Справа № 477/1830/17
Провадження № 2/477/1015/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2017 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Козаченка Р.В.,
із секретарем судового засідання - Хлибовою Г.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та відсотків,
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 липня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким останній отримав в борг 1200 доларів США строком до 14 липня 2017 року.
Посилаючись на те, що станом на день подання позову до суду борг і відсотки за ним так і не були повернуті, тому просив винести рішення про їх стягнення на свою користь та судових витрат.
В судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, вважаючи можливим розглянути справу без участі сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема, з дії та вчинків осіб.
Так, 14 липня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1200 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 14 липня 2017 року. На підтвердження укладеного договору ОСОБА_2 склав письмову розписку.
З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підтвердження отримання коштів у борг між сторонами був складений договір, який хоча і не відповідає чітко визначеній формі письмового договору, однак має підпис відповідача, що підтверджує отримання ним коштів у борг та його обов'язок повернути у визначений сторонами строк.
Відповідно до ст.ст. 204 та 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом.
З такого суд вбачає, що підстав вважати недісним укладений між сторонами договір позики через недотриманя його форми немає.
Положення ст. 1051 ЦК України вказують на те, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві грошові кошти у такій же сумі у якій вони були отримані, у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу божника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних позивачем був розрахований в розмірі 42 доларів США. Не виходячи за межі позовних вимог суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню.
Відповідачем до цього часу не була повернута сума заборгованості за договором позики і тому вона підлягає стягненню з нього на користь позивача, а також 3 відсотки річних від суми заборгованості.
Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 640 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 212 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та відсотків задовольнити повністю.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Козаченко