АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/761/17 Номер провадження 22-ц/786/3117/17Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгосподарське підприємство по агропромисловому будівництву «Лубенський райагробуд» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгосподарське підприємство по агропромисловому будівництву «Лубенський райагробуд», третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгосподарське підприємство по агропромисловому будівництву «Лубенський райагробуд» (далі - ТОВ «МПАПБ «Лубенський райагробуд»), третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовував тим, що 09 серпня 2016 року в м. Лубни по просп. Володимирському автомобіль Урал-5557, д.н. НОМЕР_1, що належить ТОВ МПАПБ «Лубенський райагробуд», під керуванням водія ОСОБА_3, не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який, в свою чергу, від удару наїхав на транспортний засіб CНЕVRОLЕТ LАСЕТТІ, д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, який, в свою чергу, від удару наїхав на автомобіль Рута -23, д.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5, що стояв попереду.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає, що діями водія ТОВ «МПАПБ «Лубенський райагробуд» ОСОБА_3 внаслідок пошкодження автомобіля йому завдано майнової шкоди на суму 99 558 грн. 45 коп., що підтверджується звітом № 0708 про незалежну оцінку майна. Вартість проведення незалежної оцінки складає 2 500 грн. 00 коп. Також йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн. 00 коп. Та вказує на те, що витратив 4 000 грн. 00 коп. на правову допомогу.

Просив стягнути з відповідача 99 558 грн. 45 коп. майнової шкоди, 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, 4 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, 2 500 грн. 00 коп. витрат на послуги оцінювача (в порядку ст.79 ЦПК України), 1 559 грн. 00 коп. судового збору.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «МПАПБ «Лубенський райагробуд» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «МПАПБ «Лубенський райагробуд» на користь ОСОБА_2 99 558 грн. 45 копійок матеріальної шкоди.

Стягнуто з ТОВ «МПАПБ «Лубенський райагробуд» на користь ОСОБА_23000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ТОВ «МПАПБ «Лубенський райагробуд» на користь ОСОБА_2 2 742 грн. 97 коп. витрат на правову допомогу та 1033 грн. 98 коп. судового збору.

Із даним рішенням не погодилося ТОВ «МПАПБ «Лубенський райагробуд», яке подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу в якому зазначив, що вважає рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи фактичні обставини справи та з вірним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 09 серпня 2016 року в м. Лубни по просп. Володимирському автомобіль Урал-5557, д.н. НОМЕР_1, що належить ТОВ МПАПБ «Лубенський райагробуд», під керуванням водія ОСОБА_3, не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, який, в свою чергу, від удару наїхав на транспортний засіб CНЕVRОLЕТ LАСЕТТІ, д.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, який, в свою чергу, від удару наїхав на автомобіль НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_5, що стояв попереду.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності.

Після ДТП, позивач з метою отримання незалежної оцінки матеріального збитку завданого його автомобілю, звернувся до оцінювача - ПП ОСОБА_8

Згідно звіту № 0708 про визначення матеріального збитку ГАЗ 330202, д.н. НОМЕР_6, вартість останнього становить 99 558 грн. 45 коп.

За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Враховуючи положення вказаних статтей суд правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті пошкодження його в ДТП, в розмірі 99 558 грн. 45 коп. підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення матеріальної шкоди необхідно звернути увагу на наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», викладена права позиція, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У даному випадку, позивач як власник автомобіля обґрунтовував розмір завданої моральної шкоди в 50 000 грн. 00 коп. спричиненням йому моральних страждань через порушення нормальних життєвих зв'язків, неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Також позивач послався на те, що внаслідок ДТП в період з 10 серпня 2016 року по 15 серпня 2016 року лікувався на стаціонарі ПЦРЛ. Діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку.

Виписка ПЦРЛ № 3538 від 15 серпня 2016 року підтверджує факт лікування ОСОБА_7 на стаціонарі в період з 10 серпня 2016 року по 15 серпня 2016 року. Діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає в моральних переживаннях через ушкодження здоров'я, необхідність подальшого лікування отриманих ушкоджень та фізичні страждання у зв'язку з цим, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача через неможливість продовження активного громадського життя.

Проте, розмір заявленого відшкодування моральної шкоди не відповідає тривалості та ступеню втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, яких зазнав позивач. Так, отримані тілесні ушкодження є незначними за ступенем тяжкості відносяться до легких, тривалість перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями складає лише кілька днів. Будь-яких інших доказів на підтвердження тривалості та глибини моральних страждань ОСОБА_7 не надав.

А тому, суд першої інстанції правильно вказав, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню - в розмірі, що відповідає характеру правопорушення, глибині моральних страждань позивача, а із урахуванням вимог розумності і справедливості обґрунтовано стягнув моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що в розумінні ст. 79 ЦПК України, витрати у розмірі 2 500 грн. 00 коп., як оплата за проведену оцінювачем незалежну оцінку майна, не відносяться до таких, які пов'язані з розглядом справи, а тому не підлягають задоволенню.

Також в рішенні суду вірно враховано положення чинного законодавства, акт-розрахунок суми гонорару, відповідну квитанцію, та на підставі цього враховуючи часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а також вимогу пропорційності присудження судових витрат, стягнув з відповідача 2 742 грн. 97 коп. витрат на правову допомогу та 1 033 грн. 98 коп. судового збору.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в проведенні експертизи, односторонньо досліджено докази та не встановлено реальної шкоди заподіяних збитків є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 червня 2017 року за клопотанням відповідача було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса.

Враховуючи, що дана експертиза була призначення у зв'язку з клопотанням відповідача, то на нього, відповідно, покладається обов'язок щодо її оплати.

01 вересня 2017 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Полтавського відділення Харківського Науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку експертизи через неоплату рахунку вартості робіт за проведення експертизи.

14 листопада 2017 року в судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про призначення повторної експертизи, проведення якої просив доручити Полтавському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.

При цьому, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що вартість аналогічного експертного дослідження цієї установи є значно нижчим.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано жодних доказів, що він не зловживав своїми процесуальними правами та дійсно не мав можливості здійснити оплату експертизи, яка призначалася ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 червня 2017 року, також не надано доказів на підтвердження того, що вартість проведення аналогічної експертизи в іншій експертній установі є нижчою та вони в змозі її сплатити.

Дані обставини також взято до уваги при винесенні оскаржуваного рішення.

Крім того, звіт оцінювача №0708 про визначення матеріального збитку ГАЗ 330202 д.н. НОМЕР_6 є письмовим доказом відповідно до ст. 64 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент винесення рішення)

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент винесення рішення) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Тобто, висновок судової експертизи не є єдиним доказом на підтвердження розміру завданих збитків.

Тоді як, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань та не надано доказів на підтвердження того, що розрахунок завданої шкоди відповідно до звіту оцінювача №0708 не відповідає дійсності.

Посилання ТОВ «МПАПБ «Лубенський райагробуд» на те, що при визначенні ціни на запчастини оцінювачем використано лише один прайс-лист та один інтернет ресурс не свідчать про те, що встановлений розмір збитків є надто завищеним.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Міжгосподарське підприємство по агропромисловому будівництву «Лубенський райагробуд» - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 листопада 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2017 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.О. Панченко