УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Завгородня І.М., розглянувши матеріали за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Київський області, Відділ містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Вишгородської районної державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 позивач звернувся до суду із даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що він разом з ОСОБА_5 є співвласниками земельної ділянки в АДРЕСА_1, за кадастровим номером: НОМЕР_1 та розташованого на ній дерев'яного житлового будинку.

У 2014 році відповідач придбала у власність земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_2 за кадастровим номером: НОМЕР_2 і почала здійснювати будівельні роботи з влаштування монолітних залізобетонних фундаментів, не відступивши від межі його ділянки 3 метри.

Посилаючись на те, що відповідачем в порушення норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» побудовано стрічковий залізобетонний фундамент шириною 0,18-0,32 м, який займає площу 0,0020 га на його земельній ділянці, що перешкоджає йому безпечно користуватися своїм будинком та земельною ділянкою, уточнивши позовні вимоги, просив суд зобов'язати відповідачку за її рахунок знести побудований фундамент, відновивши природний рельєф його земельної ділянки, зупинити будівництво на його земельній ділянці та на відстані ближче 1 м до межі з нею та ближче 10 м до існуючого дерев'яного будинку, що на ній розташований.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 за її рахунок знести побудований стрічковий залізобетонний фундамент шириною 0,18-0,32 м, який займає площу 0,0020 га на земельній ділянці ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, від точки 3 до точки 5 згідно акту про відновлення та погодження меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 22 травня 2015 року та відновити стан земельної ділянки позивача, який існував до порушення.

Зобов'язано ОСОБА_2 зупинити будівництво залізобетонних споруд на відстані ближче 1 (одного) м до межі із земельною ділянкою ОСОБА_4, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, та на відстані ближче 10 м до існуючого дерев'яного будинку, що на ній розташований.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем порушені права позивача шляхом побудови фундаменту під паркан на належній позивачу земельній ділянці.

Встановивши невідповідність розпочатого відповідачем будівництва вимогам ДБН 360-92** «Державні будівельні норми. Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень», що порушує права позивача на володіння та користування земельною ділянкою та забезпечення протипожежної безпеки власного будинку розташованого на ній, суд дійшов до обґрунтованого висновку про зобов'язання відповідача зупинити будівництво залізобетонних споруд на відстані ближче одного метра до межі із земельною ділянкою позивача та на відстані ближче 10 метрів до існуючого дерев'яного будинку, що на ній розташований.

Вирішуючи спір в частині зобов'язання відповідача зупинити будівництво на частині земельної ділянки позивача, суд вірно зазначив, що таке право вимоги захищено шляхом зобов'язання відповідача знести побудований стрічковий залізобетонний фундамент, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Київський області, Відділ містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Вишгородської районної державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2017 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М. Завгородня