Справа №463/2936/15-ц
Провадження №2/463/82/17
УХВАЛА

судового засідання

30 листопада 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Державного реєстратора реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_9, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11 як законного представника ОСОБА_12, треті особи Личаківський відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, відновлення дійсного правового статусу кімнати, зобовязання відновлення будинку до попереднього стану, -

в с т а н о в и в:

В провадженні суду на розгляді перебуває вище вказана цивільна справа.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, подав письмове клопотання підписане позивачем. Мотивує тим, що як вбачається з технічного паспорта на будинок по вул. О.Теліги, 6 в м. Львові, спірна кімната літ. 1-1 площею 18,4 кв.м. є прохідною кімнатою і виключно через неї можливий прохід з коридора літ. 1-2 площею 5,0 кв.м. в житлову кімнату літ. 1-6 площею 15,4 кв.м., а тому з метою встановлення дійсного правового статусу спірної кімнати літ. 1-1 в будинку по вул. О.Теліги, 6 у м. Львові необхідно встановити, чи з технічної точки зору, дана кімната може бути самостійним обєктом нерухомого майна, чи може бути лише складовою частиною даного будинку. Натомість, технічна можливість виділення спірної кімнати в самостійний обєкт нерухомого майна не встановлювалась при розгляді цивільних справ № 2-1066/2004 та № 2-569/2006, внаслідок чого суд не мав підстав для висновків про можливість виділення спірної кімнати. Такі судові рішення не повинні прийматись до уваги і для встановлення того, чи спірна кімната може бути самостійним обєктом нерухомого майна, а відтак предметом правочину необхідні спеціальні знання. На вирішення експертам просить поставити наступні запитання:

- чи може прохідна кімната літ. 1-1 площею 18,4 кв.м. в будинку по вул. О.Теліги, 6 у м. Львові бути самостійним обєктом нерухомого майна в стані, що мав місце до замурування ОСОБА_8 03.02.2017 року дверей між цією кімнатою і коридором літ. 1-2 та цією кімнатою і кімнатою літ. 1-6 даного будинку;

- чи є прохідна кімната літ. 1-1 площею 18,4 кв.м. в будинку по вул. О.Теліги, 6 у м. Львові складовою частиною даного будинку в стані, що мав місце до замурування ОСОБА_8 03.02.2017 року дверей між цією кімнатою і коридором літ. 1-2 та цією кімнатою і кімнатою літ. 1-6 даного будинку.

Представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 клопотання ОСОБА_7 про призначення судової будівельно-технічної експертизи підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_8 проти призначення в справі судової будівельно-технічної експертизи заперечив. Пояснив, що правовий статус спірної кімнати як самостійного обєкта нерухомого майна встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2006 року, яким було визнано за ОСОБА_13 право власності на неї саме як на самостійний обєкт нерухомого майна. Також повідомив, що рішенням суду було встановлено, що спірна кімната була ізольованою від інших приміщень будинку та мала окремий вихід на вулицю, отже, 03.02.2017 року відповідач ОСОБА_8 лише відновила те становище, яке свого часу було встановлено судом.

Представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР ОСОБА_6 у вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання позивача про призначення в справі судової будівельно-технічної експертизи слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» вказано, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

У п. 2. Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.2007 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» вказано судам на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з'ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. Тобто, висновок експерта є рівноцінним з іншими видами доказів і не має заздалегідь установленої сили. Отже, судова експертиза може бути призначена судом лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. В іншому випадку призначення судом експертизи порушує розумні строки тривалості судового провадження, що, у свою чергу, є порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права сторони на ефективний засіб юридичного захисту своїх прав в національному судовому органі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.06.2006 року в справі № 2-569/2006 на підставі ст. 392 ЦК України було визнано за ОСОБА_13 право власності на кімнату літ. 1-1 площею 18,4 кв.м.в будинку по вул. О.Теліги, 6 у м. Львові як на окремий обєкт нерухомого майна та встановлено факт відсутності у ОСОБА_7 права привілеєвої купівлі спірної кімнати. До такого висновку суд прийшов з урахуванням обставин, встановлених в рішенні Личаківського районного суду м. Львова від 01.07.2004 року в справі № 2-1066/2004. В процесі розгляду справи № 2-1066/2004 судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 115 ЦК УРСР, що була чинною на час укладення спірної угоди дарування від 02.06.1993 року, на підставі вказаної угоди дарування відбулося виділення частки приміщень позивача ОСОБА_7, оскільки на той час відповідач ОСОБА_14 як єдиний співвласник будинковолодіння подарував позивачу конкретні приміщення в будинку, а собі залишив у власності приміщення: кімната пл. 18,4 м.кв., сарай „Б, сарай „В, сарай „Г. При цьому відповідно до вимог ч. 2 ст. 367 ЦК України право спільної часткової власності на спірне майно припинилось, а отже припинилось право привілеєвої купівлі. Також суд не прийняв до уваги заперечень позивача та його представників про те, що приміщення кімнати пл. 18,4 кв.м. є прохідним, посилаючись на те, що при постановленні рішення суду від 01.07.2004 року ці обставини вже перевірялися, і судом було встановлено, що ОСОБА_14 замурував дверний проріз, який зєднував це приміщення із приміщенням іншого власника і доступ до нього мав лише він.

Крім того, вирішуючи питання про необхідність призначення в справі судової будівельно-технічної експертизи, суд бере до уваги і рішення апеляційного суду Львівської області від 19.09.2013 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_13 про примусове припинення права власності ОСОБА_13 на кімнату літ. 1-1 площею 18,4 кв.м.в будинку по вул. О.Теліги, 6 у м. Львові як на частку у спільній частковій власності на будинок по вул. О.Теліги, 6 у м. Львові з тієї підстави, що, як було встановлено судом, сторони не є співвласниками майна на праві спільної часткової власності, оскільки розмір таких не встановлювався ні в договірному, ні в судовому порядку.

З огляду на те, що обставини, які свідчать про правовий статус спірної кімнати літ. 1-1 площею 18,4 кв.м.в будинку по вул. О.Теліги, 6 у м. Львові, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, та в силу положень ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 143 ЦПК України, для призначення в справі судової будівельно-технічної експертизи для вирішення питання - чи спірна кімната може бути самостійним обєктом нерухомого майна, чи є лише складовою частиною будинку по вул. О.Теліги, 6 у м. Львові.

З аналогічних підстав ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.06.2017р. відмовлено в задоволенні ідентичного клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Доводи останнього про те, що суд не повинен враховувати обставини, встановлені судовими рішеннями суперечать положенням ст. 61 ЦПК України і не можуть вважатись підставою для призначення судової будівельно-технічної експертизи, а відтак, і підставою для задоволення клопотання.

Керуючись ст.143 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, Державного реєстратора реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_9, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11 як законного представника ОСОБА_12, треті особи Личаківський відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, відновлення дійсного правового статусу кімнати, зобовязання відновлення будинку до попереднього стану.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Леньо С. І.