Договором з Позивача шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

26 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4800, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за вищевказаним кредитним договором у загальному розмірі 69 296 грн. 84 коп., яка виникла за період з 07.10.2010 року по 25.07.2016 року та складається з - заборгованості за тілом кредиту - 14 619 грн. 25 коп.; - заборгованості за процентами - 48 654 грн. 55 коп.; - заборгованості за комісією та пенею - 2 247 грн. 00 коп. (однією сумою);- штрафу (фіксована частина ) - 500 грн. 00 коп.;

- штрафу (процента складова від суми заборгованості за кредитом) - 3 276 грн. 04 коп.( а.с.70-87)

05 травня 2017 року головним державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання обумовленого виконавчого напису (ВП № 53875228), копію якої позивач отримала 11 травня 2017 року( а.с.9).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На підставі приписів ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012р. №296/5 ( далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 ( далі - Перелік).

Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні.

Згідно з п. п. 1.1-1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172, якою затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Також, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5).

При цьому нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.3 глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

У справі, рішення в якій переглядається, суд встановив, що представником ПАТ КБ «ПриватБанк» для одержання спірного виконавчого напису нотаріуса останньому було надано копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, заповнену ОСОБА_2 07 жовтня 2010 року, яка містить інформацію щодо особи позичальника, визначеного нею виду послуги, яку вона бажала отримати від банку. Будь - яких відомостей стосовно умов кредитування, зокрема, розміру кредитного ліміту порядку та строків повернення кредитних коштів, процентної ставки за користування кредитними коштами, умови її зміни, в тому числі в односторонньому порядку, відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, обумовлена заява не містить. Разом з тим Умови і Правила надання банківських послуг, тарифи Банку, які з анкетою - заявою складають кредитний договір, стягувачем надано не було.

Крім того, в поданій представником банку заяві про вчинення виконавчого напису визначений строк за який провадиться стягнення, а саме: з 07 жовтня 2010 року по 25 липня 2016 року. Між тим розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий стягувачем за період з 28 січня 2014 року по 25 липня 2016 року. Між тим, такий розрахунок не є випискою з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, відповідно до Переліку.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до обумовленого розрахунку має місце збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами: з 01 вересня 2014 року - 2,7% на місяць (32,4 % річних); з 01 квітня 2015 року - 3,5 % на місяць (42,0 % річних) та нарахування процентів на прострочену заборгованість за підвищеною процентною ставкою (що фактично в кілька разів перевищує базову процентну ставку). Доказів правомірності застосування таких процентних ставок, обґрунтування їх розміру матеріали справи не містять. Неправильний розрахунок розміру процентів за користування кредитом прямо впливає на розмір заборгованості.

При здійсненні розрахунку для вчинення виконавчого напису нотаріусом, Банк виходив із заборгованості по тілу кредиту 14619 грн.25 коп., на вказану суму нараховував проценти, пеню та штраф.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначала про те, що сума боргу є спірною, оскільки нею особисто використано лише 3778 грн.83 коп. кредитних коштів, які знаходилися на рахунку, а 10930 грн. було викрадено.

Як вбачається із матеріалів справи, 28 січня 2014 року у позивача викрадено гаманець де була і кредитна карта ПАТ КБ «ПриватБанк». Цього ж дня вона звернулася до відповідача і картку заблоковано. Однак, як згодом з'ясувалося, до проведення блокування, кошти з картки 10930 грн. встигли зняти невстановлені особи з банкомату у с. Олександрівка Вознесенського району.

На теперішній час СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 від 30 січня 2014 року щодо таємного викрадення її майна, в тому числі кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», з якої невстановленою особою було знято кредитні кошти в розмірі 10 930 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позову та визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню

Таким чином, за наслідками розгляду справи суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213 - 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновку суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Прокопчук