Справа № 171/2102/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2017 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Хоруженко Н.В.,

за участю секретаря Десятникової І.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство "ДТЕК Дніпроенерго" (далі ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію за період 01.10.13 року по 28.02.2015 року у сумі 10951,64 грн.. Позов обґрунтовано тим, що ДТЕК Криворізька ТЕС, який є структурним підрозділом ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», здійснює постачання теплової енергії в нежитлове приміщення за адресою м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко, 5/89, яке відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.2009 року належить відповідачу ОСОБА_2. Оскільки постачання теплової енергії за даною адресою здійснюється безперервно, відповідачу було запропоновано укласти договір на постачання теплової енергії, однак останній відмовився від укладення договору на постачання теплової енергії, мотивуючи відмову тим, що в приміщенні відсутні прилади опалення і він тепло не споживає. Вважає, що у позивача відсутні підстави для зняття вказаного приміщення з абонентського обліку, тому позивач здійснює нарахування за послуги опалення у відповідності до чинного законодавства. У період з 01.10.13 року діяв тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів у розмірі 280,98 грн. за 1Гкал (без ПДВ) відповідно до постанови Національної комісії що здійснює регулювання у сфері комінальних послуг від 03.02.2012 року №55. Постановою того ж органу № 710 від 13.06.14 року позивачу встановлено тариф для потреб інших споживачів з 01.07.14 року у розмірі 353,29 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Керуючись ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, на підставі встановлених тарифів на теплову енергію, ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» було виконано розрахунок споживання теплової енергії нежитловим приміщенням за адресою м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко, 5/89, згідно якого сума заборгованості складає 10951,64 грн. Позивач звертався до суду з заявою про стягнення вказаної заборгованості в порядку наказного провадження, однак ухвалою суду від 20.10.16 року скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості. Тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано заперечення проти даного позову, які обґрунтовано тим, що позивач при складанні розрахунку за надані послуги з опалення застосував тарифи, які не затверджені відповідним органом місцевого самоврядування, не послався на нормативну базу, використав вигадану температуру зовнішнього повітря, з невірним посиланням на постанову КМУ від 21.07.05 року, також позивач застосував загальну площу приміщення, застосував норми СНіП та ДБН, не послався на особистий рахунок відповідача та оборотні відомості. Дане приміщення не мало стояків подачі тепла, не було договору на постачання теплової енергії, відсутні трубопроводи і тільки нинішньому власнику ОСОБА_5 надано технічні умови для введення окремого вводу на теплопостачання в це приміщення, надано дозвіл на підключення і ввід теплової енергії в дане приміщення, і встановлена точка розподілу. Позивач при розрахунку розмірів споживання теплової енергії зробив посилання на рішення виконавчого комітету Зеленодольської міської ради № 255 від 17.09.2013 року, яка передбачає посилання не на норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а на СНіП2 від 04.05.91 року, хоча судовими рішеннями між сторонами визнано безпідставним їх застосування. На момент спірних правовідносин тарифи визначались рішенням Зеленодольської міськради від 14.08.09 року і передбачало оплату 252,38 грн. за 1 Гкал. Приміщення є нежитловим, стягнення заборгованості на підставі ст.. 1212 ЦК України неможливо, оскільки між ними не укладено договір. Тому просив у задоволенні позову відмовити, застосувати строк позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві, позицію представника відповідача щодо застосування тарифів, встановлених рішеннями органів місцевого самоврядування вважає помилковою, оскільки до їх повноважень не відноситься встановлення тарифів для категорії населення «інші», до якої відноситься відповідач, оскільки приміщення є нежитловим. Факт самовільного відключення приладів опалення саме відповідачем встановлено ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.10.12 року, яка має преюдиційне значення. Вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу. Тому просила позов задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, оскільки відповідач ОСОБА_2 як фізична особа є власником приміщення за адресою м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко,5/89, в цьому приміщені не проживав, теплової енергії не отримував, придбав приміщення без приладів опалення, що встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили. Крім того, розрахунок позивача безпідставний, ґрунтується на СНіП, які не можуть застосовуватись для даних правовідносин, посилання на рішення виконавчого комітету які згодом були змінені, температура взята з міста яке знаходиться на відстані 120 км від населеного пункту та в тому місті є вищою ніж у Зеленодольську. Тариф на теплову енергію встановлений рішенням виконавчого комітету, який застосовується для населення є меншим, ніж застосований позивачем, крім того минули строки позовної давності, тому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини.

Позивач ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» є юридичною особою, метою діяльності якої є одержання прибутку на основі здійснення виробничої, комерційної, посередницької та іншої діяльності, в порядку та за умов, визначених чинним законодавством і статутом, та наступний його розподіл між акціонерами товариства, що підтверджується Статутом ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» п. 2.1 ( а.с.89-122).

Згідно п. 2.2 (1) Статуту ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» предметом діяльності позивача є, зокрема, виробництво, постачання, передача, купівля та продаж електричної і теплової енергії в Україні та за її межами, енергії що виробляється з метою електро- та теплопостачання і похідних продуктів енергетичного походження та засобів, устаткування і приладів, що використовуються в даній галузі.

Для реалізації мети діяльності товариства, передбаченої його статутом, товариство має право в порядку, встановленому чинним законодавством, статутом товариства та внутрішніми документами створювати на території України та за її межами свої філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, а також дочірні підприємства, що підтверджується п. 4.1 (8) статуту позивача ( а.с.89-122).

З метою сприяння виконанню ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» встановлених завдань щодо здійснення виробничо-господарської діяльності створено відокремлений підрозділ «Криворізька ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», предметом діяльності якого є в тому числі виробництво, постачання, передача електричної і теплової енергії, що виробляється з метою електро- та теплопостачання і похідних продуктів енергетичного походження та засобів, устаткування і приладів, що використовуються в даній галузі, що підтверджується Положенням про відокремлений підрозділ «Криворізька ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» (а.с.30-38).

На виконання цієї мети, відокремленим підрозділом «Криворізька ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» в централізованому порядку здійснюється постачання теплової енергії в багатоквартирний житловий будинок за адресою м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко, 5.

На першому поверсі цього багатоквартирного житлового будинку розміщено нежитлове приміщення м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко, 5, 89, загальною площею 88,9 м2, куди на підставі договору на постачання теплової енергії від 14.08.08 року, укладеного між позивачем та Зеленодольською міською радою, позивачем здійснювалось постачання теплової енергії.

Вказане нежитлове приміщення м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко, 5, 89, на підставі договору купівлі продажу з Зеленодольською міською радою від 18.09.09 року, придбав відповідач ОСОБА_2, а згодом відповідач ОСОБА_2 подарував це нежитлове приміщення на підставі договору дарування від 13.02.2015 року ОСОБА_5 (а.с.25).

У даному приміщені відсутні прилади опалення.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого ССУ від 22.06.16 року, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за отриману та використану теплову енергію за період з 01.10.09 року по 30.04.13 року у сумі 21832,47 грн. (а.с.10-14, 15-19).

04.10.2013 року на підставі розпорядження міського голови № 210/02-4 від 30.09.13 року про початок опалювального сезону 2013-2014 роки здійснено підключення будинку по вул.. Рибалко, 5, в якому знаходиться нежитлове приміщення, належне відповідачу, по опалювальному навантаженню, а 10.04.14 року на підставі розпорядження міського голови № 60/02-4 від 09.04.14 року про закінчення опалювального сезону 2013-2014 роки здійснено відключення будинку по вул.. Рибалко, 5, що підтверджується відповідними актами (а.с.175-177). Також на підставі розпорядження міського голови № 171/02-4 від 21.10.14 року про початок опалювального сезону 2014-2015 роки здійснено підключення будинку по вул.. Рибалко, 5 по опалювальному навантаженню (а.с.178).

Відповідач не сплачує на користь позивача вартість отриманої теплової енергії, мотивуючи несплату відсутністю укладеного між ними договір, вважає, що теплову енергію він не отримує.

Позивачем здійснено розрахунок споживання теплової енергії нежитловим приміщенням за період з 04.10.13 року по 12.02.15 року ОСОБА_2, оскільки вважає, що відповідачем самовільно демонтовано систему опалення, що не звільняє його від обовязку сплачувати вартість теплової енергії і згідно складеного розрахунку відповідачем за вказаний період використано 29,391 Гкал теплової енергії на загальну суму 10951,64 грн. (а.с.6-7).

