АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/579/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Савлук Т.В.

27 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Семенюк Т.А., Стрижеуса А.М.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 5 196,83 грн. та нарахованих на суму боргу індексу інфляції в розмірі 2 123,06 грн. і трьох відсотків річних в розмірі 259,28 грн. з урахуванням того, що відповідач тривали час не сплачує комунальні послуг пов'язані з обслуговуванням будинку та при домової території.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2017 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житлово - будівельна компанія «Управдом» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 7 579,17 грн., судовий збір в розмірі 100 грн., а всього на загальну суму 9 197,17 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильне і неповне дослідження доказів та їх оцінка. В обґрунтування своїх доводів вказує, що позивачем неправильно нарахована сума заборгованості. Зазначив, що договір №369/1 від 24.04.2013 підписаний відповідачем, коли останній ще не був власником квартири, а тому договір не має права на існування. Вказав, що тариф за надання послуг по обслуговуванню будинку на дату укладення договору та до 01.08.2016 не затверджений та наявний протокол розбіжностей до останнього. Посилається на відсутність доступу до прибудинкової території, за яку сплачують мешканці будинку, оскільки надана в оренду.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10512/2017
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав свої вимоги та пояснив, що довідка яка була подана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, є неналежним доказом по справі, оскільки в ній неправильно проведені розрахунки.

Представник позивача просив суд відхилити апеляційну скаргу, зазначивши, що доводи викладені в ній є необґрунтованими та надуманими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в межах даного спору позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості, оскільки останній порушив зобов'язання в частині сплати грошових коштів за фактично надані житлово-комунальні послуги.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрований відповідно до довідки Форми №3 від 07.02.2017 ТОВ «Житлово-будівельною компанією «Управдом» (а. с. 26).

24.04.2013 між ОСОБА_1 та ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» укладено договір №369/1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій щодо зазначеної квартири (а. с. 6-9). Предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового будинку по АДРЕСА_1, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом відповідно до Додаткової угоди №1 до даного Договору, яка є його невід'ємною частиною та п. 3 даного Договору, у строк та на умовах, що передбачені цим договором (п. 1 Договору). Позивач наполягає на тому, що відповідач користується комунальними послугами, однак не здійснює оплати за них, у зв'язку з чим станом на 01.12.2016 на його думку виникла заборгованість на суму 5 196,83 грн., індексу інфляції в розмірі 2 123,06 грн. й три відсотки річних в розмірі 259,28 грн. відповідно до розрахунку (а. с. 11-12), яку він і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції правильно визначив спірні правовідносини та застосовані норми матеріального права.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 13 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово- комунальні послуги » визначені види житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення.

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з п. 2.3.7 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року №76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 1.4 «Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді», прийнятого відповідно до Закону України «Про житлове комунальні послуги», затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року №60 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року за № 541/10821, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно.

Порядок користування жилими приміщеннями, а також утримання житлових будинків незалежно від відомчої належності та форми власності визначається Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 , відповідно до яких власники та наймачі квартир зобов'язані укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та інше.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін.

Сам факт відсутності укладеного договору не звільняє відповідачів від обов'язку оплачувати житлово-комунальні послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року (справа № 6-2951цс15).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За наведеного, колегія суддів вважає доводи викладені в апеляційній сказі про те, що відповідач не повинен сплачувати позивачу кошти за обслуговування будинку, у зв'язку з відсутністю між сторонами відповідного договору та неприйняття позивачем зауважень щодо останнього, які були викладені відповідачем безпідставними.

Отже, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку що відповідач, не сплачуючи позивачу кошти за спожиті комунальні послуги порушує права останнього на їх отримання.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з сумою такого відшкодування та підставами задоволення позову.

Згідно із частиною першою ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає можливість зробити висновок про те, що відповідальність споживача за надані житлово-комунальні послуги, за їх несплату, наступає у випадку підтвердження установою або організацією, яка їх надає, факти несплати останніх.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача коштів за послуги з утримання вищезгаданого будинку та прибудинкових територій.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано довідку - розрахунок, із якої убачається, що станом на 20.12.2016 у відповідача виникла заборгованість на суму 5 196,83 грн.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що в довідці зазначена заборгованість відповідача не тільки за несплачені кошти за послуги за утримання вищезгаданого будинку та прибудинкових територій, а й заборгованість за інші комунальні послуги.

Разом з тим, будь-яких вимог про стягнення з відповідача коштів за несплату інших послуг позивачем у позовній заяві в суді першої інстанції не заявлялося.

На пропозицію суду апеляційної інстанції надати суму заборгованості відповідача саме за несплачені кошти за отримані послуги з утримання вищезгаданого будинку та прибудинкової територій представник позивача не зміг у зв'язку з чим фактично не довів в суді своїх позовних вимог.

Таким чином, хоча при розгляді справи і було доведено факти несплати відповідачем коштів за отримані послуги по утриманню вищезгаданого будинку та прибудинкової територій, але позивач не довів в суді суму такої заборгованості у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

На вище згадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, в зв'язку з чим зробив висновки які не відповідають обставинам справи.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Отже вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та вимоги п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367-371, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на користь ОСОБА_1 1 760 (одну тисячу сімсот шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст Постанови складено 27.12.2017.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Т.А. Семенюк

А.М.Стрижеус