Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/544/17 Головуючий у 1-й інст. Руденко В. О.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, Управління Служби Безпеки України в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про опис та арешт майна боржника, визнання незаконними та скасування результатів проведення електронних торгів, повернення автомобіля, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Руденка В.О. у смт. Брусилів,

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в кінцевій редакції якого просив визнати протиправною та скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 23 листопада 2016 року, визнати незаконними та скасувати результати проведення електронних торгів від 03.07.2017 року №268569 Житомирською філією ДП «Сетам» та стягнути з Брусилівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області шляхом повернення ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_1, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, а також відшкодувати понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31 жовтня 2008 року у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи слідчим Управління служби безпеки України у Житомирській області накладено арешт на автомобіль НОМЕР_2 та передано йому на зберігання. Складений слідчим протокол опису майна, на яке накладено арешт від 31 жовтня 2008 року не скасовано.

16.09.2010 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва задоволено цивільний позов ТОВ "Простофінанс" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. У листопаді 2016 року, в межах виконавчого провадження за вищевказаним судовим рішенням, спірний автомобіль у позивача вилучено старшим державним виконавцем Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області та накладено на нього арешт. Протокол опису та арешту автомобіля йому не вручався та не надходив на його адресу. В подальшому, 15 липня 2017 року позивач отримав акт про проведення Житомирською філією ДП "Сетам" №268569 електронних торгів 13.07.2017 року, відповідно до якого, спірний автомобіль продано ОСОБА_2

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 31 жовтня 2008 року слідчим ОВС СВ Управління СБУ у Житомирській області накладено арешт на спірний автомобіль. Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини всього належного йому майна, серед якого є і вищевказаний автомобіль. За таких обставин вважає, що постанова про опис та арешт майна боржника від 23 листопада 2016 року, а також проведення електронних торгів є незаконними.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами перевірки обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що арешт, вилучення та продаж спірного автомобілю здійснено державним виконавцем у відповідності до договору застави, на виконання рішення суду про стягнення на користь заставодержателя та у відповідності з встановленим законом порядком.

З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно договору застави транспортного засобу від 16.01.2008 року, ОСОБА_1 передав спірний автомобіль у заставу ТОВ «Простофінанс», правонаступником якого стало ТОВ «Кредитні ініціативи», про що свідчить Витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №51637131 (а.с.38-.39).

Протоколом опису майна, на яке накладено арешт від 31 жовтня 2008 року, слідчим в особливо важливих справах УСБУ у Житомирській області накладений арешт на спірний автомобіль в межах розслідування кримінальної справи (а.с.6).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16 вересня 2010 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Простофінанс" грошові кошти в сумі 37584,16 гривень (а.с 4).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №26826268 від 30 травня 2011 року, відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-5518 від 16.09.2010 року виданим Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 37584,16 грн. на користь ТОВ «Простофінанс» (а.с.22).

Ухвалою від 05 липня 2013 року Оболонського районного суду міста Києва стягувача ТОВ "Простофінанс" замінено на ТОВ "Кредитні ініціативи" (а.с.5).

Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23 листопада 2016 року у виконавчому провадженні ВП №26826268 накладено арешт на спірний автомобіль.

У подальшому, в межах виконавчого провадження ВП №26826268, 13 липня 2017 року державним виконавцем знято арешт зі спірного автомобілю (а.с.40), припинено оголошений раніше розшук майна боржника (а.с.41), згідно акту про проведенні електронні торги від 13 липня 2017 року спірний автомобіль передано на реалізацію та продано його за 21000,00 гривень переможцю торгів - ОСОБА_2 (а.с.42).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітень 2012 року за № 512/5, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Встановивши, що дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Брусилівського РУЮ про опис та арешт майна (коштів) боржника були правомірними та відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи ОСОБА_1 про те, що спірний автомобіль продано без зняття арешту, накладеного слідчим УСБУ, що ставить його під загрозу кримінальної відповідальності за незбереження ввіреного йому арештованого майна спірного автомобілю, спростовуються наступним.

Положення статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють загальні правила порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, зокрема, частина 5 вказаної статті передбачає, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Таку ж правову позицію викладено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року, а саме у п.23, де зазначено, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону "Про виконавче провадження" у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина 5 статті 52 Закону "Про виконавче провадження"). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом (стаття 12 вказаного Закону).

Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

За правилами ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 21 Закону України «Про заставу».

Враховуючи наведене, правильними є висновки суду, що права позивача не були порушені, оскільки відчуження автомобіля не було вчинено позивачем, а було здійснене примусово, офіційно державним виконавцем у порядку виконавчого провадження.

Водночас, встановлений законодавством пріоритет прав заставодержателя над правами інших осіб щодо предмету застави свідчить про відсутність порушень прав та законних інтересів інших осіб від звернення стягнення на спірний автомобіль в інтересах заставодержателя.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, передбачені законом підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.12.2017.

Головуючий Судді