АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий у суді першої інстанції: Славчук Т.В.

Справа № 755/15013/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11620/2017

20 грудня 2017 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палата з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якій просила накласти арешт на транспортний засіб - легковий автомобіль марки АUDI, модель А7, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, колір білий.

В обґрунтування своєї заяви посилалась на те, що під час шлюбу сторонами був придбаний вказаний автомобіль, який був зареєстровано на ім'я відповідача. Оскільки усі документи на автомобіль знаходяться у відповідача, то з урахуванням їх відносин, він має реальну можливість для його продажу, що унеможливить виконання потенційного рішення про задоволення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2017 року заяву задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не навів жодних реальних загроз того, що автомобіль може бути продано.

Крім того, апелянт вказує, що суд не встановив, чи дійсно між сторонами є спір та чи придбаний автомобіль за кошти подружжя чи за кошти одного із них.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за його відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі оскільки позов стосується поділу майна.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (в редакції 2004 року, яка діяла на час розгляду судом питання) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції 2004 року) види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Така ж норма міститься і у ст.150 чинного ЦПК України.

Виходячи зі змісту п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо майна, яке було придбане під час шлюбу, що не оспорюється сторонами, а саме транспортний засіб - легковий автомобіль марки АUDI, модель А7, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, колір білий.

Вимогою позовної заяви є саме поділ вказаного автомобіля між сторонами.

Колегія суддів вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами. Забезпечення позову, у вигляді накладення арешту, є необхідним та обґрунтованим, оскільки невжиття вказаного виду забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Жодних порушень з боку суду першої інстанції при забезпеченні позову не встановлено, а вимоги позивача забезпеченні з дотриманням вимог процесуального закону.

Посилання апелянта на ту обставину, що судом не було встановлено чи дійсно автомобіль придбавався за спільні кошти є безпідставними на даній стадії процесу, оскільки дана обставина як раз і повинна стати предметом встановлення під час розгляду справи, у якій судом першої інстанції було забезпечено позов.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Ухвалу суду першої інстанції належіть залишити без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді