ухвала

іменем україни

13 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Закропивного О.В., Леванчука А.О.,
за участю представника відповідача - Чернюк О.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення коштів, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - ЧернюкаВіталія Вікторовича на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, за умовами якого вона внесла на депозит суму у розмірі 5 тис. дол. США на строк з 03 липня по 03 жовтня 2014 року.

03 жовтня 2014 року вона звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу з нарахованими відсотками, але відповідач повідомив про відсутність коштів та повідомив, що протягом місяця їй повернуть 2 тис. дол. США з нарахованими відсотками, а 3 тис. дол. США запропонував розмістити у банку на місяць на що вона погодилась. Цього ж дня був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ Перший» строком з 03 жовтня по 03 листопада 2014 року.

Також зазначала, що в період з 03 жовтня по 03 листопада 2014 року відповідач повернув їй лише 500 дол. США та не виконав вимог її заяви від 03 листопада 2014 року про повернення вкладу з нарахованими відсотками в сумі 4650 дол. США.

У подальшому позивач неодноразово письмово та усно зверталась із заявами про виплату коштів, однак кошти не були виплачені. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з ПАТ «КБ «Надра» на її користь пеню в розмірі 7 254 доларів США, 3 % річних в розмірі 20 доларів США, моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Заочним рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на користь ОСОБА_7 10 524 дол. США, з яких: 3 100 дол. США - залишок вкладу, 150 дол. США - нараховані відсотки, 7 254 дол. США - пеня, 20 дол. США - 3 % річних, а також 3 тис. грн відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 року скасовано заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року в частині стягнення пені та моральної шкоди.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та моральної шкоди.

В решті заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_7 пеню в розмірі 55 769,00 грн, 3 % річних в розмірі 18,6 доларів США (еквівалент по курсу НБУ 17,99 грн за 1 долар США станом на 06 лютого 2015 року - 334,61 грн), моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. В решті позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2016 року рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення:

В позовы ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення з відповідача на її користь 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О.- Чернюк В.В. просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач за закінченням строку дії депозитного договору зверталася до ПАТ «КБ «Надра» із вимогою повернути їй вклад в повному обсязі готівкою, однак відповідачем не було виконано свої зобов'язання щодо реального повернення вкладу.

Позивач свої кошти в день закінчення дії договорів банківських вкладів (депозитів) так і не отримала, депозитні кошти вона отримувала тривалий час частинами, у тому числі й у той період, як ПАТ «КБ «Надра» повноцінно проводило фінансову діяльність та лише 23 квітня 2015 року їй повернуто всю суму за депозитом.

Вказані вище обставини свідчать про порушення прав позивача, як вкладника ПАТ «КБ «Надра» і порушення банком своїх зобов'язань щодо повернення коштів позивачу за договором банківського рахунка.

Банк не виконав свої зобов'язання з повернення вкладнику грошових коштів на його вимоги за договором банківського рахунку. Фактично, ОСОБА_7 банк мав повернути кошти ще в листопаді 2014 року. Проте ці кошти остаточно були повернуті лише в квітні 2015 року, а отже в даному випадку банк порушив свої зобов'язання, в тому числі й за договором банківського рахунку і банк повинен нести відповідальність згідно із ст. ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 03 липня 2014 року між ОСОБА_7 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 1964988 без поповнення, за умовами якого вона внесла на депозит суму у розмірі 5 тис. дол. США на строк з 03 липня по 03 жовтня 2014 року.

03 жовтня 2014 року між ОСОБА_7 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 2037346 без поповнення строком з 03 жовтня по 03 листопада 2014 року.

Згідно з даним договором ОСОБА_7 передала банку на строкове платне зберігання 3 тис. дол. США.

Пунктами 5.1 договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 03 липня 2014 року № 1964988 та договору строкового банківського вкладу (депозиту) від 03 жовтня 2014 року № 2037346 передбачені положення щодо відповідальності сторін за цими договорами, згідно з якими за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань за цими договорами сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За поясненнями позивача та відповідача в період з 01 по 12 грудня 2014 року банк повернув позивачу депозитні кошти в сумі 1 400 доларів США. 23 квітня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив позивачу борг за депозитом 3 100 доларів США та нараховані відсотки 151,34 долари США у національній валюті за курсом НБУ станом на день введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» 17,99 грн за 1 долар США (сума виплати 58 491,67 грн).

На підставі постанови правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 лютого 2015 року прийнято рішення № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року строком на три місяці в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ КБ «Надра».

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними та є обов'язковими для сторін договору, а також умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки (зокрема, пені); відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За умовами спірних договорів вбачається, що повернення вкладу та сплата нарахованих процентів здійснюється банком за домовленістю сторін шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника і після перерахування банком вкладу та нарахованих процентів на цей рахунок відповідні зобов'язання банку вважаються виконаними належним чином.

Оскільки згідно з умовами договорів банківських вкладів (депозитів) № 1964988 та № 2037346 після закінчення дії кожного з цих договорів відповідні суми депозиту були перераховані на поточний рахунок позивача - у подальшому між сторонами виникли правовідносини із договору банківського рахунка (ст. ст. 1066, 1076 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-36цс15 від 10 червня 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ст. 1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, а відповідно до ч. 2 ст. 653 у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач за закінченням строку дії депозитного договору зверталася до ПАТ «КБ «Надра» із вимогою повернути їй вклад в повному обсязі готівкою, однак відповідачем не було виконано свої зобов'язання щодо реального повернення вкладу. Позивач свої кошти в день закінчення дії договорів банківських вкладів (депозитів) так і не отримала, депозитні кошти вона отримувала тривалий час по частинах, в тому числі й в той період, як ПАТ «КБ «Надра» повноцінно проводив фінансову діяльність та лише 23 квітня 2015 року їй повернуто усю суму за депозитом.

Вказані вище обставини свідчать про порушення прав позивача, як вкладника ПАТ «КБ «Надра» і порушення банком своїх зобов'язань щодо повернення коштів позивачу за договором банківського рахунка.

При цьому відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № № 6-140цс13 від 25 грудня 2013 року.

В силу ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

З врахуванням викладеного, за період з 25 листопада 2014 року (день надходження позовної заяви до суду) по 05 лютого 2015 року (тимчасову адміністрацію запроваджено в ПАТ «КБ «Надра» з 06 лютого 2015 року) банк, на підставі ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України повинен сплатити позивачу пеню та три відсотки річних від простроченої суми.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлександрівни - Чернюка Віталія Вікторовича відхилити.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 березня 2016 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: М.К. Гримич О.В. Закропивний Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук