Справа №489/5362/16-ц 12.12.2017 12.12.2017 12.12.2017
Провадження №22-ц/784/2561/17
Справа № 489/5362/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22ц- 784/2561/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю:

- представника ДВС Собчук А.В.,

- представника боржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року за поданням державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - ВДВС) звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Державний виконавець посилався на те, що на виконанні у Інгульському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 53627232 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3-5023/2007 від 12 липня 2012 року, виконавчого листа № 490/8379/15-ц від 22 серпня 2016 року, виданих Центральним районним судом м. Миколаєва, а також виконавчого листа № 489/5362/16-ц від 27 липня 2017 року, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини та неустойки за прострочення сплати аліментів.

Посилаючись на наявність у боржника не виконаних зобов'язань, а також на те, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання зобов'язань, державний виконавець просив тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року подання державного виконавця задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, без вилучення паспортного документу, до виконання зобов'язань, покладених на нього зведеним виконавчим провадженням № 53627232.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_4 ухиляється від виконання судових рішень, то є підстави для задоволення подання державного виконавця.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2016 року державним виконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 12 липня 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

23 серпня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 22 серпня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

15 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження на примусове виконання виконавчого листа, виданого 27 липня 2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 1 427 грн. 02 коп.

Звертаючись з поданням, державний виконавець посилається як на підставу звернення до суду на ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час звернення в суд із поданням), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, підлягають доведенню державним виконавцем, оскільки згідно ч.2 ст. 377 ЦПК України дане подання розглядається негайно і лише за участі державного виконавця, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

На момент звернення з поданням факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, які додані до подання державного виконавця.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не допущення в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать боржнику або якими він користується для проведення виконавчих дій; не подання виконавцю декларації про доходи та майно, у тому числі про майно, яким боржник володіє спільно з іншими особами; неявка на вимогу виконавця.

Із доказів, наданих державним виконавцем, видно, що ним вжиті, передбачені Законом заходи щодо виконання згаданих судових рішень, про що свідчать постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 10 лютого 2016 року, звернення стягнення із заробітної плати боржника від 11 квітня 2016 року, арешт майна боржника від 14 березня 2017 року, а також запити державного виконавця до відповідних державних установ щодо наявності у боржника рухомого і нерухомого майна.

Доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання вказаних судових рішень, не з'являється на вимогу державного виконавця або чинить перешкоди у проведенні державним виконавцем відповідних виконавчих дій останнім не надано.

В поданні державний виконавець вказує на те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 23 серпня 2016 року боржника зобов'язано з`явитися до державного виконавця та подати декларацію про доходи та майно, однак вимога державного виконавця виконана не була.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Повідомлення про вручення боржнику рекомендованого листа разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, як того вимагає ст.28 Закону, матеріали справи не містять.

Відтак, посилання в поданні на те, що боржником не виконана вимога державного виконавця та не надано декларацію, є безпідставним.

Крім того, в поданні державний виконавець посилається на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, не з'являється за викликом державного виконавця.

Проте жодного доказу ухилення боржника від явки до державного виконавця за його викликом, суду не надано.

Як видно із матеріалів, доданих до подання, ОСОБА_4 з 05 лютого 2016 року працював у Дитячо - юнацькому спортивно - оздоровчому комплексі на посаді сторожа і сплачував аліменти на підставі виконавчих листів за місцем роботи, виходячи із заробітної плати.

Крім того, відповідно до представлених представником боржника до апеляційної скарги квитанцій, боржник ОСОБА_4 починаючи з 2016 року щомісячно сплачує аліменти та заборгованість по аліментам згідно виконавчих листів, а тому не можна вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

В суді апеляційної інстанції представник боржника зазначила, що ОСОБА_4 дійсно періодично перетинає кордон, намагається працевлаштуватися і таким чином сплатити заборгованість по аліментам, оскільки за місцем його основного проживання немає роботи.

За таких обставин, не можна вважати, що виїзд боржника за межі України пов'язаний з ухиленням останнього від виконання судового рішення.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді подання державного виконавця не звернув належної уваги на вказані положення матеріального і процесуального права та на відсутність будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання вказаних судових рішень або про перешкоди, які він чинить щодо їх виконання, то оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може вважатись законною.

Тому, відповідно до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити державному виконавцю у задоволенні подання.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :