Справа№340/339/17
Провадження № 2/340/199/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

при секретарі судових засідань Фурманюк В.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Маротчак М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування - Верховинська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на неповнолітню дитину, та зміну прізвища дитини,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4, третьої особи, про позбавлення відповідача батьківських прав, відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до досягнення ним повноліття; зміну прізвища дитини з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5», стягнення судових витрат.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, спільне життя не склалося, у травні 2014 року вона забрала дитину та повернулася проживати до батьків в с. Голови Верховинського району. Відповідач залишився проживати в Косівському районі Івано-Франківської області. З цього часу вона самотужки виховувала та утримувала сина. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та не надає коштів на його утримання. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.10.2016 між нею та відповідачем шлюб було розірвано. Крім цього, 19.04.2017 комісія з питань захисту прав дитини Верховинської районної державної адміністрації прийняла рішення №7 про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. А тому вважає позовні вимоги підставними. Крім цього, оскільки відповідач офіційно ніде не працює, отримує нерегулярний та неофіційний дохід, має обов'язок по утриманню дитини, тому просить разом із позбавленням його батьківських прав задовольнити вимогу про стягнення аліментів.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила, що дійсно відповідач не цікавиться сином. З моменту її переїзду до батьків, відповідач вперше побачив сина в судовому засіданні 29.08.2017, однак не підходив до нього та не намагався із ним поспілкуватися. Дитина його як батька не знає. На даний час вона створила нову сім'ю, а саме 19.12.2016 уклала шлюб із ОСОБА_6, спільно з яким виховує сина. ОСОБА_5 вважає її теперішнього чоловіка батьком, так як свого біологічного батька він не пам'ятає взагалі. Крім цього, вказала, що вона ніде не працює, коштів для забезпечення нормальних умов для розвитку та виховання дитини їй не вистачає. Відповідач жодної матеріальної допомоги дитині не надає. Вважає, що оскільки відповідач працює на різних роботах, отримує неофіційні доходи, може надавати кошти на утримання дитини, а тому просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився повторно, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки про вручення судової повістки через поштове відділення. При цьому суд враховує, що до передачі вказаної справи у провадження цьому складу суду, справа перебувала на розгляді в іншого судді, яким призначалися судові засідання з розгляду позову. Відповідач був присутній у судовому засіданні 29.08.2017, висловлював свою позицію з приводу заявлених позовних вимог, з чого слідує, що належно проінформований про предмет та підстави заявленого позову. А тому суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності відповідача.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Верховинської районної державної адміністрації Маротчак М.Ю. в судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не заперечила. Пояснила, що дане питання розглядалося на засіданні комісії органу опіки та піклування, де було встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує її, матеріально не підтримує, не цікавиться навчанням та розвитком. Зазначила, що на даний час неповнолітній син проживає з матір'ю та її чоловіком ОСОБА_6, якого вважає батьком. А тому, органом опіки було винесено рішення від 19.04.2017 №7 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також вважає підставними вимоги про стягнення аліментів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, позов задовольняє з таких підстав.

У відповідності до ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Крім цього, як роз'яснив у своїй постанові Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2, виданого Голівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківській області (а.с.14), неповнолітній ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, і його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.10.2016 (а.с.15-16) шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_5 залишено проживати з матір'ю ОСОБА_2

Внаслідок укладення шлюбу із ОСОБА_6 19.12.2016, згідно із свідоцтвом про шлюб (а.с.21), позивач змінила дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

В судовому засіданні позивач зазначила, що починаючи з травня 2014 року неповнолітній ОСОБА_5 проживає виключно із нею, перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач дитиною жодного разу не цікавився, матеріальної допомоги не надає, вихованням дитини не займається, з нею не спілкується, дитина про його існування не здогадується.

Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Зокрема, як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 01.03.2017 №421 (а.с.17), довідки Голівської сільської ради від 15.03.2017 про склад сім'ї (а.с.27), неповнолітній ОСОБА_5 проживає однією сім'єю із своєю матір'ю ОСОБА_2, її чоловіком ОСОБА_6 Сім'я забезпечена сприятливими умовами для проживання (житловий будинок, площею 18 м. кв., земельна ділянка 2,6500 га).

Згідно із характеристиками виконавчого комітету Голівської сільської ради від 01.03.2017 та від 10.03.2017 (а.с.22, 23, 24), неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в с. Голови Верховинського району Івано-Франківської області. Його вихованням займається мати ОСОБА_2 Батько ОСОБА_4 проживає в с. Вербовець Косівського району, сина не відвідує, не займається його вихованням та не надає фінансової допомоги на його утримання. Позивач ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час створила сім'ю з ОСОБА_6, з яким разом виховують сина від першого шлюбу, утримують підсобне господарство.

Крім цього, з висновку органу опіки та піклування оформленого у формі рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини Верховинської районної державної адміністрації від 19.04.2017 за №7 (а.с.28) вбачається, що ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні дитини, матеріально її не забезпечує, не цікавиться фізичним, духовним та культурним розвитком сина. А тому орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що знайомий з позивачем два роки та вже майже рік перебуває з нею у шлюбі. Йому відомо, що протягом періоду спільного проживання рідний батько ОСОБА_5 не цікавився, його не провідував, матеріальної допомоги не надавав. Дитина свого біологічного батька не знає, вважає своїм батьком його.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що являється матір'ю ОСОБА_6, а з позивачем та її дитиною на ім'я ОСОБА_5 познайомилася два роки тому, як між її сином та невісткою зав'язалися родинні відносини. З цього часу вона бувала за місцем проживання позивача та її дитини, знала про існування біологічного батька дитини, однак жодного разу його не бачила до моменту подачі позову в суд про його позбавлення батьківських прав. Вперше побачила відповідача в приміщенні суду 29.08.2017. Крім цього вказала, що малолітній ОСОБА_5 є добре розвинутою дитиною на свій вік, свого біологічного батька не знає, вважає батьком її сина, під прізвищем якого самостійно зареєструвався у соціальних мережах.

Також допитана в якості свідка сусідка позивача ОСОБА_10 суду показала, що знає позивачку із дитинства. Відповідача бачила дуже давно, він приїздив в с Голови декілька разів після одруження, потім сім'я проживала у нього десь в Косівському районі. Приблизно 2 роки тому позивач переїхала проживати разом із дитиною назад до своїх батьків, і з цього часу вона відповідача жодного разу не бачила.

З врахуванням наведеного, оскільки відповідач ОСОБА_4 з травня 2014 року і по даний час ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню малолітнього ОСОБА_5, ним не займався та не піклувався про нього, не проявляв інтересу до стану здоров'я та навчання дитини, не цікавився його фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5 У зв'язку із чим в цій частині позовні вимог слід задовольнити.

Крім цього, за правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Положеннями ст. 180 Сімейного Кодексу України передбачено обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до вимог ст.ст.181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як уже встановлено судом, з 2014 року малолітній ОСОБА_5 проживає із матір'ю ОСОБА_2 та перебуває на повному її забезпеченні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Крім цього, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, що є окремою підставою для стягнення аліментів.

А тому вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 є обґрунтованими.

Крім цього, позивач ствердила, що відповідач ніде офіційно не працює, отримує нерегулярний та мінливий дохід. Вказані обставини відповідач у передбачений законом спосіб жодними доказами не спростував, з приводу них жодних пояснень суду не надав, а тому суд вважає за можливе стягувати із нього аліменти в твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

А тому враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її потреби, матеріальне становище платника аліментів та виходячи з визначеного законодавством рівного обов'язку батьків щодо утримання малолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в зазначеному позивачем розмірі, починаючи з дня звернення з позовом до досягнення нею повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги у зазначених частинах, одночасно суд відмовляє у задоволенні позову щодо зміни прізвища дитини з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5» внаслідок відсутності предмету спору. Відповідно до положень ст.148 СК України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Роз'яснень Міністерства юстиції України «Порядок державної реєстрації зміни прізвища, власного імені та по батькові громадян України» від 04.01.2011 така зміна прізвища дитини відбувається в адміністративному порядку за згодою батьків шляхом подачі спільної заяви до органу Реєстрації актів цивільного стану. І лише у випадку заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Однак, позивачем не представлено суду доказів про те, що вона зверталася в органи РАЦСУ з приводу зміни прізвища дитини, а відповідач цьому заперечував.

Задовольняючи позовні вимоги частково, слід вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Також, слід повернути ОСОБА_2 зайво сплачений судовий збір при зверненні до суду в сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі, в розмірі 800 гривень (вісімсот гривень), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 22 червня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5судовий збір в розмірі 640 гривень 00 (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительці с. Голови Верховинського району Івано-Франківської області зайво сплачену суму судового збору на рахунок 0056, МФО 37638341, ЄДРПОУ 836014, отримувач: УК у Верховинському районі в розмірі 640 гривень 00 копійок, сплаченого згідно з квитанцією ПАТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.788790920 від 19.06.2017 за подання нею позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі, у розмірі 800 (вісімсот) гривень в межах суми платежу за один місяць.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Б. Бучинський