Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №33/4748/16 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/778/1909/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, який протягом розгляду справи уточнювала.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, буд. 45-А.

Рішенням виконкому Запорізької міської ради депутатів трудящих № 16 від 11.05.1957 р. для будівництва житлового будинку за вище вказаною адресою було виділено земельну ділянку площею 306 кв. м.

Земельна ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, 45-А, межує, зокрема, із земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, 47, власником 1/2 частини зазначеного житлового будинку є відповідач ОСОБА_3

08.09.1995 р. ОСОБА_3 набула право власності на частку житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, 47 та з цього часу неодноразово переміщувала межу між земельними ділянками у бік житлового будинку позивача.

Вказує, що на теперішній час межа між земельними ділянками проходить на відстані 0,25 м від належної позивачу прибудови літ. А-3, тоді як за абрисом земельної ділянки № 45-А від 22.02.1980 р. межа позначена на відстані 0,5 м від задньої стіни цієї будівлі та проходить по прямій лінії.

На підставі зазначеного остаточно просила усунути перешкоди, які створюються відповідачем ОСОБА_3, в користуванні належною їй на праві користування земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, 45-А, шляхом покладення на ОСОБА_3 обов'язку демонтувати паркан, який встановлений між земельними ділянками №45-А та № 47 по вулиці Академіка Карпінського у місті Запоріжжя, та встановити його по прямій лінії на відстані 0,5 м від задньої стіни прибудови літ. А-3, належної до житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, 45-А, стягнути з ОСОБА_3 на її користь судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2017 року позов задоволено в повному обсязі. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений законом або договором, за умови належності особі, яка звертається до суду, прав, свобод або інтересів, про захист яких йдеться.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Загальні способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. При виборі способу захисту цивільного права необхідно виходити із субєктивного права та характеру його порушення.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст. 4 ЦПК є обовязком суду.

За змістом наведених норм закону право на задоволення позову у справі має особа, яка не може в повній мірі реалізувати свої порушені, невизнані, або оспорювані права. Не може бути задоволено позов особи про захист прав, яких вона не має.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник нерухомого майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні мною права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України: у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній білянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок ( крім багатоквартирного ), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника ( землекористувача ).

В силу ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 152 ЗК України: власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. б) ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19 липня 1978 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Запоріжжі по вул. Карпінського, 45-А, розташований на земельній ділянці розміром 298 кв.м. (а.с. 5-7).

Власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, буд. 47, є відповідач ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 1995 року (а.с.64).

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, 45-А, межує, зокрема, із земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, 47.

Рішенням виконкому Запорізької міської ради депутатів трудящих № 16 від 11.05.1957 р. для будівництва житлового будинку в м. Запоріжжі по вул. Карпінського, 45-А ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку площею 306 кв. м. (а.с.46).

Звертаючись із первісною позовною заявою, позивач просила перенести паркан, який існує між земельними ділянками № 45-А та № 47 по вул.. Академіка Карпінського міста Запоріжжя, відповідно до встановленої межі між цими земельними ділянками, фактично визначеної на місцевості за висновком судової земельно-технічної експертизи.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_5 посилається на ті обставини, що на теперішній час межа між земельними ділянками проходить на відстані 0,25 м. від належної їй прибудови літ А-3, тоді як за абрисом земельної ділянки № 45А від 22.02.1980 року межа позначена на відстані 0,5 м від загальної стіни цієї будівлі та проходить по прямій лінії.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_5 просить покласти на ОСОБА_3 обов'язок демонтувати паркан, який встановлений між земельними ділянками №45-А та № 47 по вулиці Академіка Карпінського у м. Запоріжжя, та встановити його по прямій лінії на відстані 0,5 м від задньої стіни прибудови літ. А-3, належної до житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Академіка Карпінського, 45-А.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. ст. 57-60 ЦГІК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з абрису земельної ділянки № 45А від 22.02.1980 року межа між земельними ділянками №45-А та №47 по вул. Академика Карпінського дійсно позначена на відстані 0,5 м., проте не від прибудови літ. А-3, а від літньої кухні, позначеної літ. Б-1 (а.с. 51, 12).

Відповідно до Протоколу № 6 засідання погоджувальної комісії щодо спору з приводу суміжного землекористування по вул. Карпінського 45-а, 45, 47 від 28.07.2005 року за даними обмірів Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації 2000 року площа земельної ділянки № 45-а по вул. Карпінського складає 303,95 м. (а.с. 10-11), тобто на 10,5 кв.м. менше, ніж за рішенням Запорізької міської ради депутатів трудящих № 16 від 11.05.1957 р.

Згідно висновків комісії будинків № 45-А.(ОСОБА_5М.) та № 47 (ОСОБА_3А.) було рекомендовано поновити межу шляхом встановлення паркану від сараю літ. «Б» земельної ділянки № 47 на 10 см. в бік земельної ділянки 47, тобто з»єднати крайні точки на земельній ділянці №45-А та №47 по прямій.

Із висновками зазначеної комісії власники будинків № 45-А (ОСОБА_5М.) та № 47 (ОСОБА_3А.) погодились.

За приписами ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Судова земельно-технічна експертиза по справі не проводилась..

Жодних належних та допустимих доказів того, що літня кухня (літ. Б-1) не перебудовувалася, а була приєднана до житлового будинку літ. А, позначена в технічному паспорті як прибудова літ. А-3 і, відповідно, що межа між прибудовою літ. А-3 та парканом має становити 0,5 м., в розуміння ст. 10, 60 ЦПК України з боку позивача надано не було.

Позовних вимог щодо поновлення межі шляхом встановлення паркану від сараю літ. «Б» земельної ділянки № 47 на 10 см. в бік земельної ділянки 47, тобто з»єднати крайні точки на земельній ділянці №45-А та №47 по прямій, як зазначено в протоколі № 6 засідання погоджувальної комісії щодо спору з приводу суміжного землекористування по вул. Карпінського 45-а, 45, 47 від 28.07.2005 року, ОСОБА_5 не заявляла.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та наявності підстав для задоволення позову, тому відповідно до п.2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: