Провадження №2/748/942/17
Єдиний унікальний № 748/2541/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Меженнікової С.П.,

при секретарі Медвідь А.Д.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути 14920 грн. 00 коп. - витрати за надгробний пам'ятник та 400 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що 18 квітня 2017 року на 14 км + 32,4 м, на автодорозі «Чернігів-Городня» зі сторони м. Чернігів в напрямку смт.Седнів Чернігівського району Чернігівської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який від отриманих тілесних ушкоджень помер. 31 серпня 2017 року старшим слідчим у кримінальному провадженні ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження. В результаті ДТП, в якому загинув ОСОБА_4, позивач, яка є донькою померлого, зазнала матеріальних витрат, а саме: витрат на поховання, на поминальний обід, на надгробний пам»ятник. Витрати на поховання та на поминальний обід, відповідач добровільно відшкодував, від подальшого відшкодування збитків відмовився. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок загибелі батька були порушенні нормальні життєві зв»язки, повноцінне існування родини, крім того вона зазнала душевних страждань в зв»язку з непоправною втратою батька. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Позивач у судове засідання не з»явилася, надала повноваження на представлення її інтересів своєму представнику адвокату ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Додатково зазначив, що позивач здійснила оплату за пам»ятник по товарному чеку, копія якого додана до позову, але пам»ятник, ще не встановлено.

Відповідач у судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення на позов, згідно яких позов визнав частково.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2017 року, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz 311 CDI», реєстраційнй номер НОМЕР_2, приблизно о 21 год. 55 хв., на 14 км + 32,4 м на автодорозі «Чернігів-Городня» зі сторони м. Чернігів в напрямку смт Седнів Чернігівського району Чернігівської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 І-ЕЛ № 296969, ОСОБА_4 помер 18 квітня 2017 року.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 від 31 серпня 2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 19 квітня 2017 року у зв'язку з відсутністю в діях водіях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

При цьому, постанову мотивовано тим, що водій ОСОБА_3 своєчасно виконуючи п.12.3 ПДР України не мав технічної можливості уникнути ДТП і в його діях не вбачається невідповідності вимогам даного положення ПДР України та його дії не перебувають у причинному зв»язку з настанням події даної ДТП, а невідповідні дії пішохода ОСОБА_4 вимогам п.п.4.4;4.8;4.14 «а» ПДР України перебувають в причинному зв»язку з настанням події даної ДТП.

Постанова про закриття кримінального провадження заінтересованими особами не оскаржувалася.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1193 Цивільного кодексу України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

З вказаної постанови про закриття кримінального провадження не вбачається наявності умислу потерпілого на заподіяння собі шкоди.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид); якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану, тощо).

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не доведено умислу ОСОБА_4 на настання події, що потягла його смерть, в його діях мала місце груба необережність через недотримання вимог ПДР України, в тому числі стан сильного алкогольного сп'яніння, а тому розмір відшкодування повинен бути зменшений з урахуванням вимог законодавства, як зазначено вище.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути на свою користь витрати на спорудження надгробного пам»яника та моральну шкоду. В позовній заяві позивач вказує про відшкодування відповідачем добровільно витрат на поховання та на поминальний обід на 40 днів, на загальну суму 19700,00 грн, що підтверджується і відповідачем.

Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам»ятника, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 1201 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Законом України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

З листа №276 від 11.12.2017 КП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради вбачається, що вартість гранітного пам»ятника із п»яти деталей становить 15 000,00 грн з ПДВ, вартість пам»ятника із гранітної крошки 2496,00 грн з ПДВ.

На підтвердження понесених позивачем витрат на спорудження надгробного пам'ятника надано наступні докази: копію Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, копію свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_7, копію товарного чеку №1258 від 27.09.2017 виданого ФОП ОСОБА_7 на суму 14 920 грн ( а.с.27-29). Варто зазначити, що наданий Позивачем товарний чек не містить даних про сплату послуг, а також повної інформації щодо товару, зокрема, із якого матеріалу здійснювалося виготовлення пам»ятника (граніту чи гранітної крошки), що має значення для визначення вартості стандартних пам'ятників в даній місцевості. Представник позивача в судовому засіданні також не міг вказати з якого матеріалу був виготовлений пам"ятник, проте наполягав на розгляді справи по наявних у справі доказах. До того ж, наданий товарний чек містить інформацію про вартість робіт, які не виконанні. Як встановлено в судовому засіданні, пам»ятник, на час розгляду справи, не встановлено. Також зазначений товарний чек не дає підстав однозначно визначити платника послуг.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування витрат на спорудження надгробного пам»ятника є необгрунтовані та не доведені належними і допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи всі зібрані та оцінені у справі докази, суд вважає, що позивач ОСОБА_2 понесла моральні страждання у зв'язку зі смертю батька, проте враховуючи, що саме внаслідок його необережних дій він потрапив у ДТП, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатнім відшкодування позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька в сумі 10000 грн.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 26.09.2017 року № 49 на суму 3000 грн про сплату адвокату ОСОБА_1 за надані послуги, договір № 17 від 24.04.2017 про надання правової допомоги, акт виконаних робіт за договором, до якого включено: надання консультацій, складання позовної заяви.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при наданні консультацій, складанні позовної заяви та участі у судових засіданнях з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, вирішуючи питання про судовий збір в справі, суд керується положенням ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхилиної частини вимог.

Таким чином стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 30 грн 85 коп, а на користь позивача -72 грн 30 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1193 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10000 грн. (десять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 72 грн 30 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 30 грн. 85 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_8