Провадження № 2/641/621/2017 Справа № 641/22/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря - Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Харківської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ПН ХМНО Юдіна О.С., ПН ХМНО Васікова Л.Є., ОСОБА_6, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Харківська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, видане ПН ХМНО Васіковою Л.Є. 07.06.2016 на ім'я ОСОБА_2, реєстровий № 1847; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 15.09.2016 ПН ХМНО Юдіною О.С., реєстровий № 1893, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати право власності на спірну квартиру за Харківською міською радою та витребувати її з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради, відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що судовим рішенням визнано право ОСОБА_2 на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги, на підставі якого видано свідоцтво про право на спадкування в цілому на квартиру АДРЕСА_1. Однак, вказане судове рішення було скасовано в порядку апеляційного перегляду, інші спадкоємці на вказане майно свої права не заявляли, а тому ця спадщина є відумерлою та має бути передана територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради. Свідоцтво про право на спадщину має бути визнане недійсним, оскільки ОСОБА_2 не має права на спадкування, а наявність підстав для визнання свідоцтва недійсним вказує на наявність підстав для визнання недійсними правочинів, вчинених відносно спірного майна в подальшому, а саме договору купівлі-продажу. Підставою для визнання права власності на спірну квартиру за позивачем вказується її відумерлість, встановлена рішенням суду, що надає власнику право витребувати її від добросовісного набувача.

У судовому засіданні представник позивача Харківської міської ради Безродний О.В. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що спадщина у вигляді спірної квартири у судовому порядку відумерлою не визнана, Харківська міська рада не є власником майна, вважати позивача заінтересованою особою, чиїх прав стосується оспорюваний правочин, підстав не має.

Треті особи - ПН ХМНО Юдіна О.С. та ПН ХМНО Васікова Л.Є. у судове засідання не з'явились, направили суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

07 червня 2016 року ПН ХМНО Васіковою Л.Є. на ім'я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Підтвердженням права ОСОБА_2 на спадкування за законом стало рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 у справі № 641/1711/16-ц щодо встановлення факту спільного проживання однією родиною ОСОБА_2 та спадкодавця ОСОБА_10

В подальшому ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений 15.09.2016 ПН ХМНО Юдіною О.С.

При цьому, 07 вересня 2016 року ухвалою апеляційного суду Харківської області у справі було задоволено апеляційну скаргу Харківської міської ради, рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 у справі № 643/1711/16-ц скасовано, а заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною залишено без розгляду.

Відповідно до положень ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (ст. 68 ЗУ «Про нотаріат»).

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Суд не може погодитися із позицією позивача про той факт, що ОСОБА_2 не має права на спадкування у зв'язку із скасуванням відповідного судового рішення, оскільки заява ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією родиною із спадкодавцем залишена без розгляду з підстав наявності спору про право щодо нерухомого майна із Харківською міською радою, що не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відсутні також підстави для витребування майна, оскільки це право відповідно до ст. 388 ЦК України має лише власник майна.

Відповідно до положень ст. 1277 ЦК України у власність територіальної громади переходить спадщина, визнана судом відумерлою.

Матеріали справи не містять доказів, що спірна квартира належить Харківській міській раді, відсутнє рішення суду про визнання спадщини відумерлою, а тому позивача не можна вважати заінтересованою особою, чиїх прав стосується оспорюваний правочин - договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Харківської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ПН ХМНО Юдіна О.С., ПН ХМНО Васікова Л.Є., ОСОБА_6, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до судової палати апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі у 10-ти денний термін, апеляційної скарги або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Д. Є. Боговський