РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/4352/17

пр. № 2-о/759/259/17

05 грудня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Шум Л.М.

при секретарі: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство внутрішніх справ України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України про встановленнч факту, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник у березня 2017 р. звернувся до суду з зазначеною вище заявою, посилаючись на те, що 3 05.07.2014 р. по 13.08.2014 р. проходив службу у добровольчому батальйоні (батальйоні МВС у Донецькій обл.) «Шахтарськ», отримав вогнепальне поранення, після одужання, брав участь у бойових діях у складі добровольчого батальйону «Свята Марія», який був включений до складу МВС України. Встановлення факту участі в антитерористичній операції та участі у бойових діях під час антитерористичної операції, отримання поранення необхідно для визнання заявника учасником бойових.

Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги заяви та просили їх задовольнити.

Представник Міністерства оборони України до суду не з`явився, подав письмові заперечення, в яких просив залишити заяву без задовлення, посилаючись на відсутність необхідних доказів для задоволення заяви, зокрема, заявник не надав необхідних документів для прийняття рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, визначених Порядком №413 від 20.08.2014 р., затвердженого постановою КМУ (а.с. 36-38).
Представник Антитерористичний центр при Службі безпеки України в судовому засіданні поклалася на розсуд суду щодо вирішення справи по суті.

Суд, заслухавши думку сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, 13.08.2014 р. по 14.08.2014 р. ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «Маріупольська міська лікарня №4 ім. Мацука» з діагнозом: вогнестрільне поранення правої кисті. Трава була отримана під час бойових дій в зоні АТО (а.с. 13 16).

Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За приписами ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

У листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти, зокрема, щодо проходження дійсної військової служби, участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, тощо.

За приписами п. 20 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, у тому числі, особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначений Кабінетом Міністрів України у постанові від 20 серпня 2014 року № 413.
Відповідно до змісту п. 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам , які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою КМУ №413 від 20.08.2014 року (далі Порядок), підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: витяги з наказів про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення; витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів; для осіб, які отримали поранення, контузії, каліцтва, матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв.
Пунктом 5 даного Порядку зазначено, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС; міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.
За правилами п. 8 Порядку, у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії. У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у пункті 5 цього Порядку. Рішення комісії (міжвідомчої комісії) може бути оскаржено в судовому порядку.
Законом передбачений порядок захисту порушених прав заявника шляхом першочергового звернення до комісій при військових комісаріатах, в разі відмови наданні статусу учасника бойових дій, таке рішення може бути оскаржено в порядку адміністративного судочинства.
Судом встановлено, що відповідно до Довідки Маріупольської міської лікарні № 4 ім. І.К.Мацука від 11.03.2016 р. № 239, позивач ОСОБА_1 13.08.2014 р. поступив в травматологічне відділення вказаної лікарні з діагонозм: вогнепальне поранення, яке отримане під час бойових дій взоні АТО (а.с. 15).
Встановлено, що відповідно до листа Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 14.06.2017 р. № 18322/Бр, у складі ГУ МВС України в Дніпропетровській області перебував батальйон патрульної служби міліції особливого призначення «Шахтарськ», який було створено наказом МВС України від 10.06.2014 р. № 551 «Про створення підрозділу патрульної служби міліції особливого призначення ГУ МВС України в Дніпропетровській області» та ліквідовано наказом МВС України від 10.09.2014 р. № 927 «Про організаційні зміни в підрозділах патрульної служби міліції особливого призначення» (а.с. 49).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду показав, що був офіцером добровільного батальйону «Шахтарськ», згідно відповідного наказу з липня 2014 р. по 20.05.2016 р., та з цього ж часу знає позивача ОСОБА_1 з яким служив в зоні АТО біля Маріуполя Дніпропетровській області під керівництвом командира роти «Шахтарськ» Лінько Д.В., в тому числі 13.08.2014 р. брали разом участь у штурмі смт. Іловайськ, під час якого позивач отримав вогнепальне поранення.
Свідок ОСОБА_3 суду показав, що у період з 09.05.2014 р. по 26.06.2014 р. був командиром роти батальйону «Шахтарськ», до складу якого входив позивач ОСОБА_1 , в кінці травня 2014 р. разом готувались до звільнення Маріуполя.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 ставить питання щодо встановлення факту його участі в бойових діях під час проведення антитерористичної операції та участі у штурмі смт Іловайськ в зоні проведення антитерористичної операції, у зв`язку з тим, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, а саме: визнання учасником бойових дій, у відповідності до п. 20 ст. 6 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ч.1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про основи національної безпеки України" об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.
Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст. 4 Закону України "Про основи національної безпеки України").
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України).
Даній статті Конституції України кореспондує стаття 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
У преамбулі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Ст.7 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.
Відносно військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій.
Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони, і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст.6 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо), на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу, законодавчо не врегульовано вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій, хоча загальновідомим фактом є внесення декількох законопроектів щодо внесення змін та доповнень до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які зареєстровані і перебувають на розгляді Верховної Ради України.
Крім того, розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що участь добровольчих формувань в особливий період, в тому числі добровольчий батальйон "Шахтарськ", в антитерористичній операції в районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено. З боку держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО.
Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності з 22.05.2014, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.
Так, учасниками бойових дій згідно з п. 19 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ від 22.10.1993, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Учасники добровольчих формувань, які в особливий період з боку державних установ були допущені в район проведення АТО та приймали участь у бойових діях на боці сил АТО, не були включені в перелік п.19 ст.6 Закону № 3551-ХІІ від 23.10.1993 (із змінами та доповненнями), а тому, суд вважає, що у позивача ОСОБА_1 є право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту його участі в бойових діях на боці сил АТО, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини (справа "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom) від 15 листопада 1996 року та "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року).
Судом встановлено, що відповідно до наданих письмових доказів ОСОБА_1 приймав участь в бойових діях, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в районах проведення АТО з 05 липня 2014 р. по 13 серпня 2014 р.
Факт участі в бойових діях, перебування в зоні антитерористичної операції протягом липня - серпня 2014 року підтверджено також показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які також перебували у зоні АТО та приймали участь у бойових діях разом з позивачем ОСОБА_1 .
Дані свідки попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, тому у суду відсутні підстави не довіряти їх свідченням.
Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені в судовому засіданні, які знайшли своє обґрунтування та підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись Порядком надання статусу учасника бойових дій особам , які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою КМУ №413 від 20.08.2014 року, ст. ст. 57, 60, 209, 212-215, 234, 256-259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство внутрішніх справ України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України про встановленнч факту задовольнити.

Встановити факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у бойових діях під час проведення антитерористичної операції у Донецькій області у період з липня 2014 р. по 13.08.2014 р., включно та отримання 13.08.2014 р. поранення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі до районного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії рішення.
Суддя :