Справа № 750/6089/16-ц
Провадження № 2/750/53/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря - Юрченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору про видачу та використання кредитних карток від 20.02.2008 року № VG2285

в с т а н о в и в:

23.06.2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.02.2008 року № VG2285 в сумі 138769 грн. 62 коп., посилаючись на неналежне виконання умов договору від 20.02.2008 року № VG2285 зі сторони ОСОБА_3.

19.06.2017 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору про видачу та використання кредитних карток від 20.02.2008 року № VG2285, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що пункти 6.3, 5.3, 11.1, 13.1 Кредитного договору, якими передбачено плату за прострочення виконання зобовязань є несправедливими і має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно велкої суми компенсації (більше 50 % за користування кредитними коштами) у разі невиконання ним зобовязань за кредитним договором. Ці умови вважає несправедливими із ст.. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду від 24.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором обєднано в одне провадження із позовними вимогами ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору про видачу та використання кредитних карток від 20.02.2008 року № VG2285.

Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, також подав заяву про застосування строків позовної давностіу справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору про видачу та використання кредитних карток від 20.02.2008 року № VG2285.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися у встановленому законом порядку, представником відповідача подано клопотання про розгляд справи без його участі та винести рішення по суті позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, а у задовеленні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору про видачу та використання кредитних карток від 20.02.2008 року № VG2285 належить відмовити із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 20.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про видачу та використання кредитних карток №VG2285, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 100000,00 грн. (а.с. 4-22).

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 02.06.2016 року становить 138769 грн. 62 коп., та складається з: 97413,00 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками 37254,85 грн та 4101,77 грн. плати, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 23-24), а також випискою по особовому рахунку (а.с. 25-42).

Відповідно до п. 6.3. Кредитного договору Позичальник не може перевищувати кредитний ліміт, таке перевищення вважатиметься матеріальним порушенням Договору держателем. Держатель повинен повернути перевищену суму банку до кінцевої дати сплати наступного щомісячного рахунку і сплатити одноразовий штраф, вказаний у Додатку (3% від суми) (а.с. 210 , 217) .

Відповідно до положень п.5.3 Кредитного договору, у випадку зняття готівки у банкоматах та відділеннях банку, держатель повинен буде сплатити плату, яка вказана у Додатку (3% від знятої суми)(а.с. 210, 217).

Згідно з положеннями п.11.1 Кредитного договору, держатель повинен сплачувати баланс заборгованості у терміни вказані в додатку або визначені щомісячним рахунком повністю і без відсотків (за винятком операції зняття готівки, на суму якої нараховуються відсотки з дати зняття) або частково: в такому випадку держатель повинен сплатити хоча б суму мінімального місячного платежу (3% від суми заборгованості), що визначається додатком, до якої додаються всі нараховані відсотки, будь-які попередні борги та суми до виплати,згідно статей 12 та 13 цього Договору.

Пунктом 13.1. договору передбачено, якщо заборгованість, що виникла внаслідок використання картки виплачується частинами (картка використовується, як кредитна картка), то на неї нараховуються відсотки згідно процентної ставки, що застосовується на суму здійсненої транзакції або несплачений залишок з дати здійснення транзакції до повного повернення коштів. За основу розрахунків береться рік (360 днів). Відсоткова ставка за картку VISA Gold складає 22,15%, про що зазначено в Додатку № 1, ефективна відсоткова ставка 30,54 % (а.с. 15).

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. З ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п.5 ч.З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Виходячи з цих положень, суд вважає, що жодного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позивачу вони не містять, оскільки покликані забезпечити своєчасне виконання ОСОБА_2 кредитних зобовязань, визначені в пунктах 6.3.,5.3.,11.1,13.1 Кредитного Договору сплата комісії, відсотків та штрафу не перевищують пятдесят відсотків вартості отриманої продукції, а отже не є непропорційно великою сумою компенсації в контексті положень законодавства про захист прав споживачів, а тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню, також з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-210, 212-215, 218, ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Універсал Банк» 97413,00 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками 37254,85 грн. та 4101,77 грн. плати, а всього 138769 грн. 62 коп. (сто тридцять вісім тисяч сімсот шістдесят девять гривень 62 коп.).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Універсал Банк» в рахунок відшкодування судових витрат 2081 грн. 53 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору про видачу та використання кредитних карток від 20.02.2008 року № VG2285 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: І. В. Литвиненко