Справа № 461/4501/17 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/6440/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Жукровській Х.І.,

за участю ОСОБА_3 представника ПАТ КБ «ПриватБанк»;

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 29.08.2011 року в сумі 41 742 грн. 60 коп., що складається із: 2 035 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом; 33 373 грн. 27 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 870 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. фіксована частина; 1 963 грн. 93 коп. процентна складова, а також стягнути судові витрати по справі

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідно до укладеного 29 серпня 2011 року договору ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві відповідача. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість, яка і є предметом позовних вимог (а.с. 1-2).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 41742,60 грн. за кредитним договором № б/н від 29 серпня 2011 року, яка складається з наступного: 2035,40 грн. заборгованість за кредитом; 33373,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3870,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. фіксована частина; 1963,93 грн. процентна складова.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 64-66).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Стверджує, що жодного кредитного договору з Банком 29 серпня 2011 року він не укладав.

Звертає увагу на те, що з наданого Банком розрахунку заборгованості використання банківської картки ним почалося лише 06.03.2012 року, тобто через 186 днів після укладення кредитного договору.

Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази видачі йому Банком кредитної картки.

Вважає неправомірним те, що суд першої інстанції не витребував у Банку оригіналів документів, які були поданими позивачем у якості доказів, та просить витребувати такі оригінали суд апеляційної інстанції (а.с. 70-71).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Банку, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансована установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, а частиною 1 ст. 1055 ЦК України що кредитний договір укладається письмовій формі.

Згідно із частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин (в даному випадку кредитний договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кільком документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Задоволення позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції мотивував тим, що «судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 серпня 2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. … ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором».

В той же час, у поданих до суду першої інстанції письмових Запереченнях проти позову відповідач ОСОБА_4 стверджує, що жодного кредитного договору з Банком саме 29 серпня 2011 року він не укладав (а.с. 55).

Як ствердив апелянт (відповідач) ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції, жодного кредитного договору з Банком саме 29 серпня 2011 року він не укладав, а 29 серпня 2011 року ним було заповнено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку з метою отримання платіжної картки для отримання заробітної плати, яку в кінцевому підсумку Банком йому так і не було видано.

Також ОСОБА_4 ствердив, що насправді кредитний договір з Банком ним було укладено лише 06 березня 2012 року і на виконання його умов він дійсно отримав у Банку кредит у розмірі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що стверджується його фотографіями зі згаданою платіжною карткою (поданими до суду самим Банком), а також тим, що згідно Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.08.2011 року (яким Банк обґрунтовує свої позовні вимоги), перші кредитні кошти поступили на згадану платіжну картку та були зняті з неї ОСОБА_4 саме 06.03.2012 року (а.с. 3).

Подана Банком в обґрунтування позовних вимог Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, заповнена та підписана ОСОБА_4 29.08.2011 року, жодних доказів про його волевиявлення чи бажання отримати кредит не містить. Зокрема, графа цієї Анкети-заяви «Додаткова інформація (обовязкова до заповнення для отримання кредиту/кредитної картки)» взагалі не заповнена, так само як не заповнена графа «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою» (а.с. 5, 88).

В суді апеляційної інстанції представник Банку визнав, що дійсно фотографія ОСОБА_4 з платіжною карткою (а.с. 89) є зробленою 06.03.2012 року в день, коли ОСОБА_4 отримав цю платіжну картку і вперше нею скористався, а також визнав, що у Банку (крім вище згаданої Анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, заповненої та підписаної ОСОБА_4 29.08.2011 року) відсутні будь-які інші докази того, що 29.08.2011 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено саме кредитний договір, який би відповідав вище згаданим вимогам, які передбачені статтями 207, 1054, 1055 ЦК України.

Умови і правила надання банківських послуг, якими Банк також обґрунтовує свої позовні вимоги (і посилання на які міститься у вище згаданій Анкеті-заявіпро приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, заповненої та підписаної ОСОБА_4 29.08.2011 року), не можна вважати складовою частиною цієї Анкети-заяви (а по версії Банку - укладеного між сторонами 29.08.2011 року кредитного договору), оскільки ці Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_4 (а.с. 6-30) і Банком не подано до суду належних та допустимих доказів того, що саме ці Умови і правила розумів ОСОБА_4, підписуючи 29.08.2011 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку з метою отримання платіжної картки для отримання заробітної плати, яка (в свою чергу) не містить жодних доказів про волевиявлення чи бажання ОСОБА_4 отримати кредит.

Вище наведена правова позиція (зокрема в частині того, чи можна непідписані ОСОБА_4 Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку вважати частиною (по версії Банку) укладеного 29.08.2011 року між сторонами кредитного договору) знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Банком належними та допустимими доказами не доведено укладення саме 29.08.2011 року між Банком та ОСОБА_4 кредитного договору (по версії Банку у формі Анкети-заявипро приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку), а відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог Банку у повному обсязі у звязку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 1 760 грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: