Справа № 462/257/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/548/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі : головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 91 905,00 грн. майнової шкоди, 2000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 1406,25 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 13 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_3. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене без повного з»ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що процесуальні порушення полягали в тому, що суд розглянув справу в заочному порядку не врахувавши заяви про відкладення розгляду справи його представників, які були відсутні в судовому засіданні з поважних причин, чим позбавив його права подавати докази та заперечення на позов. Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до даних правовідносин ч.2 ст.1166 ЦК України та ч.2 ст.1193 ЦК України та повністю не проаналізувано обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Вважає, що ДТП сталася з вини позивача ОСОБА_6, який знехтував правилами дорожнього руху, а відтак підстав для задоволення позову у суду не було. Крім цього, суд в порушення вимог ст.58 ЦПК України поклав в основу рішення висновок №2010 експертного автотоварознавчого дослідження від 19.10.2015 року, який був складений у його відсутності та з порушенням п.3.9 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних долсіджень, п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім цього, вважає, що судом безпідставно стягнуто з нього 650 грн. за послуги евакуатора та 1600 грн. за проведення висновку автотоварозначого дослідження, оскільки вказані суми зобов»язана була виплатити ПрАТ «УПСК» в якій застрахована його цивільно-правова відповідальність. Звертає увагу, що задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд не взяв до уваги те, що ДТП сталася з вини позивача та не навів в рішенні мотивів якими діями та в чому полягала завдана позивачу моральна шкода. Вважає безпідставним посилання суду на постанову Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 2015 року, яка не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в ній. Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений правоохоронними органами майже через два місяці після ДТП чим порушено «Інструкцію з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Крім цього, до вказаного протоколу не було долучено акту перевірки технічного стану автомобіля. При розгляді адіміністративної справи, судом не було допитано свідків ДТП, не первірено схему складену до протоколу, що свідчить про недотримання судом вимог КУпАП. Враховуючи вказані обставини просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно приписів статті 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереи у спосіб, визначений законами України.

На підставі приписів ст.303 ч.1 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 16 вересня 2015 року на автодорозі західний обхід м.Львова відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 із автомобілем марки «Опель» д.н.з.НОМЕР_2.

Згідно постанови судді Залізничного районного суду м.Львова від 23 грудня 2015 року причиною ДТП стало порушення Правил вуличного руху водієм ОСОБА_3, який на автомобільній дорозі західний обхід м.Львова + 450 м поблизу с.Зимна Вода, керуючи автомобілем НОМЕР_3 не зорієнтувався у дорожній обстановці, не надав дорогу транспортному засобу марки «Опель» р.н. НОМЕР_4 внаслідок чого здійснив зіткнення, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень.

Згідно постанови від 23 грудня 2015 року у діях відповідача ОСОБА_3 наявні ознаки правопорушення, передбачені ст.124 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення факт скоєння правопорушення визнав та просив суворо не карати. (а.с. 9).

Справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрита у зв»язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, що не звільняє останнього від відповідальності за спричинену майнову та моральну шкоду.

В результаті ДТП транспортний засіб «Опель» д.н.з. НОМЕР_4 отримав значні технічні пошкодження.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №2010 вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Опель» становить 194 111 грн., що становить ринкову вартість даного автомобіля.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням відповідача ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначалася судова автотоварознавча експертиза, виконання якої доручалося Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Згідно Висновку №1353 судової автотоварознавчої експертизи від 06.07.2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Опель Віваро, 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_6 станом на 16.09.2015 року, виходячи з даних про досліджуваний автомобіль, які встановлені з представлених матеріалів справи, становить 191 588, 37 грн. ( а.с.192).

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції вірно застосував вимоги ст.ст. 1166, 1187 ч.1,2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) та стягнув шкоду із винної особи, яким є відповідач ОСОБА_3

Відповідно до ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами статті 1187 ч.1 ЦК визначено поняття джерела підвищеної небезпеки.

У ч.2 ст.1187 ЦК зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об»єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із матеріалів справи встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А1/7713237. Ліміт відповідальності ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за даним полісом становить 50 000 грн.

Відповідно до ст.194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням), що становить 89 705,00 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відтак, судом першої інстанції із відповідача ОСОБА_7 у відповідності до вимог зазначеної вище статті стягнуто збитки за проведення експертизи та витрати за евакуацію пошкодженого автомобіля.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині не встановлення вини відповідача у ДТП, що сталося 16.09.2015 року, оскільки сам відповідач визнав свою вину, просив суворо не карати, постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності від 23.12.2015 року не оскаржував.

Колегія суддів вважає, що зібраними по справі доказами встановлено, що позивачу ОСОБА_6 внаслідок неправомірних дій відповідача спричинено моральну шкоду. Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 23 ЦК, згідно роз»ясень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року стягнув з відповідача в користь позивача 2 000 грн. моральної шкоди. Зазначена сума морального відшкодування позивачем не оспорюється, а відтак колегія суддів вважає, що ця сума достатня для позивача за спричинені моральні страждання, оскільки згідно матеріалів справи такі мали місце.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до статті 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в і д х и л и т и .

Заочне рішення Залізничного районного суду мЛьвова від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_8