Єдиний унікальний номер 219/348/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2139/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Соломахи Л.І

за участю секретаря Марченко Я.О.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2017 року, ухваленого судом у складі судді Конопленко О.С. у місті Бахмуті Донецької області, повний текст рішення виготовлений 13 листопада 2017 року, в справі №219/348/16-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 січня 2009 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та банком договір, підтвердив свою згоду на укладення договору.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з чим станом на 30 листопада 2015 року має заборгованість в розмірі 12095,56 грн., яка складається з: 6035,83 грн. - заборгованість за кредитом; 4229,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 777,96 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 552,17 грн. - штраф (процентна складова). Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2017 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач - ПАТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при ухвалені рішення судом першої інстанції порушені ст. ст. 1054-1056 ЦК України та 10, 60, 61, 212-214 ЦПК України.

Вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази укладання кредитного договору, з умовами якого відповідач погодився, ним ці докази не спростовані.

Отже судом при здійснення судочинства порушені принципи змагальності та рівності сторін, що передбачено ст. 10 ЦПК України.

В судове засідання апеляційного суду представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі (а.с. 206, 208).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнав, вважав рішення суду першої інстанції законним, просив апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до пункту 9 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинність з 15.12.2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин,

на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 9 січня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідач отримав кредиту розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8).

З розрахунку заборгованості за договором від 9 січня 2009 року вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 30 листопада 2015 року вказана 12095,56 грн., яка складається з наступного: 6035,83 грн. - заборгованість за кредитом; 4229,60 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 777,96 грн. - заборгованість за комісією; 1052,17 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Під час користування кредитними коштами 01.04.2015 року змінено розмір відсотків за користування кредитом до 43,20% (а.с. 4-7).

Відповідно до повідомлення №20161216/ від 16.12.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» зазначено, що станом на 16.12.2016 року заборгованість за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 становить 29524,07 грн., у зв'язку з цим запропонував на 19.12.2016 року проведення реструктуризації, за кредитним договором б/н від 9 січня 2009 року. Умовами реструктуризації зафіксована сума заборгованості в розмірі 7000,00 грн. Дана сума повинна бути погашена не пізніше 16 грудня 2016 року. Погашення судових витрат банку у розмірі 1378,00 грн. є обов'язковою умовою проведення реструктуризації. В разі виконання вищевказаних умов ПАТ КБ «Приватбанк» гарантує списання залишку заборгованості в повному обсязі та відсутність претензій за договором №б/н від 9 січня 2009 року (SAMDN8735, карта НОМЕР_1) (а.с. 55).

Згідно з квитанцією від 16 грудня 2016 року ОСОБА_1 оплатив вказану суму боргу в розмірі 7000,00 грн. та судові витрати - 1378 грн. (а.с. 56).

Відмовляючи задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було повністю виконано додаткову письмову угоду щодо реструктуризації кредитного договору, укладеного 16 грудня 2016 року.

Такі висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, і відповідають фактичним обставинам справи.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Апеляційним судом встановлено, що 9 січня 2009 року відповідач ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, який складається з анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснив, що він згодний з тим, що під час користування кредитними коштами у нього утворилася заборгованість у певному розмірі.

Відповідно до додаткової письмової угоди №20161216/ від 16.12.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 узгодили, що станом на 16.12.2016 року заборгованість за кредитним договором від 9 січня 2009 року у відповідача ОСОБА_1 становить 29524,07 грн. Він зобов'язується не пізніше 16 грудня 2016 року сплатити за умови реструктуризації зафіксовану сума заборгованості в розмірі 7000,00 грн. та судові витрати банку у розмірі 1378,00 грн. ПАТ КБ «Приватбанк» гарантує списання залишку заборгованості в повному обсязі та відсутність претензій за договором №б/н від 9 січня 2009 року (SAMDN8735, карта НОМЕР_1) (а.с. 55).

Згідно з квитанцією від 16 грудня 2016 року ОСОБА_1 виконав умови реструктуризації та сплатив оплатив вказану суму боргу в розмірі 7000,00 грн. та судові витрати - 1378 грн. (а.с. 56).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку, що умови письмової додаткової угоди відповідачем ОСОБА_1 виконані, ПАТ «Приватбанк» належних та допустимих доказів відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України на спростування доводів відповідача не навів.

Відтак апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Приведені в апеляційні скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність винесеного рішення.

Отже, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 26 грудня 2017 року.

Судді: