У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровськ у складі:

головуючого судді Яковлева Д. О.,

секретаря Лопати Н. О.;

за участі сторін:

стягувача ОСОБА_1;

представника стягувача ОСОБА_2;

боржника ОСОБА_3;

представника боржника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3, про скасування судового наказу виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровськ 15 листопада 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу,

В С Т А Н О В И В:

Боржник звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу виданого Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровськ по справі № 200/18680/17 провадження № 2н/200/303/17 про стягнення аліментів.

В обґрунтування зазначеної заяви, ОСОБА_3 посилався на те, що на час звернення ОСОБА_1 з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2017 року за результатами розгляду цивільної справи № 175/2221/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи відділ опіки та піклування Дніпровської державної адміністрації Дніпропетровської області, Новокодацький ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області, було визначено місце проживання дитини, ОСОБА_5, разом з батьком, ОСОБА_3, а тому у стягувача було відсутнє право на звернення до суду з такою заявою. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 була обізнана про існування зазначеного рішення суду, оскільки нею, 03 жовтня 2017 року, до суду було подано заяву про перегляд заочного рішення, в задоволенні якої ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року було відмовлено.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник вимоги заяви про скасування судового наказу підтримали та надали пояснення аналогічні викладеним в заяві про скасування судового наказу (а.с. 21-23).

Стягувач та її представник в судовому засіданні пояснили, що вимоги викладені в заяві про скасування судового наказу не визнають та просять суд залишити її без задоволення. Крім іншого, стягувач вказав, що звернення до суду було обумовлено відсутністю матеріальної підтримки з боку боржника та невиконання останнім умов Договору про участь у вихованні та утриманні дитини укладеного між ними, на підтвердження чого, надала копії: нотаріально посвідченої заяви адресованої боржнику про відкриття карткового рахунку, доказів направлення заяви боржнику та виписки з карткового рахунку. Оригінали зазначених документів суду надані не були.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали наказного провадження та надані під час судового засідання додаткові докази судом встановлено наступне.

27 жовтня 2017 року до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ з заявою про видачу судового наказу звернулась ОСОБА_1, в якій просила суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 1).

До заяви про видачу судового наказу, у якості доказів, крім іншого, було долучено: копію паспорта ОСОБА_1 в якому її місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2015 року справа № 2-175/5699/14-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1; довідку ЖБК № 142 «Іскра» від 12 січня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_1 разом з сином з 2015 року проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 2, 8, 10).

15 листопада 2017 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровськ було задоволено заяву ОСОБА_1, та видано судовий наказ, яким з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі однієї четверті заробітку (доходу) боржника, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 18).

В той же час, як встановлено під час судового засідання, 15 вересня 2017 року заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ухваленого за результатами розгляду цивільної справи № 175/2221/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи відділ опіки та піклування Дніпровської державної адміністрації Дніпропетровської області, Новокодацький ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області, визначено місце проживання дитини, ОСОБА_5, разом з батьком, ОСОБА_3 (а. с. 24-25).

03 жовтня 2017 року, вказане заочне рішення було оскаржене стягувачем та ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1, щодо перегляду заочного рішення було відмовлено (а. с. 26).

Крім того, під час судового розгляду, було встановлено та не заперечувалось сторонами про розгляд Саксаганським районним судом м. Кривій Ріг Дніпропетровської області справи № 214/3020/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами та зобовязання вчинити дії, провадження у якій було відкрито 19 червня 2017 року. За твердженням стягувача та її представника, зазначена справа не стосується судового наказу, оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з невиконанням боржником умов Договору про участь у вихованні та утриманні дитини укладеного між ними у нотаріальній формі, за умовами якого ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання щомісяця сплачувати Матері кошти на утримання (аліменти) дитини в розмірі 5000,00 грн., а також додаткові витрати.

При розгляді заяви боржника по суті, суд виходить з приписів ЦПК України та Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладених у п. 9 Постанови від 23 грудня 2001 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обовязку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, зазначені процесуальні та норми матеріального права, дають підстави для висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_3, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про видачу судового наказу, вона була обізнана про існування спору щодо місця проживання дитини, а також щодо розгляду справи за її позовом про стягнення з боржника аліментів за Договором про участь у вихованні та утриманні дитини. Вказані обставини, згідно приписів ЦПК України унеможливлюють звернення до суду за захистом своїх прав в порядку наказного провадження та винесення судом відповідного наказу.

В той же час, суд під час розгляду заяви про скасування судового наказу виходить з того, що на момент його видачі суд який розглядав справу не мав відомостей про існування спірних правовідносин, тому за наявних у справі доказів був зобовязаний забезпечити захист інтересів дитини у спосіб встановлений законом.

Крім того, при прийнятті рішення по суті заяви боржника, суд з метою забезпечення захисту прав ОСОБА_5, виходить з наступних обставин. Як встановлено судом, та не заперечувалось сторонами, на розгляді в Саксаганському районному суді міста Кривий Ріг перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами та зобовязання вчинити певні дії. Згідно наданої копії позовної заяви, та пояснень учасників судового розгляду, підставою для звернення до суду слугували дії ОСОБА_3 щодо неналежного виконання умов Договору про участь у вихованні та утриманні дитини згідно умов якого, останній зобовязаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання дитини в розмірі 5000,00 грн. до досягнення нею повноліття та нести додаткові витрати, що відповідно до приписів ЦК України та форми укладання правочині, не дає суду підстав для висновку про його недійсність.

За таких обставин, з урахуванням спрощеної процедури стягнення коштів за вказаним Договором яка встановлена ст. 189 СК України, суд вважає за можливе задовольнити заяву боржника, оскільки на момент прийняття рішення у справі інтереси та права дитини гарантовані та захищені відповідно до умов письмової угоди між батьками посвідченої нотаріально.

Що стосується процесуальних питань. З огляду на положення ч. 7 ст. 105 ЦПК України, судовий наказ, який було видано відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, не підлягає скасуванню, а боржнику надається право звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. З огляду на предмет регулювання, така процесуальна конструкція цілком відповідає завданням СК України та покликана забезпечити належні умови для духовного та фізичного розвитку малолітньої дитини. В той же час, зазначені гарантії базуються на нормах матеріального закону, якій не було додержано стягувачем при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу. За таких обставин, суд не вбачає процесуальних заборон для скасування судового наказу, оскільки він не грунтується на матеріальному законі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 95, 96, 105, 105-1, 208-210 ЦПК України, ст. 181, 189 СК України суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 про скасування судового наказу, задовольнити.

Судовий наказ № 200/18680/17 від 15 листопада 2017 року, який був виданий Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровськ за заявою ОСОБА_1, скасувати.

Розяснити стягувачу її право на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 14 грудня 2017 року.

Суддя Д. О. Яковлев