Справа № 357/391/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4782/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 27.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитну угоду, шляхом акцептування банком пропозиції клієнта на підставі умов заяви №006-28133-120213. За умовами кредитної угоди, банк відкрив кредитну лінію та встановив ліміт в розмірі 30 000,00 грн. Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 13 грудня 2016 року не виконує належним чином зобовязання за договором, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 65078,01 грн., яка складається з: простроченого тіла кредиту 29896,03 грн., заборгованості за відсотками 35181,98 грн., яку позивач і просив суд першої інстанції стягнути з відповідача разом з судовими витратами.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої неповно зясував обставини, що мають значення при вирішення справи, зокрема скаржник не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що банком не було доведено факту виникнення кредитних правовідносин з відповідачем.

Так, відповідач підтвердив своїм підписом в договорі, що отримав від банку автентичний примірник кредитного договору № 006-28133-120213, Правил та Тарифів банку на дату їх підписання. Тобто правочин є вчиненим. Позивач виконав взяті на себе зобов»язання за кредитним договором відкривши відповідачу картковий рахунок в національній валюті та встановивши ліміт кредитної лінії у розмірі 30000 грн. Відповідач скористався кредитною лінією, але не повертає отримані кошти.

Окрім того, суду було надано виписку по кредитному рахунку відповідача за період з 12 лютого 2013 року по 13 грудня 2016 року, що підтверджує суму наданого кредиту, суму витрат на оплату банківських послуг, перелік операцій, що були здійснені відповідачем по кредитному рахунку №006-28133-120213. Однак суд не дав у рішенні оцінки виписки по рахунку, а тому його висновки про те,що позивач не довів існування у відповідача заборгованості перед позивачем є лише припущенням суду.

На підставі викладеного банк просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 12 лютого 2013 року подав до ПАТ «Дельта Банк» заяву №006-28133-120213 в якій просив встановити йому ліміт кредитної лінії.

Відповідно до п.2.3 заяви, ліміт кредитної лінії складає 30 000,00 грн.

Позивачем подано до суду розрахунок ціни позову за яким визначено заборгованість ОСОБА_3 на загальну суму 65078,01 грн., яка складається з: простроченого тіла кредиту 29896,03 грн., заборгованості за відсотками 35181,98 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не було надано достатніх доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 30000 грн. Так позивач не надав суду первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що кошти були перераховані на картковий рахунок відповідача. Крім того, позивач не надав суду Правила та Тарифи банку, з якими погодився відповідач, внаслідок чого суд не міг перевірити існування таких правил на той час взагалі і, зокрема, підпис відповідача на них.

Судова колегія не погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що позичальник звернувся із заявою до кредитодавця в якій просив надати йому кредит. Пунктом 2.1. заяви зазначено, що момент прийняття (акцепту) Банком пропозиції заявника щодо укладення Договору, а отже моментом укладення Договору на умовах, описаних вище в цій пропозиції та Правилах, вважатиметься дата підписання Банком цієї пропозиції та скріплення його печаткою.

Дана пропозиція була акцептована Банком 12 лютого 2013 року, про що свідчить підпис працівника банку та відтиск круглої печатки.

Тому висновки суду про те, що сама по собі заява №006-28133-120213 від 12 лютого 2013 року є лише пропозицією ОСОБА_2 адресованою ПАТ «Дельта Банк» і сама по собі жодним чином не може бути належним доказом на підтвердження виникнення зобовязань у відповідача перед позивачем, а є лише доказом того, що у ОСОБА_2 був намір на отримання кредитних коштів від ПАТ «Дельта Банк» на умовах викладених у пропозиції є помилковим.

Згідно п.2.1.,2.2.,2.3., 2.4.2.5., заяви (оферти) відповідачу був відкритий рахунок №4303, валюта кредиту гривня, ліміткредиу 30000 грн, строк ліміту кредиту 364 (календарні дні, картка Viza Intrnetional та/або Master Card Wordwide та/або ВОПС Дельта, Тарифний пакет «Нова готівочка».

Також відповідачем були підписані тарифи на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Нова Готівочка». Саме в тарифах визначені проценти та інші платежі, які мав сплачувати відповідач за кредитом.

Як вбачається із виписки по рахунку №4303 12 лютого 2013 року відповідачу на цей рахунок було перераховано 30000 грн., а 14 лютого 2013 року він їх зняв з рахунку. (а.с.65)

З врахуванням наведеного, не можна погодитись із судом першої інстанції в тому, що позивач не довів отримання відповідачем кредиту. Інших доказів крім виписки по рахунку при таких умовах кредитування як відкриття кредитної лінії на платіжну картку банк надати не міг, оскільки кошти не отримувались відповідачем у касі банку, а були отримані через банкомат.

При розгляді апеляційної скарги відповідач визнав, що отримував кредит, однак в подальшому від цих слів відмовився і пояснив, що, можливо, кредитом користувалась його донька. При цьому наполегливо акцентував увагу колегії суддів на його запереченнях на позов, які містились в матеріалах справи і які зводились до того, що позивачем не надано суду доказів отримання відповідачем кредиту.

Враховуючи наведені вище докази, судова колегія вважає, що у суду першої інстанції були підстави для визнання обставин щодо отримання відповідачем від позивача кредиту у розмірі 30000 грн.

Разом із тим, вирішуючи питання про правомірність нарахування банком процентів судова колегія виходить з такого. Як вбачається із позовної заяви, банк нарахував на заборгованість по тілу кредиту у розмірі 29 896,03 грн. проценти у розмірі 35181,98 грн. Однак в розрахунку ціни позову зазначено, що проценти не нараховувались, а нараховувалась комісія у розмірі 35181,98 грн. (а.с.5)

Представник позивача у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги пояснив, що відповідно до п.1.4. Тарифів процента ставка за користування кредитною лінією становить 0,0001% річних, однак проценти банк не нараховував і до позовних вимог не включав.

35181,98 грн., які позивач просив стягнути як проценти, є комісією, яка передбачена п.1.5 тарифів, а саме плата за обслуговування кредитного ліміту, включає в себе надання послуг, інформування держателя про зміну кредитного ліміту у вигляді надсилання виписок.

Така неузгодженість між позовною заявою та розрахунком заборгованості, а також відсутність в матеріалах справи Правил, з яких можна було б встановити порядок нарахування процентів так комісій, позбавляє судову колегію можливості перевірити правильність нарахування цієї суми і обґрунтованість позову в цій частині.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що кошти у розмірі 35181,98 грн. не підлягають стягненню, оскільки позивач не довів своїх позовних вимог в частині нарахування цих коштів.

Судова колегія не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення простроченого тіла кредиту за спливом позовної давності, оскільки останній платіж був зроблений відповідачем 27 січня 2015 року, а з позовом позивач звернувся 17 грудня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст.. 257 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача простроченого тіла кредиту у розмірі 29896,03 грн. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367,368,374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією № 006-28133-120213 у розмірі 29896,03 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1329,41 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: