Справа № 439/279/17 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/4146/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» про поновлення на роботі,-

встановила:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 «Манго-Груп», з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив поновити його на посаді оператора автозаправочної станції «Манго-Груп» за місцем попередньої роботи, виплитити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2017 року по час винесення судового рішення про поновлення його на роботі відповідно до ст. 235 КзПП України, судові витрати покласти на відповідача.

Вимоги обґрунтовував тим, що він жодної заяви про звільнення з роботи, в тому числі за власним бажанням, не писав, навіть усно про таке не заявляв нікому. Вважає звільнення незаконним. Також, просить врахувати, що трудову книжку йому в день звільнення не видали і розрахунку проведено не було.

Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Манго-Груп» про поновлення на роботі.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді оператора авто-заправної станції № 52 Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп».

Вирішено виплатити ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2017 року по час вступу судового рішення в законну силу.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп», що знаходиться за адресою 01010, м. Київ, Печерський район, Хрестовий провулок, будинок 2, офіс 405 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Додатковим рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09.10.2017 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» на користь ОСОБА_2 32000 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.01.2017 року по жовтень 2017 року.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 «Манго-Груп», вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, постановленим внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач покликається на те, що позивач ОСОБА_2 не є звільненим та на час розгляду справи є діючим працівником, оскільки заяви від позивача про звільнення не надходило, а інших підстав для припинення трудового договору, передбачених статтею 36 КЗпП України, не встановлено.

При цьому, позивач починаючи з січня 2017 року не виходить на роботу, про що складені відповідні акти, місцезнаходження та причина неявки позивача невідомі, усі звернення товариства з цього приводу позивачем проігноровані, що залишилось поза увагою суду.

Звертає увагу що по заяві позивача про поновлення на роботі на підприємстві проведено службову перевірку та встановлено, що заяви про звільнення позивач не подавав, відповідний наказ не готувався, розрахунки не проводились, при цьому інспектором відділу кадрів у звязку з збільшенням обємів роботи допущено занесення помилкового запису до трудової книжки ОСОБА_2 про звільнення.

За результатами перевірки інспектору кадрів оголошено догану.

Апелянт зазначає, що позивач неодноразово порушував вимоги посадової інструкції оператора, що в поєднанні з прогулами за останні 2 місяці негативно характеризує особу позивача.

Вважає, що звернувшись з позовними вимогами ОСОБА_2 має намір ліквідувати ризики звільнення за прогул та невиконання вимог посадової інструкції, при цьому жодних порушень прав позивача відповідачем допущено не було.

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Судові витрати стягнути з позивача.

Позивач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 «Манго-Груп» будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 160-162), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що відповідач порушив законні трудові права позивача, що виразилося у незаконному звільненні з роботи, внаслідок чого позивач втратив заробіток, який є джерелом засобів забезпечення нормальних життєвих умов.

Оскільки позовні вимоги є підставними, суд виходячи з мінімальної заробітної плати у 2017 році, яка становить 3200 грн., стягнув заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2017 року по жовтень 2017 року в розмірі 32000 грн.

Рішення суду в частині стягнення розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу не оскаржується, тому колегією суддів за правилами статті 367 ЦПК України законність такого не перевіряється.

Враховуючи матеріали справи та досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, тому оскаржуване рішення необхідно залишити в силі виходячи з такого.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Як слідує зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст. ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював у ОСОБА_3 «Манго-Груп» на посаді оператора авто-заправної станції № 52 у смт. Підкамінь Бродівського району Львівської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5-6).

Частиною першою ст. 36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

Згідно вимог ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до запису № 3 від 31 грудня 2016 року у трудовій книжці ОСОБА_2 звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 733-кз від 30.12.2016 року.

Запис в трудовій книжці проведено за підписом директора ОСОБА_3 «Манго-Груп» ОСОБА_4

Звертаючись з позовними вимогами позивач ОСОБА_2 категорично зазначав, що жодної заяви про звільнення з роботи, в тому числі за власним бажанням, не писав, усно про таке не заявляв нікому.

В свою чергу, фактично визнаючи доводи позивача про відсутність зі сторони останнього заяви про звільнення за власним бажанням, відповідач стверджував, що жодних розпорядчих документів про звільнення ОСОБА_2 не видавалось, наказу № 733-кз від 30.12.2016 року не існує. Інспектору відділу кадрів, яка допустила помилку внісши у трудову книжку книжку ОСОБА_2 запис про звільнення, оголошено догану.

Відповідно до ст.ст. 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, для розгляду даної справи та встановлення істини у спірних правовідносинах, доказуванню підлягає факт виконання трудових обовязків працівником, як до так і після наказу про звільнення, внесення правильного запису у трудову книжку (визнання запису недійсним).

Судом встановлено, що після наказу про звільнення з роботи та з початку відсутності на роботі ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Манго-Груп» двічі зверталось із листами до позивача із зафіксованою його відсутністю на робочому місці та встановленням його місцезнаходження, однак суду не подані докази відправки таких та отримання їх позивачем (а.с. 32, 33).

13.03.2017 року, після звернення позивача з позовом, відповідач повідомив позивача про те, що трудові відносини між ними не припинялись та про помилковість запису про звільнення (а.с. 34).

При цьому, у наказі про притягнення інспектора з кадрів до дисциплінарної відповідальності не вказано обставин та часу встановлення (виявлення) помилки в оформленні кадрової документації (а.с. 38).

З метою обєктивного розгляду справи колегія суддів дослідила графік (таблицю) відпрацьованих днів ОСОБА_2, з якого беззаперечно встановлено відсутність останнього на роботі з 03.01.2017 року (а.с. 35-37).

Зазначена обставини сторонами не оспорюється.

Наведені обставини у їх сукупності не спростовують того, що на час подання позову в суд позивач отримав трудову книжку із відповідним записом у ній (про звільнення), тобто розумів про наявність підстав, що виключають необхідність виконання своїх трудових обовязків, натомість відповідач лише після відкриття провадження у справі звернувся до позивача з листом про існування між ними трудових правовідносин, незважаючи на можливість фактично звільнення останнього у звязку з прогулом без поважних причин, беручи до уваги покликання відповідача на поведінку працівника ОСОБА_2

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для взяття до уваги доводів відповідача про неодноразове порушення вимог посадової інструкції та інших нормативних актів позивачем, що негативно його характеризують, оскільки такі не є предметом доказування у даній справі.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтримку доводів апелянта про безпідставність вимог позивача.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2017 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_5