АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Волошиної В.М.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2015 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з останньої на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 589, 10 грн., посилаючись на те, що відповідачкою зобов'язання за кредитним договором не виконуються належним чином.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Креді АгрікольБанк» заборгованість за комплексним договором у розмірі 55 589, 10 грн.. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, оскільки вона зареєстрована в м. Дніпро в Амур - Нижньодніпровсьому районі, а фактично проживає в Покровському районі Дніпропетровської області. Також суд розглянув справу у її відсутності та не повідомив про день та час розгляду справи, чим позбавив можливості заявити клопотання про призначення експертизи та подати зустрічний позов. Вказує на те, що кредитний договір вона не укладала та не підписувала та на даний час подала позов до суду про визнання кредитного договору недійсним.

Справа № 761/5573/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/7597/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
При апеляційному розгляді було встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» 25.03.2016 року укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким було відступлено і право вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_1

За клопотанням ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання від 12.09.2017 року було проведено заміну сторони відповідно до ст. 37 ЦПК України, яка діяла на час проведення такої заміни.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини їх неявки визнані неповажними, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір № 2/1160836, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 52 000 грн. зі сплатою 7 % річних та щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,80 % строком до 23.06.2017 року.

Відповідно до меморіальних ордерів № 2/1160836 від 24.06.2014 року банк виконав умови кредитного договору.

Погашення кредиту передбачено шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 3.1 кредитного договору, у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою, позичальник (відповідач у справі) сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості за договором за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 3.2 договору у разі порушення позичальником без поважних причин вимог п. 2.2.2 - 2.2.9 Правил позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 1 % від суми кредиту за кожен випадок порушення.

27.11.2014 року відповідачці була направлена вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, проте дана вимога була залишена без задоволення.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 25.12.2014 року заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору становить 55 589, 10 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 49 387, 85 грн.; заборгованості по процентам у розмірі 1 171, 60 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 4 679, 22 грн. та пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентної та комісійної винагороди в розмірі 350, 43 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а відповідач порушила зобов'язання щодо внесення щомісячних платежів у повному розмірі та у визначені строки, а також щодо виконання вимоги банку про сплату заборгованості у визначені договором строки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

За матеріалами справи встановлено, що між 24.06.2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено комплексний договір № 2/1160836, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 52 000 грн. зі сплатою 7 % річних та щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,80 % строком до 23.06.2017 року. Даний договір включає два розділи: кредитний договір та договір страхування.

Відповідач у апеляційній скарзі посилається на те, що такий договір вона не укладала та підпис на договорі їй не належить. У апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що нею подано позов про визнання цього договору недійсним. Проте, при розгляді справи представник відповідачки ОСОБА_5 повідомив, що позов про визнання договору недійсним до суду подано не було та просив відкласти розгляд питання про призначення почеркознавчої експертизи. Відповідач заявила клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції між апеляційним судом м. Києва та Покровським районним судом Дніпропетровської області. Таке засідання було проведено та встановлено, що ОСОБА_1 працює суддею Покровського районного суду Дніпропетровської області. За клопотанням останньої ухвалою від 03.10.2017 року було призначено почеркознавчу експертизу та зобов`язано позивача надати оригінал комплексного договору.

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» надала оригінал такого договору разом з додатками та заяву на страхування, а також копію договору.

Ухвалою суду від 19.10.2017 року провадження у справі відновлено, для відібрання експериментальних зразків підпису та посвідчення вільних і умовно - вільних зразків підпису ОСОБА_1 відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10. 1998 року N 53/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 року за N 705/3145. Проте, ОСОБА_1 для відібрання зразків підпису не з`явилася, подала ряд клопотань про відкладення розгляду справи, в тому числі посилаючись як на поважність причини - хворобу та клопотання про зупинення апеляційного провадження у зв`язку з тим, що вона звернулася до Амір-Нижньодніпровського суду м. Дніпра про визнання комплексного договору недійсним та ухвалою суду від 31.10.2017 року було відкрито провадження. Проте будь - яких доказів щодо поважності причин неявки до суду відповідач не надала.

Колегія суддів відхиляє клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки розгляд справи проводитися в межах, визначених ст. 367 ЦПК України. Відповідач заперечуючи проти укладення договору мала довести зазначені обставини при розгляді даної справи. Натомість, вказавши у апеляційній скарзі неправдиві дані про те, що вона звернулася з позовом до суду про визнання договору недійсним, з таким позовом ОСОБА_1 звернулася тільки тоді, коли постало питання про відібрання у судовому засіданні експериментальних зразків її підпису та посвідчення вільних і умовно - вільних зразків підпису (відновлено провадження 19.10.2017 року, з позовом звернулася 26.10.2017 року), при цьому відповідачці було відомо про те, що оригінал договору разом з додатками знаходиться у даній справі. За вказаних обставин у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи колегією суддів відмовлено. Посилання відповідачки на те, що вона зверталася до Апеляційного суду м. Києва із зустрічною позовною заявою про визнання договору недійсним та їй цю заяву було повернуто є безпідставним, оскільки суд апеляційної інстанції не має повноважень на прийняття зустрічного позову, і відповідачці, як судді, це мало бути достовірно відомо.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про ухилення ОСОБА_1 від надання необхідних матеріалів (зразків підпису) для проведення експертизи, а тому визнає факт укладення комплексного договору.

При цьому колегія суддів враховує, що позивачем до копії комплексного договору долучено копію паспорта ОСОБА_1, заяву - анкету та довідку, видану Державною судовою адміністрацією (ТУДСАУ) про заробітну плату судді ОСОБА_1 за період з грудня 2013 року по травень 2014 року.

При цьому ОСОБА_1 вказувала на втрату нею паспорта 17.02.2009 року, проте до матеріалів комплексного договору додано копію паспорта, виданого 23.04.2009 року, тобто паспорта, який видано після його втрати.

Про те, з якою метою нею надавалися позивачу довідка про заробітну плату та паспорт, отриманий після його втрати відповідач не вказувала. Відповідач також не спростовувала факту страхування у ПрАТ «МетЛайф».

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції щодо порушення умов договору щодо щомісячного погашення заборгованості по кредиту відповідно до графіку погашення відповідають встановленим у справі обставинам. Розмір заборгованості відповідачкою належними та допустимими доказами не спростований.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу на підставі копії договору, який не посвідчений належним чином не впливають на висновки суду, оскільки до суду апеляційної інстанції було надано оригінал цього договору разом з додатками.

Оскільки після винесення ухвали про призначення експертизи провадження у справі поновлено, справа на експертизу не передавалася, відсутні підстави для розгляду заяви про виправлення описки в ухвалі про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 8 ст. 110 ЦПК України, яка діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до п. 5.11 комплексного договору сторони погодили, що місцем виконання договору є місце знаходження страховика, м. Київ, вул. Симона Петлюри, (Комінтерну), 14. Договір є комплексним, а тому місце виконання договору поширюється на договір в цілому, а не лише на окремі його розділи.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута з порушенням правил підсудності суперечать положенням договору та ч. 8 ст. 110 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не повідомив її про день та час розгляду справи не спростовують висновків суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом в порядку ст. 122 ЦПК України, яка діяла на час відкриття провадження було зроблено запит про зареєстроване місце проживання відповідачки, проте остання за адресою місця реєстрації поштову кореспонденцію від суду не отримувала та всі документи поверталися без вручення. При розгляді справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 також не отримувала документи, які направлялися за адресою її реєстрації та фактичного місця проживання, натомість направляла ряд клопотань про направлення їй копій процесуальних документів, вказуючи на те, що вона не отримує відповіді на свої запити. У зв`язку з чим, апеляційний суд почав направляти відповідачці копії процесуальних документів та виклики за місцем роботи. І лише за місцем роботи відповідач кореспонденцію від суду отримувала. Проте, суду першої інстанції не було відомо місце роботи відповідачки, а відтак справа була розглянута, виходячи з положень ст. 74 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення рішення.

Розгляд справи у суді першої інстанції без участі відповідачки не призвів до неправильного ухвалення рішення. Відповідач мала змогу спростувати надані позивачем докази у суді апеляційної інстанції, проте таких дій не вчинила, від проведення почеркознавчої експертизи ухилилася.

Розгляд справи у апеляційній інстанції неодноразово відкладався саме за клопотанням відповідачки, яка є обізнаною зі строком розгляду справ. Незважаючи на те, що відповідачці, враховуючи значну відстань між судом та місцем її проживання, було надано достатньо часу для можливості явки до суду, остання вимоги суду не виконала. При цьому остання не була позбавлена можливості надати письмові пояснення щодо обставин наявності у позивача її особистих документів, проте таких пояснень не надала.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді