Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Шимківа С.С., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж інжиніринг» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж інжиніринг», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто із ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» на користь ОСОБА_1 46 829 грн. 09 коп. на відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто із ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» в дохід держави 1280 грн. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 та ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права, неправильну оцінку доказів в частині відшкодування моральної шкоди. Звертає увагу на п. 3 ПостановиПленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», котрим передбачено врахування обсягу та тривалості моральних страждань особи, стану здоровя, тяжкості завданої травми, її наслідків, істотності вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках при визначенні розміру відшкодування та стверджує, що такі вимоги судом дотримані не були. Пояснює, що внаслідок ДТП він отримав важку травму ноги, отримав ІІ групу інвалідності, переніс важкі фізичні та моральні страждання, при цьому незважаючи на тривалі лікування в медичних закладах м. Рівного та м. Києва, перенесення ряду хірургічних операцій, все ж не спроможний ходити самостійно, без милиць. Додає, що процес лікування триває і досі і

________________________________________________________________________________________________________________________Справа № 569/4233/17 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_6

Провадження № 22-ц 787/1677/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_7 потребує значних коштів, які у звязку із отриманою інвалідністю стало набагато важче заробляти. Наполягає, що стягнуте місцевим судом моральне відшкодування у розмірі 50 000 грн. є несправедливим та невідповідним глибині його душевних страждань. Зазначає, що відповідач жодного разу не поцікавився станом його здоровя, не запропонував допомоги, і взагалі відмовивлявся спілкуватися. З наведених міркувань просить скасувати в частині відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити його позовні вимоги повністю, стягнувши на його користь моральну шкоду в розмірі 300 00 грн..

У своїй апеляційній скарзі ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» вважаєрішення місцевого суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням фактичних обставин справи. Заперечує висновок суду першої інстанції про те, що оскільки шкода була завдана водієм ОСОБА_5 під час виконання своїх трудових обовязків у ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг», тому товариство повинне нести відповідальність за неї. Стверджує, що на час дорожньо-транспортної пригоди 24 квітня 2015 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_5 їхав автомобілем у власних справах, а не виконував свої трудові обовязки. Додає, що наведені обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_5 в судовому засіданні та директора ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» ОСОБА_8 про те, що водій був на роботі того дня лише до 11 години та перевозив будматеріали, а після використовував автомобіль у власних цілях. Звертає увагу на ч. 1 ст. 1172 ЦК України, котра передбачає обовязок фізичної або юридичної особи відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обовязків. У звязку з цим вважає, що підстави для відповідальності ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» за шкоду, завдану ОСОБА_5, відсутні. Акцентує увагу на тому, що вирок у кримінальній справі, зокрема, вирок Апеляційного суду Рівненської області від 21.02.2017 року щодо ОСОБА_5 у відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України є обовязковим для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, і в жодному разі не є підставою для звільнення від доказування обставин у цивільній справі. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» - відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 24 квітня 2015 року близько 15 години 30 хвилин у світлу пору доби ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «ГАЗ 33023», реєстраційний номер НОМЕР_1, та рухаючись по проїзній частині вул. Бахарєва в м. Рівне, зі сторони вул. ОСОБА_9 у напрямку перехрестя вулиць Бахарєва - ОСОБА_10 - Ж.Кюрі, повертаючи на цьому перехресті ліворуч у напрямку вул. ОСОБА_10, не надав переваги у русі зустрічному транспортному засобу, раптово та в безпосередній близькості виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із мопедом Regal, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку та не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування.

В результаті ДТП ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 21 лютого 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на

три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін (а.с.75-76).

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що внаслідок ДТП за участю відповідача ОСОБА_5 йому було завдано шкоду: матеріальну, що виявилась у пошкодженні його транспортного засобу та фізичних ушкодженнях, що потягли за собою тривале і вартісне лікування, в тому числі і сім хірургічних операцій, наслідком яких стало встановлення ІІ групи інвалідності, а також моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, зумовлених фізичним болем внаслідок травм, переживаннями та додатковими зусиллями для облаштування та відновлення життєвих звязків.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, суд першої інстанції керувався передбаченим законом обовязком фізичної або юридичної особи відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обовязків та виходив з того, що шкода, спричинена позивачу ОСОБА_1 в ДТП була завдана ОСОБА_5 під час виконання своїх трудових обовязків у ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг».

На підтвердження даних висновків у рішенні суду містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14.

Як встановлено судом, на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 керував автомобілем марки «ГАЗ 33023», реєстраційний номер НОМЕР_1. Згідно подорожнього листа № 46 від 24 квітня 2015 року на вищевказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_5, виданого ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг», останній здійснював розвезення будматеріалів по місту Рівне, режим роботи ненормований (а.с.79).

Відповідно до довідки виданої ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» від 28 серпня 2015р. ОСОБА_5 працював з 12 березня 2015року по день надання довідки у ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» на посаді водія (а.с.80).

Відповідно до договору від 05 січня 2015 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» про оренду транспортних засобів, автомобіль марки «ГАЗ 33023», реєстраційний номер НОМЕР_1, використовувався останнім для здійснення господарської діяльності (а.с.81).

Таким чином, наведені факти свідчать про те, що на час скоєння ДТП від 24 квітня 2015

року, ОСОБА_5 керував транспортним засобом, виконуючи свої трудові обовязки у ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг», та спростовують відповідні посилання апеляційної скарги останнього.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 50 000 грн., місцевий суд керувався положеннями ст. 23 ЦК України, зазначивши, що такий розмір відшкодування відповідає глибині, тривалості і характеру моральних страждань позивача, повязаних з ушкодженням здоровя та встановленням інвалідності.

Проте з такими міркуваннями суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, вважаючи їх необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 ПостановиПленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Колегія суддів не погоджується з розміром морального відшкодування, визначеним місцевим судом в сумі 50 000 грн., з огляду на характер душевних та фізичних страждань позивача від перенесених травм та хірургічних операцій, їх глибину, тривалість, необхідність докладання зусиль для відновлення звичайного способу життя, а також відновлювального лікування.

Колегія суддів враховує, що важка травма ноги була отримана ОСОБА_1 саме внаслідок ДТП за участіОСОБА_5 під час виконання своїх трудових обовязків у ТзОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг», що в свою чергу призвело до його інвалідності (ІІ група). Окрім цього, колегія суддів вбере до уваги, що попри тривале лікування та перенесення ряду хірургічних операцій в медичних закладах м. Рівного та м. Києва, що підтверджено наявними в матеріалах справи достовірними доказами, позивач все ж не відновив свій звичайний стан здоровя та неспроможний ходити самостійно, без милиць.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1, в даний час він не може пересуватися без милиць; на час звернення до суду з позовом він переніс 7 хірургічних операцій, а на сьогоднішній день уже 10.

Окрім цього, внаслідок інвалідності, до якої призвела вищевказана ДТП, позивач обмежений у можливості працевлаштуватися з метою отримання доходу, необхідного для його фізичного існування та продовження відновлювального лікування, котре потребує значних коштів, що завдає йому душевних хвилювань та моральних страждань.

На думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що його моральні страждання поглиблювалися тим, що відповідач відмовлявся надати матеріальну допомогу на лікування в той час, коли в нього зовсім не було коштів на проведення операцій.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору в частині стягнення майнової шкоди, в звязку із чим рішення у цій частині підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що ж стосується часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то рішення місцевого суду в цій частині ухвалене без належного і повного дослідження всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки, на думку колегії суддів, саме 300 000 гривень є компенсацією за моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1, з урахуванням глибини, тривалості його страждань та невизначеності в майбутньому.

Керуючись ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж інжиніринг» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж інжиніринг» на користь ОСОБА_1 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_7

Судді: підпис ОСОБА_11

підпис ОСОБА_12

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_7