Номер провадження: 22-ц/785/9161/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4, державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності на домоволодіння та земельні ділянки по пров. Університетському, 4/1 в м. Одесі, третя особа ОСОБА_6; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 до ТОВ «СВ Фінанс», третя особа ОСОБА_7 про визнання договору недійсним та витребування майна, домоволодіння та земельні ділянки, з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2017 року,

встановила:

07.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4, державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності на домоволодіння та земельні ділянки по пров. Університетському, 4/1 в м. Одесі, третя особа ОСОБА_6, уточнивши який, просив усунути перешкоди у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою по пров. Університетському, 4/1, в м. Одесі, визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_5 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, пров. Університетський, 4/1, рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_4 про державну реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: м. Одеса, пров. Університетський, 4/1, житловою площею 124,6 кв.м. за ОСОБА_6

Позов обґрунтовано порушенням відповідачами порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Також, 18.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_6, ТОВ «СВ Фінанс», третя особа: ОСОБА_7, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29.03.2017 року, укладеного між відповідачами, а також про витребування майна домоволодіння по пров. Університетському, 4/1, в м. Одесі з незаконного володіння ОСОБА_6 на свою користь.

В обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29.03.2017 року посилався на невідповідність оскаржуваного правочину вимогам діючого цивільного законодавства, порушення при його укладенні ст. 1054 ЦК України.

Зазначив, що право власності на спірне домоволодіння, яке було предметом іпотеки, незаконно зареєстровано за ОСОБА_6 в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку з тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.02.2015 року задоволено позовну заяву первинного кредитора ПАТ «ОСОБА_8 банк ОСОБА_1» про звернення стягнення на вказане іпотечне майно у судовому порядку. Таким чином, спірне майно вибуло з власності позивача поза його волею, тому воно підлягає витребуванню з власності ОСОБА_6

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2017 року вказані позови обєднанні у одне провадження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності на домоволодіння та земельні ділянки по пров. Університетському, 4/1, в м. Одесі відмовлено.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та витребування майна - домоволодіння та земельні ділянки з чужого незаконного володіння відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 08.11.2006 року між ВАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_1» (правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_1») та ОСОБА_9 укладено кредитний договір №014/0027/82/67519.

Для забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між ВАТ «ОСОБА_8 банк ОСОБА_1» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений 08.11.2006 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори ОСОБА_10, за реєстровим №2-2794. Таким чином, ОСОБА_3 виступив майновим поручителем ОСОБА_9 за вказаним зобовязанням.

Предметом іпотеки згідно вказаного іпотечного договору було домоволодіння №4/1, що знаходиться в місті Одесі по провулку Університетському.

ПАТ «ОСОБА_8 банк ОСОБА_1» було відступлено право вимоги за вказаним іпотечним договором ПАТ «Комерційний індустріальний банк», згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 29.03.2017 року за реєстровим №525.

В свою чергу ПАТ «Комерційний індустріальний банк» відступило права та обовязки іпотекодержателя ТОВ «СВ Фінанс», згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 29.03.2017 року за реєстровим №527, яке в свою чергу відступило права та обовязки іпотекодержателя ОСОБА_6, згідно договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 29.03.2017 за реєстровим №529.

У звязку з невиконанням ОСОБА_9 своїх обовязків за кредитним договором №014/0027/82/67519 від 08.11.2006 року, новим кредитором ОСОБА_6 направлені вимоги боржнику та майновому поручителю про усунення порушень та повернення боргу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2017 року визнано земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, провулок Університетський, 4/1, кадастровий номер :52:017:0036, площею 0.0476 га та земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, провулок Університетський, 4/1, кадастровий номер :52:017:0035, площею: 0.0277 га предметами іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 08 листопада 2006 року ОСОБА_10, державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори за реєстровим №2-2794.

У звязку з невиконанням ОСОБА_9, як боржником та ОСОБА_3, як майновим поручителем, вимог про повернення боргу за кредитним договором №014/0027/82/67519 від 08.11.2006 року, ОСОБА_6 звернулась до КП «Реєстраційна служба Одеської області» із заявами про реєстрацію права власності на домоволодіння та земельні ділянки розташовані за адресою; м. Одеса, провулок Університетський, 4/1, у порядку позасудового звернення стягнення на предмети іпотеки.

Оскаржуваними рішеннями державних реєстраторів КП «Реєстраційна служба Одеської області» задоволені заяви ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на вказане майно.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 2, 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (надалі Порядок).

Як на підставу задоволення скарги, апелянт посилається на порушення відповідачами пунктів 9, 57, 60, 61 Порядку при прийнятті оскаржуваних рішень, а саме відсутністю під час їх прийняття наступної документації: оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав (п. 9 Порядку); документу, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення права власності та інших речових прав на майно (п. 57 Порядку); документу, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна (п. 60 Порядку); копій письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця (п. 61 Порядку); документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (п. 61 Порядку).

Проте, зазначені доводи скарги є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно інформаційній довідці, підставою виникнення права власності на спірне майно є наступна документація: договір іпотеки, посвідчений 08.11.2006 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори ОСОБА_10, за реєстровим №2-2794, договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідченими 29.04.2017 року Приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2 за реєстровими номерами 525, 527, 529, вимоги (повідомлення), рекомендовані повідомлення ДП «Укрпошта» номер 542 та 8550.

Представником ОСОБА_6 зазначено, що вказана документація надавалася до КП «Реєстраційна служба Одеської області» у оригінальних примірниках у повному обсязі, була повернута заявниці після державної реєстрації права власності (п. 24 Порядку).

Оригінали відповідної документації були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п. 24 Порядку, за результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися субєкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника).

Згідно п. 25 Порядку, у разі коли за результатом розгляду заяви проведено державну реєстрацію прав, субєкт державної реєстрації прав, що не наділений повноваженнями із забезпечення зберігання реєстраційних справ, та нотаріус передають в порядку, встановленому Мінюстом, документи, визначені в абзаці першому цього пункту, а у разі проведення державної реєстрації права власності з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав - сформовану реєстраційну справу субєкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ.

У відповідності до п. 1 Розділу VI Порядку формування та зберігання реєстраційних справ, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України 18.11.2016 року №3267/5, передача у випадках, передбачених законом, реєстраційної справи або документів для долучення до реєстраційної справи субєкту, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, здійснюється державним реєстратором, нотаріусом або уповноваженою особою фронт-офісу, що забезпечував прийняття, зберігання та видачу документів, поданих для державної реєстрації, протягом трьох робочих днів з дати проведення відповідної державної реєстрації поштовим відправленням за описом або нарочно за описом.

Отже, відсутність паперових копій документації, на підставі якої прийняті оскаржувані рішення державних реєстраторів КП «Реєстраційна служба Одеської області» обумовлені вимогами законодавства щодо зберігання реєстраційних справ.

Посилання скарги на те, що відсутність у державних реєстраторів оригіналів правовстановлюючої документації на спірне майно під час прийняття оскаржуваних рішень свідчить по порушення п. 9 Порядку є необґрунтовані.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

У п. 4.5 договору іпотеки, посвідченого 08.11.2006 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори ОСОБА_10, за реєстровим №2-2794, зазначено, що положення вказаного пункту договору щодо можливості набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно є застереженням у розумінні ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Матеріали справи містять рекомендовані поштові повідомлення ДП «Укрпошта» номер 542 та 8550, а також копії направлених ОСОБА_9 та ОСОБА_3 вимог (повідомлень) про усунення порушень кредитного договору №014/0027/82/67519 від 08.11.2006 року, виконання якого забезпечено іпотекою спірного майна (надалі Іпотечні вимоги).

Іпотечні вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_3 направлені рекомендованим поштовим відправленням.

Отримання ОСОБА_9 та ОСОБА_3 вказаних вимог у квітні 2017 року підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями ДП «Укрпошта» номер 542 та 8550 відповідно, на яких працівником поштового звязку виконані відповідні примітки, що відповідає вимогам пунктів 99, 102 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270.

Щодо доводів апеляційної скарги про направлення вимог про усунення порушень кредитного договору не за адресами реєстрації місця проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Вимога про усунення порушень кредитного договору направлена за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_9, а саме: АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо адреси місце проживання ОСОБА_3 встановлено, що свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння від 17.07.2006 року за адресою: м. Одеса, пров. Університетський, 4/1 видане замість свідоцтва про право на спадщину за законом Шостої одеської державної нотаріальної контори від 16.09.1992 року, за реєстровим номером 1-10094, у якому адреса спадкового майна зазначена: м. Одеса, пров. Університетський, 4.

Зміна поштової адреси домоволодіння ОСОБА_3, та, як наслідок, адреси реєстрації місце проживання останнього з м. Одеса, пров. Університетський, 4 на м. Одеса, пров. Університетський, 4/1 здійснено на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР від 21.12.2005 року, яке стало підставою для видачі свідоцтва про право власності на спірне домоволодіння від 17.07.2006 року.

Отже, направлення поштового повідомлення із вимогою про усунення порушень кредитного договору на імя ОСОБА_3 на адресу зазначену у договорі іпотеки: м. Одеса, пров. Університетський, 4 саме по собі не може свідчити про неможливість отримання вказаної кореспонденції.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Таким чином, до заяви про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на іпотечне майно були надані документи, передбачені п. 61 Порядку. Вказані документи також підтверджують наявність факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення права власності та інших речових прав на майно.

Судова колегія не приймає до уваги доводи скарги про порушення відповідачем п. 60 Порядку у звязку з відсутністю документу, що підтверджує наявність згоди ОСОБА_3 на відчуження або передачу на іншому речовому праві іпотечного майна, оскільки останній не є іпотекодержателем у спірних правовідносинах.

Також не вбачається підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою по пров. Університетському, 4/1, в м. Одесі, оскільки позивач не є власником вказаного майна, договорів на користування нерухомим майном за вказаною адресою до суду не надано.

Стосовно доводів апеляційної скарги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 29.03.2017 року за реєстровим №529 колегія суддів зазначає наступне.

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Такий аналіз норм діючого законодавства, що регулює порядок заміни сторони у зобовязанні наведено у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 року у справі у справі №6-301цс15.

Відповідно до ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Діючим законодавством України не встановлено обмеження на відступлення права вимоги за кредитним договором та похідними договорами забезпечення на користь фізичної особи.

Прийняття коштів у рахунок погашення зобовязань за кредитним договором не належить до банківських операцій чи інших фінансових послуг у розумінні ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відтак, не вимагається отримання ліцензії для здійснення діяльності щодо отримання коштів від позичальника у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та не обмежується у звязку з цим коло осіб, які мають право вчиняти такі дії.

У свою чергу Законом України «Про іпотеку» не встановлено спеціальних вимог до особи іпотекодержателя для застосування механізмів звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання зобовязань за кредитними договорами.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, правових підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору та спростування презумпції правомірності вказаного правочину не вбачається.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що наявність рішення апеляційного суду Одеської області від 04.02.2015 року у справі №1522/29572/12 про звернення стягнення на іпотечне майно - домоволодіння по пров. Університетському, 4/1, в м. Одесі у судовому порядку не виключає можливості врегулювання боргу шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься у іпотечному договорі.

Так, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

У п. 4.5 договору іпотеки, посвідченого 08.11.2006 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори ОСОБА_10, за реєстровим №2-2794, заначено, що положення вказаного пункту договору щодо можливості набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно є застереженням у розумінні ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи вказану норму законодавства колегія суддів приходить до висновку про встановлення нею спеціальних вимог для укладення правочину договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у частині обовязковості нотаріального посвідчення та визначення події, із настанням якої унеможливлюється укладення такого договору, а не заборони на позасудове врегулювання.

Діючим законодавством України не закріплено норми про заборону на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, за наявності рішення суду про звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки, що набуло законної сили.

Таким чином, судовою колегією не встановлено обставин, які б свідчили про вибуття домоволодіння по пров. Університетському, 4/1, в м. Одесі з власності ОСОБА_3 поза його волею, а також підстав для витребування вказаного майна з володіння ОСОБА_6

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовів. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст Постанови складено 21.12.2017 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_11

ОСОБА_12