АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріПотапьонок К.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Гаврилюка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року

У справі за позовом ОСОБА_7 до Голосіївського районного управління Національної поліції в м. Києві, Київської місцевої прокуратури №1, Державного казначейства України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 74-78/

№ справи 752/3704/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10387 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що суд першої інстанції своїм рішенням позбавив її права на захист від вчинення неправомірних дій з боку відповідача і фактично визнав законність та правомірність вчинків, тому що не було враховано, що по даному кримінальному провадженню ОСОБА_7 ніякого процесуального статусу не має. Враховуючи відсутність процесуального статусу ОСОБА_7 не має процесуальної можливості навіть оскаржити дії або бездіяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Зазначала, що встановлене законом право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів осіб, а відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Також наголошувала на тому, що 25.06.2013 року Голосіївським районним судом міста Києва кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191 КК України було повернуто прокурору Голосіївського району м. Києва для організації додаткового розслідування. Після цього по справі жодних процесуальних дій не вчинялось, справа в частині обвинувачення ОСОБА_7 закрита, а наявність будь-якого кримінального провадження не може бути підставою для відмови у позовних вимогах. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що постановою слідчого Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві Воліченка І.О. від 18.08.2010 року порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

19 травня 2011 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 115 КПК України.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.05.2011 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.07.2011 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 3-х місяців, після чого постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.08.2011 року строк тримання під вартою також було продовжено.

19 вересня 2011 року прокурором Голосіївського району м. Києва Мельничуком О.В. затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 01-16319 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. (а.с. 7)

19 грудня 2011 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва обвинуваченій ОСОБА_7 змінено запобіжний захід із взяття під варту на підписку про невиїзд. (а.с. 18)

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2013 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_7 повернуто прокурору Голосіївського району м. Києва для організації додаткового розслідування. (а.с. 19)

05 травня 2014 року за № 0003488 до Єдиного реєстру досудових розслідувань зареєстровано матеріали кримінальної справи № 01-16319 за фактом розтрати майна ОСОБА_7

25 грудня 2014 року постановою слідчого Голосіївського районного управління Головного управління внутрішніх справ м. Києва Митича С.П. кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. (а.с. 22)

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року скасована вказана постанова від 25 грудня 2014 року слідчого Голосіївського районного управління Головного управління внутрішніх справ м. Києва Митича С.П. про закриття кримінального провадження та постановлено зобов'язати слідчого провести подальше досудове розслідування. (а.с. 52)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 1176 ЦК України, якою передбачені спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, та визначено, що така шкода відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Встановивши, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_7 мотивує свої вимоги, тим, що вона піддавалася кримінальному переслідуванню, перебувала під слідством та судом, а тому має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди, та тим фактом, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги, про вчинення неправомірних дій органами досудового слідства та неможливість їх оскарження, за відсутності статусу у кримінальному провадженні, колегією суддів не беруться до уваги на підставі наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Звертаючись з вимогами про відшкодування шкоди, ОСОБА_7 в порядку ст. 60 ЦПК України, необґрунтовано, які саме процесуальні порушення були допущені органами слідства, чи була встановлена незаконність таких дій, зокрема незаконність ув'язнення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: