Справа № 199/5048/16-ц
(2/199/231/17)
РІШЕННЯ
Іменем України

10.04.2017 року м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Богун О.О.

при секретарі Гуменюк О.Т

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності та грошового відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності та грошового відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що з 16.08.2014 він проходив службу у складі Добровольчого батальйону «Донбас», який потім був легалізовано у складі Національної Гвардії України, де позивача було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_2 . Під час зарахування до особистого складу військової частини НОМЕР_2 позивач пройшов медичну комісію та був визнаний здоровим та придатним до військової служби.
Під час антитерористичної операції він був відряджений до зони АТО під м.Лисичанськ с. Мирна Долина, де й проходив службу з 16.01.2015 по 22.02.2015 у складі резервного батальйону військової частини НОМЕР_2 НГУ.

Згідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» позивача було мобілізовано до лав НГУ та направлено до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у м. Маріуполь.

Під час зарахування до особистого складу військової частини НОМЕР_1 позивач також пройшов медичну комісію та був визнаний здоровим та придатним до військової служби.
Під час служби у складі військової частини НОМЕР_1 НГУ 27.01.2016 позивача було визнано інвалідом 2 групи по загальному захворюванню отриманого під час проходження військової служби.
Факт отримання інвалідності 2 групи по загальному захворюванню під час виконання обов`язків військової служби та участі в антитерористичної операції встановлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2016 року.
Після отримання довідки про проходження МСЕК позивач звернувся до військової частини № НОМЕР_1 , де проходив військову службу та до Головного управління Національної Гвардії України з проханням виплатити йому компенсацію, однак жодної письмової відповіді ним отримана не була.
Дії керівництва НГУ та командування військової частини НОМЕР_1 мають намір умисно затягувати виплату, внаслідок цього, позивач переніс душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді встановлення факту військової служби та отримання інвалідності у судовому порядку, не міг повноцінно лікуватися у медичних закладах МВС.
Розмір який підлягає відшкодуванню, визначено у п.6 Постанови КМУ №975 від 25 грудня 2013 року та складає 275 тисяч 600 грн.
На підставі зазначеного позивач просить стягнути з відповідача Головного управління Національної гвардії України на його користь грошові кошти у сумі 275 тисяч 600 грн.; стягнути з відповідача Головного управління Національної гвардії України моральну шкоду у розмірі 137 тисяч 800 грн.; допустити негайне виконання рішення суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 . Головного управління Національної гвардії України у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, підтримавши надані суду заперечення.

Представник відповідача ОСОБА_3 . Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, підтримавши надані суду заперечення.

Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 09.12.2014 №120 ОСОБА_1 був зарахований в списки особового складу частини та на всі види забезпечення та уважається таким, що приступив до виконання обов`язків. Тобто позивач був прийнятий для проходження служби у військовому резерві у військовій частині НОМЕР_2 .
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 15.01.2015 №8/ДСК солдат резерву ОСОБА_1 уважається таким, що вибув у службове відрядження в зону проведення АТО, в якості резервіста.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 16.02.2015 №39 солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015, п. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наказу командира частини від 16.02.2015 №8 о/с. Тобто, позивач був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період під час часткової мобілізації 4 хвилі, згідно Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015.
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 20.03.2015 №69/ДСК ОСОБА_1 уважається таким, що прибув із службового відрядження із зони проведення АТО,
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 16.04.2015 №91 солдат ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та переміщений наказом командувача Національної гвардії України від 15.04.2015 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 місто Маріуполь Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України для подальшого проходження служба, 16 квітня 2015 року.
Під час служби у складі військової частини НОМЕР_1 НГУ 27.01.2016 позивача було визнано інвалідом 2 групи по загальному захворюванню отриманого під час проходження військової служби.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2016 року, було встановлено факт проходження ОСОБА_1 військової служби у складі військової частини НОМЕР_2 НГУ та у складу військової частини НОМЕР_1 НГУ; встановлено факт безпосереднього прийняття ОСОБА_1 участі в антитерористичній операції з 16.01.2015 по 22.02.2015 у складі військової частини НОМЕР_2 НГУ та з 17.04.2015 по 20.05.2015 у складі військової частини НОМЕР_1 НГУ; встановлено факт отримання каліцтва ОСОБА_1 . а саме 2 групи інвалідності по загальному захворюванню під час виконання ним обов`язків військової служби та участі в антитерористичній операції.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, згідно зі ст. 124 Конституцій України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З урахуванням положень статей 55, 124 Конституції України та відповідно до статті З ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, проте лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а юрисдикція судів поширюється не на всі відносини, що виникають у державі, а лише на ті, що мають правовий характер.
Відповідно до п. 1 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року (далі - Порядок), цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно п. З Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Крім того, п. 11 Порядку, передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно, до п. 13 Порядку, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно зі п. 14 Порядку, одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Крім того, у п. 15 Порядку, зазначено, що рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Таким, чином питання, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідачу, віднесено до виняткової компетенції ГУ Національної гвардії України та військової частини НОМЕР_1 НГ України.

Отже, позивач, повинен був звернутись із заявою, доданих до неї документів зазначених у п. 11 Порядку, до військової частини НОМЕР_1 НГ України, щодо виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 року, на яку, на думку позивача, він має право.

Після того, як військова частина НОМЕР_1 НГ України або розпорядник коштів (ГУ Національної гвардії України), відмовить, має право звернуться до суду за захистом своїх прав.

На даний час на адресу військової частини НОМЕР_1 НГ України надійшло одне звернення від позивача, а саме 07.04.2016, в якому він вказую, що його було визнано інвалідом II групи та просив направити на його адресу витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 НГ України, щодо його зарахування та виключення із списків особового складу частини. Вказані документи йому були необхідні для призначення пенсії по інвалідності.

Звернень позивача щодо виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 року до адресу військової частини НОМЕР_1 НГ України не надходило, а тому у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача Головного управління Національної гвардії України суми одноразової грошової допомоги слід відмовити.

Що стосується позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди то суду зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 та 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У свою чергу, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Пленум) передбачено, що відповідно до 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Пленуму суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, всупереч зазначеним нормам, в позовній заяві позивач не зазначає, в чому саме полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В позовній заяві взагалі відсутні будь-які факти чи докази, які підтверджують заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Окрім того, позивачем не надано ні розрахунку моральної шкоди, ні доказів чи обґрунтування моральних страждань, спричинених неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

Таким чином, на момент звернення до суду повинно існувати порушення прав чи законних інтересів позивача.

Дана обставина є обов`язковою умовою для звернення до суду, як це передбачено ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України, відповідно до яких: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказів того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні домоволодінням, а також того, що в домоволодінні знаходяться речі саме позивача по справі суду не надано, тоді як відповідно до положень ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України обов`язок доведення обставин позову покладено саме на позивача.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.
Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 209, 212, 214-215, 218, 222 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення одноразової грошової допомоги у разі інвалідності та грошового відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :