Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2080/17

Номер провадження: 2-о/511/58/17

07 грудня 2017 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

секретаря Кирилової І.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт останнього місця проживання, який помер року за адресою:, в період з початку 2010 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

06.10.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просить суд встановити факт того, що її батько ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, проживав на час своєї смерті, разом з нею в одному будинку, розташованому в АДРЕСА_1. Заявниця посилається на те, що після смерті батька відкрилася спадщина, яку вона фактично прийняла шляхом проживання зі спадкодавцем на день смерті, але оформити нотаріально не може, так як батько був зареєстрований за іншою адресою, а фактично проживав з нею.

Встановлення зазначеного факту заявниці необхідно з метою вирішення питання про спадкове майно, та можливості оформлення спадщини у встановленому порядку.

Представник заінтересованої особи - Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, до суду не прибув, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.(а.с.69-71).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 свої заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що своїх батьків мати та батько вона забрала жити до себе ще в 2010 році де вони жили до дня смерті, оскільки вони були старі та не в змозі себе обходити. Їх доглядом, а потім і похованням матері в 2012 році, батька в 2015 році займалася сама за місцем своєї реєстрації в с.Болгарка, Роздільнянського району Одеської області. При житті її батько мав на праві приватної власності земельну ділянку розташовану на території Ульяновської сільської ради Миколаївського району Одеської області на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 виданий Миколаївською районною державною адміністрацією 17.05.2004 року в розмірі 7.08га, на яку він склав заповіт на неї, але його місце реєстрації в Миколаївській області. При зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька саме з причини останнього місця реєстрації спадкодавця, так як він проживав в с. Болгарка без реєстрації. Посилаючись на дані обставини і подані по справі докази, просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем - батьком ОСОБА_4 на день відкриття спадщини.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер - ОСОБА_4, батько заявниці. При житі 21.12.2011 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось та взагалі все те що буде йому належати на момент смерті і він буде мати право по закону, а саме: земельну ділянку розташовану на території Ульяновської сільської ради Миколаївського району Одеської області на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 виданий Миколаївською районною державною адміністрацією 17.05.2004 року в розмірі 7.08га, заповів своїй дочці ОСОБА_3 - заявниці по справі. Після його смерті відкрилась спадщина на спірну земельну ділянку. Заявник фактично прийняла спадщину, так як батько постійно проживав у неї вдома в тому числі і на день відкриття спадщини, тобто на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2. При зверненні до нотаріальної контори їй було повідомлено, що місце відкриття спадщини є останнє місце реєстрації спадкодавця, реєстрація батька була в АДРЕСА_2 та їй необхідно звернутися до суду для встановлення факту останнього місця проживання спадкодавця. Заявниця на даний час не має батьків, обидва померлі, але при їх житті вона обох забрала до себе в с. Болгарку за місцем свого проживання де ї доглядала їх до смерті. Посилаючись на дані обставини і подані по справі докази, просила встановити факт останнього місця проживання ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1, в період з початку 2010 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників провадження, свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що заява ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Болгарка Роздільнянського району Одеської області, помер ОСОБА_4 у віці 82 років, про що 29 грудня 2015 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за №271, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Миколаївському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеської області 29 грудня 2015 року. (а.с.4).

З копії свідоцтва про народження(російською мовою) встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Капітанівка Миколаївської області, в графі батьки записані: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, отже ОСОБА_3 дійсно є донькою померлого ОСОБА_4(а.с.7).

В подальшому відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу заявниця уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє дошлюбне прізвище «ОСОБА_3» на шлюбне «ОСОБА_3».(а.с.8).

Після смерті батька ОСОБА_4 залишилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка.

Померлим 21 грудня 2011 року було складено заповіт, посвідчений секретарем Ульяновської сільської ради Миколаївського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №85, відповідно до якого ОСОБА_4 зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде йому належати, на що він за законом матиме право, в тому числі: належна йому земельна ділянка на підставі Державного акту серії НОМЕР_1 виданого 17 травня 2004 заповідав ОСОБА_1(а.с.9).

Факт належності ОСОБА_4 на праві приватної власності земельної ділянки в розмірі 7.08га, розташованої на території Ульяновської сільської ради Миколаївського району Одеської області підтверджується Державним актом серії НОМЕР_1 виданим Миколаївською районною державною адміністрацією 17.05.2004 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.13;14).

Довідкою виконкому Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області підтверджується факт проживання без реєстрації з 01.12.2010 року ОСОБА_4 за адресою реєстрації своєї доньки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.(а.с.11).

Довідкою Ульяновської сільської ради Миколаївського району Одеської області, яка була надана заявниці в тому, що ОСОБА_4 дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_2 до дня смерті тобто ІНФОРМАЦІЯ_2, але на території Ульяновської сільської ради не проживав.(а.с.12).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона являється сусідкою заявниці ОСОБА_3 на протязі 33 років. Підтвердила, що дійсно ОСОБА_3 в 2010 році забрала до себе свого батька, а наприкінці 2011 року забрала свою маму. Вона доглядала їх, купувала їм одяг, годувала. Батьки були зареєстровані в Миколаївській області, але у дочці проживали без реєстрації. Похоронами мати (в 2011 році) та батька( в 2015 році) займалася сама ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком.

Аналогічні письмові пояснення суду надала свідок ОСОБА_8, сусідка заявниці, яка не з'явилася до суду з поважної причини(пологи), але підтвердила, що з 2010 року та до смерті батьки заявниці проживали за її адресою без реєстрації, вона їх доглядала та похоронами займалася вона та її родина.(а.с.52).

Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки добре знали померлого ОСОБА_4

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст.60 ч.1, ч. 4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Згідно листа державного нотаріуса №№758/02-14 від 17.05.2017 року, заявник ОСОБА_3 зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4, який померла ІНФОРМАЦІЯ_2, але їй відмовлено в зв'язку з тим, що їй необхідно довести факт проживання однією сім`єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини( а.с.10).

При огляді копії спадкової справи № 73/2016 щодо майна померлого ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено, що ОСОБА_3 до нотаріуса звернулася з заявою своєчасно. Крім неї інших спадкоємців які прийняли спадщину не має.(а.с.35-51).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - в порядку окремого провадження встановлюються факти проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядаються за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини тощо.

Згідно з ч.2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Заявником в суді підтверджено, що її батько ОСОБА_4 дійсно постійно проживав з початку 2010 року по день своєї смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 за її адресою.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4, з початку 2010 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1.

Судовий збір сплачено заявником в повному обсязі при зверненні до суду.

Керуючись ст.10,11,202,209,214-215, 218, ч.2 ст.256, ст.259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа - Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт останнього місця проживання ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1, в період з початку 2010 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Іванова