Справа № 357/4989/17 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/5370/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 13.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.03.2010р. відповідач взяв у нього кошти для розвитку своєї діяльності в розмірі 5000,00 доларів США та обіцяв їх повернути протягом 6 місяців, тобто до 10.09.2010. В червні 2015 року відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 190 КК України, в ході досудового розслідування та в судовому засіданні відповідач визнав, що отримав від позивача кошти та обіцяв їх повернути.

Ухвалою суду від 03.02.2017 обвинуваченого ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а цивільний позов залишено без розгляду та рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 135000,00 грн., що відповідає 5000,00 доларам США.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3, кошти в розмірі 130 632,00 грн. , що еквівалентно 5000,00 доларам США станом на 20.09.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 1306, 32 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, оскільки про своє порушене право позивач знав з 10.09.2010, тобто з того моменту коли відповідач зобов'язався повернути позичені кошти та не виконав свого зобов'язання.

На підставі викладеного скаржник просив апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, 10.03.2010 року довіряючи ОСОБА_2, передав останньому 5000,00 доларів США, для покупки ювелірних виробів, а ОСОБА_2 заволодів вказаними коштами шляхом зловживання довірою позивача без наміру їх повернення, розпорядився коштами на власний розсуд, чим спричинив позивачу матеріальну шкоду на суму 5000,00 доларів США.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2017 року, обвинуваченого ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, кримінальне провадження № 0002249 від 02.06.2015 року в цій частині закрито в зв'язку з закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності в цій частині. Цивільний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду. Ухала набрала законної сили 04.04.2017 року.

Відповідач ОСОБА_2, дійсно 10.03.2010 року взяв у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США, які обіцяв повернути протягом шести місяців, тобто до 10.09.2010 року та не повернув їх до даного часу в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Під час розгляду справи в порядку кримінального провадження відповідач, як обвинувачений у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. ст. 190 КК України, вину по епізоду заволодіння шляхом шахрайства грошовими коштами потерпілого ОСОБА_3 визнав.

Вказані обставини підтверджено матеріалами справи ( а.с. 2-3, 7-913-14) та визнаються сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведена вина відповідача в заподіянні шкоди позивачу. Шкода завдана злочином вчиненим відповідачем, а тому відповідач має відшкодувати цю шкоду.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

З врахуванням наведеної статті та встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про вину відповідача у завданні шкоди, а отже і обов'язку її відшкодувати.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності є голослівними.

Предметом даного позову є відшкодування шкоди. Доказом вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу є ухвала Білоцерківського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Саме з часу постановлення вказаної ухвали розпочався перебіг позовної давності за цим позовом. Посилання відповідача на те, що позивач передав відповідачеві грошові кошти в 2010 році, а тому саме з цього часу розпочала перебіг позовна давність, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Суд першої інстанції правильно мотивував своє рішення щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що в ухвалі суду від 03 лютого 2017 року був визначений розмір шкоди 39920 грн., а тому суд безпідставно стягнув 135000 грн. також є надуманими.

Так судом було встановлено, що відповідач шахрайськими діями заволодів майном позивача у розмірі 5000 доларів США., що на час вчинення злочину в перерахунку на національну грошову одиницю України становило 39920 грн. Разом із тим, предметом злочину була саме іноземна валюта - долар США, а тому розрахунок шкоди судом при розгляді цивільного позову був зроблений правильно по офіційному курсу НБУ на день розгляду справи.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В АЛ И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: