Справа № 466/1449/17 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/4534/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю адвоката Телішевського І.Д. - представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Телішевського Івана Даниловича, представника ОСОБА_4, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» (в подальшому - „ТзОВ"), у якому просив суд: 1) визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ „Львівська дорожня служба" від 09.12.2016 року, оформлене протоколом № 09/12/16 від 09.12.2016 року, про тимчасове відсторонення позивача „в порядку ст. 99 Цивільного кодексу України" від виконання обов'язків директора ТзОВ з 09.12.2016 року до прийняття рішення загальними зборами учасників ТзОВ про призначення директора згаданого ТзОВ; 2) поновити його на посаді директора ТзОВ; 3) стягнути з ТзОВ на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та судові витрати (а.с. 1-2).

Оскаржуваною ухвалою закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ від 09.12.2016 року, оформленого протоколом № 09/12/16 від 09.12.2016 року: з тих підстав, що ця позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 88).

Згадану ухвалу оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом були проігнорованими роз'яснення, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів", згідно яких спори, пов'язані з оскарженням виконавчих органів товариства, а також членами наглядової ради товариства, які уклали з товариствами трудові договори, рішень відповідних органів товариства про звільнення (усунення, відсторонення, відкликання) їх з посади, розглядаються в порядку цивільного судочинства як трудові спори (а.с. 100-101).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч.3 ст. 99 ЦК України члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків.

Усунення члена виконавчого органу господарського товариства від виконання обов'язків за своєю правовою природою і правовими наслідками не є предметом регулювання нормами трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішення про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним. У зв'язку з цим „усунення" відповідно до ч.3 ст. 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення в ухвалі Верховного Суду України від 13 жовтня 2010 року у справі за позовом фізичної особи до ВАТ „Сокальський тепличний комбінат" про визнання незаконними рішень загальних зборів акціонерів і поновлення на роботі, а також в рішенні Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю „Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України (а.с. 74-79).

Судами встановлено та стверджується матеріалами справи, що позивач, будучи учасником ТзОВ „Львівська дорожня служба", одночасно обіймав посаду директора згаданого ТзОВ, з якої був тимчасово відсторонений в порядку ст. 99 ЦК України рішенням загальних зборів учасників ТзОВ „Львівська дорожня служба" від 09 грудня 2016 року, яке і є предметом оскарження в судовому порядку.

За таких обставин у справі в частині вимоги про визнання вище згаданого рішення зборів учасників ТзОВ незаконним виник спір з корпоративних відносин між позивачем, як учасником ТзОВ, та самим ТзОВ, який відповідно до п. 4 ч.1 ст. 12 ГПК України підсудний господарським судам, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що провадження у даній справі в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ від 09.12.2016 року не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Телішевського Івана Даниловича, представника ОСОБА_4, відхилити та залишити ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 травня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: