РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/5387/16-ц

Провадження № 2/643/431/17

04.12.2017 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді - Сиротникова Р.Є.

За участю секретаря Новакової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 213520,00 грн. як частину кредитних зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитного договору № НАЕ2GF01270042 від 22.06.2005 року.

В обґрунтування позову зазначила, що 18.09.1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, позивач в зв'язку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище на «Новосельцева».

За час шлюбу із відповідачем сторонами придбана квартира АДРЕСА_1. Квартира придбана за кредитні кошти отримані в інтересах родини в ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитного договору № НАЕ2GF01270042 від 22.06.2005 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2010 року за позивачем та відповідачем визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. Тим самим рішенням суду розірвано шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на дівоче «Калініченко», а пізніше - в зв'язку із укладенням нового шлюбу, - на «Сіліна». Після розірвання шлюбу за кредитним договором № НАЕ2GF01270042 від 22.06.2005 року залишилась заборгованість, яка станом на 14.08.2013 року, з урахуванням зменшення на підставі додаткової угоди до Кредитного договору від 14.08.2013 року, становила 17000,00 доларів США.

Після розірвання шлюбу відповідач взагалі не сплачував кошти за вказаним кредитним договором, всю заборгованість позивач сплатила самостійно за власні кошти в день підписання додаткової угоди 14.08.2013 року. Станом на день звернення до суду із цим позовом 17000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ еквівалентно 427040,00 грн.

Позивач вважала, що вказана сума, сплачена нею особисто за рахунок власних коштів має бути поділеної між нею та відповідачем в рівних частках, в зв'язку із чим просила суд стягнути з відповідача на її користь 213520,00 грн., як частину кредитних зобов'язань за кредитним договором № НАЕ2GF01270042 від 22.06.2005 року.

В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та, посилаючись на вищевикладене, просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 на судове засідання не з'явився, до його початку подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що він не був стороною у кредитному договорі, жодних зобов'язань перед банком не мав, а обставини укладення кредитного договору в період існування шлюбу між сторонами самі по собі не породжують для ОСОБА_2 зобов'язань з оплати кредиту. Відповідач зазначив, що питання поділу спільного майна подружжя вирішене на підставі рішення суду за позовом ОСОБА_1, в якому остання не ставила питання про поділ боргів подружжя. Вважав, що за таких обставин у відповідача не виникало жодних зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, в письмових запереченнях, представник відповідача, ОСОБА_4 зазначив, що самі позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, розрахунок суми, яку вона просила стягнути виконано за курсом на день звернення до суду із позовом, а не на день отримання кредитних коштів, що також нічим не обґрунтовано. Крім того, представник відповідача зазначив, що із наведеного в позовній заяві вбачається, що підставою для сплати позивачем 17000,00 доларів США є не кредитний договір, а додаткова угода від 14.08.2013 року, укладеною між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 вказана додаткова угода укладена вже після розірвання шлюбу між сторонами, нею фактично були суттєво змінені сума зобовязання та графік погашення заборгованості. Відповідач не приймав участі у обговоренні умов вказаної додаткової угоди, її підписанні. Крім того, оскільки вказана додаткова угода підписана сторонами вже після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, вона взагалі не може породжувати будь-яких зобов'язань для відповідача.

Представник відповідача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, та, посилаючись на доводи, викладені в письмових запереченнях відповідача, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, ознайомившись із письмовими запереченнями відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.11.2010 року з цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, позов задоволено частково: розірвано шлюб між сторонами, стягнуто аліменти на утримання дитини, та визнано за сторонами право власності на 1/2 частину спірної квартири. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено (а.с.12,13).

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 27.12.2010 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поділ автомобіля скасовано, постановлено нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача половину вартості проданого автомобіля (а.с. 14-16).

З копії додаткової угоди до Кредитного договору № НАЕ2GF01270042 від 22.06.2005 року (а.с. 10,11) від 14.08.2013 року вбачається, що між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Приватбанк» дійшли згоди внести зміни в Кредитний договір № НАЕ2GF01270042 від 22.06.2005 року: 1) суму заборгованості, що виникла в період дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 36350,92 дол.США, а саме: відсотки у розмірі 1729,43 дол.США, комісія у розмірі 0,00 дол.США, пеня у розмірі 34621,92 дол.США; 2) у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту (до Додаткової угоди), понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 36350,92 дол.США; 3) встановлено на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за Договором у розмірі 17000,00 дол.США.

З додатку 1 до Додаткової угоди вбачається, що зазначена в Додатковій угоді заборгованість в розмірі 17000,00 дол. США підлягає сплаті 14.08.2013 року.

В матеріалах цивільної справи наявна відповідь ПАТ КБ «Приватбанк» на ухвалу суду про витребування доказів, а саме відомості по кред. договору НАЕ2GF01270042 від 22.06.2005 року - погашена виписка по 6584 (а.с. 135-140).

Разом із тим, за весь час розгляду справи позивачем не надано до суду оригіналу кредитного договору № НАЕ2GF01270042 від 22.06.2005 року, зі змісту якого можливо було б зробити висновки щодо мети, з якою видавався вказаний кредит, отримання банком згоди відповідача (на момент укладення договору - чоловіка позичальника) на укладення кредитного договору.

Відсутні в матеріалах справи і підтвердження того факту, що квартира, яка була поділена між подружжям за рішенням суду, придбана саме за кредитні кошти, отримані позивачем на підставі кредитного договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що кредитні кошти, які сплачені нею на підставі додаткової угоди, отримувались позивачем саме в інтересах сім'ї, та сплачені саме на виконання спільних кредитних зобов'язань подружжя. А відтак і підстави для стягнення половини від зазначених коштів (17000,00 дол.США) в теперішній час у суду відсутні.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 212, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення коштів - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Після набрання рішенням суду законної сили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали суду від 23.01.2017 року, а саме - заборону відчуження нерухомого мана - 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 13955840 від 26.03.2016), що належить на праві власності ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Суддя Р.Є. Сиротников