Апостолівським районним судом 22.09.16 року за заявою позивача було видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10951,64 грн. за отриману та використану теплову енергію та судового збору 689,00 грн., однак ухвалою Апостолівського районного суду від 20.10.16 року даний судовий наказ скасовано за заявою відповідача в порядку ст.. 105-1 ЦПК України (а.с.26).

Після цього 02.12.16 року позивач звертався до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію в розмірі 10951,64 грн., стягнення судового збору за подання позовної заяви та судового наказу.

При вирішенні спору, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання та використання теплової енергії, які регулюються ЦК України, законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198, Правилами надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями, виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Наявними у справі доказами підтверджується, що теплопостачання у вказаний багатоквартирний житловий будинок за адресою м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко, 5, проводиться позивачем у централізованому порядку, позивачем здійснено постачання тепла у опалювальний період (акти а.с.175-178), а отже відповідач, як власник нежитлового приміщення у цьому будинку, є споживачем послуг з централізованого теплопостачання за адресою: за адресою м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко, 5/89.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 до 15.02.2015 року мав у власності нежитлове приміщення в багатоквартирному житловому будинку в який позивачем у централізованому порядку здійснюється постачання теплової енергії з початком опалювального періоду та припиняється з закінченням опалювального періоду, а саме з жовтня 2013 року по квітень включно 2014 року, з жовтня 2014 року до 15.02.15 року, відповідач повинен сплатити вартість отриманої теплової енергії за ці періоди.

Твердження відповідача про відсутність договору між сторонами, не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати вартості отриманої теплової енергії з наступних підстав.

Сторони не заперечували, що відповідач ОСОБА_2 не укладав з позивачем письмовий договір на постачання теплової енергії. Однак відповідно до статті 24 закону України «Про теплопостачання» саме споживачі цих послуг зобовязані укласти договір, який є типовим договором приєднання.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому суд у даному випадку не вбачає вини позивача у не укладенні договору про надання послуг.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Саме таку правову позицію, яка підлягає до застосуванню в цій справі з огляду на аналогічний зміст спору, було висловлено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі № 6-2951цс15 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Твердження відповідача про відсутність приладів системи опалення в його квартирі не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати вартості отриманої теплової енергії з наступних підстав.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 N 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 N 1268).

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правил), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п.п. 25, 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженого органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 N 4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 N 169, який набув чинності з 09.12.2007).

Вказаним Порядком передбачена можливість відключення від централізованого опалення за рішенням загальних зборів та за згодою всіх власників (уповноважених осіб) приміщень у житловому будинку. Ним установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того, внесені зміни унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку та дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію, зокрема в постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-96цс12) та від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1192 цс15), міститься висновок, відповідно до якого питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, зі змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року №1268, в яких з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води не окремих квартир багатоквартирного будинку з ініціативи їх власників або наймачів, а відключення цілих багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23.04.14 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.08.14 року, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.12.15 року встановлено, що на момент продажу територіальною громадою відповідачу нежитлового приміщення система постачання теплової енергії в цьому приміщенні знаходилась та працювала.

Разом з тим, у рішенні Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12.07.12 року зазначено, що в нежитловому приміщенні, розташованому в м. Зеленодольськ, вул.. Рибалко,5/89 на час придбання відповідачем ОСОБА_2 прилади опалення були відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідач не надав до суду дозволу міжвідомчої комісії попередньому власнику чи йому на відключення нежитлових приміщень від системи централізованого опалення, не звернувся з вимогами до продавця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18.09.09 року щодо недоліків придбаного майна, тому суд вважає, що факт відсутності приладів опалення від системи центрального опалення на день придбання ним цих приміщень, не спростовує його обовязку у передбаченому Порядку оформити відключення від централізованого опалення, якщо попередній власник не легалізував такий стан системи опалення в цих приміщеннях на день їх придбання відповідачем, що покладає такий обовязок саме на відповідача, оскільки згідно ст.. 319 ЦК України, власність зобовязує.

Відповідно до правової позиції стосовно змісту п.п. 25, 26, 20. п. 3 Правил, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1706 цс15, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Підведення централізованого опалення до стояка в межах нежитлових приміщень, які належать відповідачу свідчать про виконання послуг позивачем, а відповідач при не оформленні у встановленому порядку відключення від централізованої мережі, незалежно від фактичного споживання цієї послуги, зобовязаний відшкодувати завдані внаслідок цього позивачу збитки у розмірі неоплаченої вартості споживання цих послуг.

Тому, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не надав доказів відключення належного йому нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення в порядку встановленому законодавством і відмовився від укладення договору на постачання теплової енергії, то у позивача були всі підстави для нарахування відповідачу сум за спожиту теплову енергію на підставі положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування тепловою енергією.

Суд погоджується з розрахунком заборгованості за використану теплову енергію, наданим відповідачем.

Так, відповідно до приписів п. 23 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.10.07 року № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Саме з цих показників позивачем зроблено розрахунок споживання теплової енергії нежитловим приміщенням за період з 04.10.13 по 12.02.2015 року.

Суд вважає вірним застосування показників температури отриманих на підставі договору про надання послуг з метеорологічного обслуговування від 10.12.2012 року (а.с.169-174).

Розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження.

Відповідно до рішення Зеленодольської міської ради від 17.09.2003 року «Про затвердження норм споживання теплової енергії на опалення приміщень, в яких відсутні прилади обліку теплової енергії», встановлено норми витрат теплової енергії на опалення в приміщеннях в яких відсутні прилади обліку теплової енергії, та які виведені з житлового фонду, що складає 0, 168 Гкал/рік з урахуванням коефіцієнтів, що призводить до збільшення теплових витрат.

Керуючись вказаними нормативними актами та рішенням виконавчого комітету позивачем було здійснено розрахунок заборгованості за період з 01.10.2013 року по 28.02.2015 року, загальний розмір спожитої теплової енергії за вищезазначені опалювальні періоди складає 29,391 Гкал на суму 10951,64 грн.

Рішенням виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 19.08.2009 року, до якого рішенням виконавчого комітету Зеленодольської міської ради від 17.12.2013 року № 717/02-2 встановлено тарифи на послуги теплопостачання для споживачів категорії населення, у той час як відповідач, як власник нежитлового приміщення щодо оплати вартості послуг на це приміщенні, до категорії населення не відноситься, відноситься до категорії інші споживачі, тарифи для яких встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Розрахунок суми заборгованості щомісячних нарахувань відповідає тарифам, встановленим постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а саме:

-з 01.03.2012 року встановлено тариф для Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) - 280,98 грн. за ІГкал без ПДВ (Постанова НКРЕКП від 03.02.2012 року №55),

- з 0107.2014 року встановлено тариф для Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Публічного акціонерного товариства «Дніпроенерго» тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) 353,28 грн. за ІГкал без ПДВ (Постанова НКРЕКП від 13.06.14 року № 710).

При цьому вірним є застосування у розрахунку вказаних тарифів з урахуванням ПДВ.

Вищевикладене підтверджує ту обставину, що розрахунок споживання теплової енергії у вигляді постачання гарячої води до нежитлового приміщенням в м. Зеленодольськ, 5/89, котрий здійснений ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» виконаний відповідно до діючого законодавства і не суперечить останньому. Зазначений розрахунок не порушує прав споживача, оскільки він не передбачає необгрунтовану сплату коштів за отримані послуги, а лише приведений у відповідність до Правил і здійснений відповідно до встановлених цін/тарифів та норм.

Суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Так, відповідно до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи убачається, що позивач 22.09.16 року в межах трирічного строку позовної давності звертався до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу і судом цю заяву задоволено, що свідчить про переривання строку позовної давності, а тому судом не береться до уваги клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

На підставі викладеного, суд вважає встановленим, що відповідач споживав теплову енергію у заявлених у позові розмірах та у добровільному порядку не відшкодував позивачеві її вартість, при цьому, не укладення договору та самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати спожитої теплової енергії, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" заборгованість за отриману та використану теплову енергію в розмірі 10951,64 грн. слід задовольнити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго підлягають судові витрати в сумі 1378,00 грн. за подання позовної заяви, 689,00 грн. за подання заяви про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 10,11,60,209,211, 213,215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» в особі ДТЕК Криворізької ТЕС заборгованість за теплову енергію в розмірі 10951,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» в особі ДТЕК Криворізької ТЕС судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1378,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» в особі ДТЕК Криворізької ТЕС судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу у сумі 689,00 грн.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Хоруженко Н.В.