Справа № 750/8991/17
Провадження № 2/750/2331/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників органу опіки та піклування ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради,

в с т а н о в и в:

19 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, а саме: не приймає участі у належному їх вихованні та утриманні, до батьківських обов'язків відноситься безвідповідально, не дбає про фізичний, моральний та духовний розвиток дітей, у зв'язку з чим вони проживають у родині позивача.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Відповідач у судовому засідання проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що вона бажає приймати участь у вихованні дітей, проте, оскільки вона перебувала тривалий час на лікуванні в протитуберкульозному диспансері, а тому не могла спілкуватися з дітьми, у зв'язку з чим за її проханням діти перебували у бабусі.

Представники органу опіки та піклування у судовому засіданні позов підтримали.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників органу опіки і піклування та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а/с 7, 8).

Батько дітей - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а/с 9).

Позивач вказує, що на даний час всі питання щодо виховання, розвитку та утримання дітей вирішуються нею. Відповідач не приймає участі у належному вихованні та утриманні дітей, до батьківських обов'язків відноситься безвідповідально, не дбає про фізичний, моральний та духовний розвиток дітей, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, у зв'язку з чим діти проживають у родині позивача.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що з 08 червня 2017 року по 05 вересня 2017 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері, а тому не могла спілкуватися з дітьми, щоб не наражати їх на небезпеку.

На даний час відповідач продовжує амбулаторне лікування в облтубдиспансері до 06.01.2018, що підтверджується довідкою № 12 від 07.12.2017 (а/с 36).

Згідно інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу № 35 санаторного типу «Барвінок» Чернігівської міської ради Чернігівської області від 14 серпня 2017 року вбачається, що діти відвідують даний заклад з 06 квітня 2017 року. За цей час дітей приводила і забирала бабуся - ОСОБА_1. Мати дітей приходила дуже рідко, а в останній час не приходила зовсім. Мати батьківські збори та інші заходи, що проходили в ДНЗ для батьків не відвідувала (а/с 11).

Проте, у судовому засіданні встановлено, що відповідач вихованням та матеріальним утриманням дітей не займалася з червня 2017 року, оскільки вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Чернігівському обласному протитуберкульозному диспансері, а в цей період вихованням та утриманням дітей займалася бабуся - ОСОБА_1.

Сторони у судовому засіданні підтвердили, що після закінчення стаціонарного лікування відповідач забрала дітей і вони всі разом проживають у квартирі матері відповідача.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У судовому засіданні доведено, що відповідач не належним чином виконувала свої батьківські обов'язки.

За інформацією Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 31 липня 2017 року, ОСОБА_2 на обліку Чернігівського відділу поліції не перебуває, проте відносно неї було складено два адміністративні протоколи, а саме: за ст. 175-1 КУпАП - 08.05.2017 та за ст. 178 КУпАП - 08.05.2017 (а/с 12).

Служба у справах дітей своїм висновком, що затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 23 жовтня 2017 року за № 233, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, висновок органу опіки та піклування не є обов'язковим для суду, котрий приймає рішення, керуючись вимогами закону та оцінюючи всі обставини справи у сукупності.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 18 Постанови визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, проте з урахуванням наявних у справі доказів та того, що відповідач усвідомлює протиправність свої негативної поведінки, намагається виправитися, суд приходить до висновку про можливість незастосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, попередивши її про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, поклавши на орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: