АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

Мараєвої Н.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левінець Валентини Юріївни про визнання дій реєстратора незаконними та відновлення становища, що існувало до реєстраційних дій,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левінець Валентини Юріївни про визнання дій реєстратора незаконними та відновлення становища, що існувало до реєстраційних дій, повернуто позивачу для подачі до належного суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду у зв'язку із порушенням норм процесуального права, посилаючись на те, що справа повинна бути розглянута в порядку КАС України.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, в заяві апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив розглянути її за його відсутності.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з'явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що спір є цивільним, а у позові вбачається спір з приводу нерухомого майна.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до правила ч.1 ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин,крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по - друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є фізична особа).

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, апелянт при цьому звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва , пославшись на норми ГПК України.

Крім того, відповідно до постанови 21-41а16 Верховного Суду України від 14 червня 2016 року спори заявлені до державного реєстратора з приводу реєстрації дій щодо нерухомого майна є цивільно-правовими спорами, а тому суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про те, що заявлені вимоги повинні бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пред'явив позов до відповідача та просив визнати рішення не чинним та скасувати реєстраційну дію з припинення обтяжень нерухомого майна (цілісний майновий комплекс) та земельну ділянку за адресою: Київська обл., Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, будинок 43.

Вивчивши матеріали даної справи та предмет заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що в даному випадку спір виник щодо нерухомого майна, яке територіально не відноситься до Шевченківського району м. Києва.

Тобто, суд першої інстанції вірно застосував правила ст. 114 ЦПК України, яка регулює правила виключної підсудності у цивільних справах щодо нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеними обставинами.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді