Справа № 710/959/17
Провадження № 2/710/823/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2017 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережної Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Бараненко Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Капітанівської селищної ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Журавської сільської ради

про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2017 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свій позов позивач мотивує тим, що 26.02.2010 був зареєстрований його шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3. 17.06.2013 шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання сторонами шлюбу син проживає з позивачем та перебуває повністю на його вихованні та утриманні, а батько дитини починаючи з червня 2013 року жодного разу не бачився та не спілкувався з сином, не надавав будь якої матеріальної допомоги, не вітав з днем народження, та взагалі не цікавився його долею. Аліменти, які було стягнуто з відповідача рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.06.2013, на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень відповідач сплатив лише один раз в розмірі одного періодичного платежу після чого ОСОБА_2 уже більше як чотири роки не сплачує аліменти та не надає будь-якої допомоги на утримання дитини. 19.08.2016 позивач уклав другий шлюб із ОСОБА_4. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. До укладення шлюбу позивач з його другим чоловіком проживали разом протягом 2-х років однією сім'єю без укладення шлюбу. Так, син позивача знає та любить лише одного батька, яким став для нього другий чоловік позивача - ОСОБА_4, адже він разом з позивачем постійно бере рівноцінну участь у його вихованні і забезпеченні, піклується про його фізичний та розумовий розвиток. Одночасно свого біологічного батька дитина взагалі не пам'ятає, оскільки відповідач жодного разу не бачився з сином з моменту розірвання шлюбу з позивачем та не спілкувався з того часу коли дитині виповнилося один рік і дев'ять місяців, взагалі ніколи не вітав з днем народження, та не цікавився життям власної дитини. Позивач вважає, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов'язками щодо їхньої спільної дитини, адже йому відомо, як адресу проживання сина та позивача, так і засоби зв'язків з ними, крім цього він знає, про те що за вищевказаним судовим рішенням, він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3, однак відповідач взагалі не виконує жодних своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини. Факт ухилення ОСОБА_2 від виховання власної дитини підтверджується довідкою Дошкільного навчально-виховного закладу та Довідкою-розрахунком заборгованості по аліментах виданою Державною виконавчою службою.

В судовому засіданні представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав що позовні вимоги підтримує.

Представник виконавчого комітету Журавської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій проси розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Представник виконавчого комітету Капітанівської селищної ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій проси розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Представник органу опіки та піклування Шполянської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій проси розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідач в судове засідання в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В суді встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 06.10.2011, виданим виконавчим комітетом Капітанівської селищної ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис №22. Батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.06.2013 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований виконавчим комітетом Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис № 3 від 26 лютого 2010 (а.с.9).

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.06.2013 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно починаючи з 27 травня 2013 року до досягнення повноліття дитиною, яке настане ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.10).

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 19.08.2016, актовий запис №50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4, виданим Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.11).

Відповідно до довідки про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №811 від 01.092017, виданої виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, за адресою АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, її син ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_5 (а.с.12).

Згідно з довідкою від 08.09.2017, виданою Капітанівським дошкільним навчальним закладом «Веселка», ОСОБА_3 відвідував Капітанівський дошкільний навчальний заклад «Веселка» в період з 15 березня 2014 року по 09 червня 2017 року. Під час перебування в садочку, участь у вихованні дитини приймали: мати ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4. Батько, ОСОБА_2, зазначений у свідоцтві про народження ОСОБА_3, жодного разу дитину в ДНЗ не відвідував. (а.с.13).

Відповідно до довідки про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №315 від 08.092017, виданої виконавчим комітетом Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області, за адресою АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_4, його син ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_5 (а.с.14).

Згідно з повідомленням №414/14.20436 від 11.09.2017, виданим Шполянським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, відповідно до виконавчого листа № 2/395/204/2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 500,00 грн. щомісячно, станом на 01.09.2017 заборгованість становить 28 161,28 грн. (а.с.15).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Журавської сільської ради Шполянсього району Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за місцем проживання по АДРЕСА_3, який згідно з даними погосподарської книги с. Журавка належить ОСОБА_8 ( померла ІНФОРМАЦІЯ_5). Втім ОСОБА_2 в даному будинку постійно не проживає, оскільки має декілька місць проживання, власного житла ОСОБА_2 не має. Про те, чи перебуває в офіційних трудових відносинах з будь-якою організацією, установою, підприємством та/або приватним підприємцем органу опіки та піклування не відомо, підприємницьку діяльність не здійснює. Малолітній син ОСОБА_2, ОСОБА_3, починаючи із червня 2013 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 постійно проживає зі своєю матір'ю та перебуває повністю на її утриманні та вихованні, батько не спілкується з сином, не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавиться його долею, не сплачує аліменти та не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини. Із 15 березня 2014 року по 09 червня 2017 року дитина відвідувала Капітанівський ДНЗ, перебувала на повному фінансовому утриманні та виховувалась матір'ю ОСОБА_1 і її теперішнім чоловіком ОСОБА_4, які створили для дитини належні умови для фізичного та розумового розвитку. Відповідно до рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2013 року з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто аліменти в розмірі 500 гривень на утримання сина ОСОБА_3, але зі слів матері ОСОБА_3, ОСОБА_1 , відповідач сплатив аліменти лише один раз і більше не надавав будь-якої допомоги на утримання сина. Таким чином органом опіки та піклування Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області було встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, житель с. Журавка Шполянського району Черкаської області, взагалі не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до свого малолітнього сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи та піклування, не виховує та не утримує його, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується із власною дитиною. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання сина. Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст.164 Сімейного Кодексу України, діючи виключно в інтересах малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та з метою забезпечення захисту його прав та інтересів, орган опіки та піклування Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов'язку по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення

батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею

загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). В

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).

Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_3, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Таким чином, з метою захисту прав і інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, однак аліменти на дитину вже стягуються згідно з рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.06.2013.

Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 640,00 грн. на користь позивача.

На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 180-182, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, ч.1 ст. 354 ЦПК України,

суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Шполянським РВ УМВС України у Черкаській області від 12.01.2000, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, інші дані суду не відомі, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Шполянським РВ УМВС України у Черкаській області від 12.01.2000, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, інші дані суду не відомі, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_6, виданий Новомиргородським РС УДМС України в Кіровоградській області 15.09.2016, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, інші дані про особу суду не відомі, судовий збір в розмірі 640,00 грн.(шістсот сорок гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання до Шполянського районного суду Черкаської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шполянського

районного суду Н.П. Побережна