Справа № 368/513/17 Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/4014/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 52 06.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.

суддів Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Національного музею народної архітектури та побуту України на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею народної архітектури та побуту України про скасування наказу, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И Л А :

20 квітня 2017 року позивач пред»явила в суді названий позов, посилаючись на те, що вона з 12 травня 2008 року працювала у відповідача на посаді кассира квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово-планової діяльності.

Наказом генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10 лютого 2017 року №61 її незаконно звільнено з роботи за прогул ( в тому числі за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Позивач стверджувала, що прогулу вона не вчиняла, однак акти, які вказують про те, що 6 січня 2017 року вона була відсутня на роботі протягом всього робочого дня, а 11 січня 2017 більше трьох годин, складені особами які мають до неї неприязне та вороже ставлення. Також акт від 6 січня 2017 року не може бути підставою для звільнення так як її було звільнено після спливу місячного строку для накладення дисциплінарного стягнення на працівника.

11 січня 2017 року позивач прибула на роботу об 11 год. 45 хв. , тобто не була відсутня на роботі більше 3-х годин.

Крім того, доводом позовної заяви є те, що первинна профспілкова організація не давала попередньої згоди на її звільнення.

Також в своєму позові позивач посилалась на те, що 14 березня 2016 року до 30 січня 2017 року її фактично відсторонили від виконання посадових обов»язків, оскільки на виконання наказу першого заступника генерального директора від 12 березня 2017 року № 45 «Щодо ведення автоматизованої системи продажу вхідних квітків» позивач за актом від 14 березня 2016 року здала залишки вхідних квітків та журнали і фактично її роботу по продажу квитків виконувала по договору інша юридична особа. , Позивачу не було запропоновано виконання інших обов'язків аж до 30 січня 2017 року коли повернули квитки для продажу.

Позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10.02.2017 року №61 « Про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3.».

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_2 з роботи касиром квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово - планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України.

Поновити ОСОБА_2 на роботі касиром квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово - планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України.

Стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь ОСОБА_2 10564,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.02.2017 року по день винесення рішення .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 червня 2017 року позов задоволено частково.

Наказ генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10.02.2017 року №61 « Про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3.» в частині , що стосується ОСОБА_2 визнано незаконним та скасовано.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 з роботи касиром квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово - планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України та поновлено її на роботі..

Стягнуто з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь ОСОБА_2 10564,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.02.2017 року по день винесення рішення .

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення з Національного музею народної архітектури та побуту України на користь ОСОБА_2 1408,56 грн. за лютий місяць 2017 року з суми 10564,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.02.2017 року по день винесення рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав ухвалення рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги звертає увагу на те, що суд першої інстанції правильно встановивши, що позивач дійсно вчинила прогули, при цьому прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для поновлення позивача на роботі. Висновки суду про те, що при накладенні дисциплінарного стягнення на працівника роботодавець (відповідач) не врахував особу працівника (позивача), її попередню поведінку та тяжкість скоєного дисциплінарного проступку є лише припущенням. Так відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення було враховано, що позивачем за короткий час вчинено 2 прогули, ставлення позивача до таких порушень дисципліни (з урахуванням пояснень), поведінку позивача в період між вчиненням дисциплінарних проступків та накладенням дисциплінарного стягнення, і відповідно можливість та бажання самого працівника дотримуватись трудової та виконавчої дисципліни в майбутньому. Після вчинення дисциплінарних проступків позивач не змінила свого ставлення до праці та необхідності дотримання дисципліни.

Також не погоджується із твердженням суду про те, що діями позивачане було заподіяно шкоди. При цьому відповідач наголошує на тому, що неявка позивача на роботу потягла за собою недоотримання відповідачем виручки від реалізації квитків.

Також не погоджується із судом в тому, що при накладенні стягнення відповідач не врахував обставин. за яких був вчинений проступок, а саме те, що в порушення вимог ст. 141 КЗпП України відповідач, як роботодавець, не виконував свого обов»язку щодо правильної організації праці позивача, оскільки її посадові обов»язки виконувала інша юридична особа, а позивачу не було визначено на цей час інших посадових обов»язків. При цьому наголошує на тому, що ці обставини не заважали позивачу отримувати заробітну плату не виконуючи ніякої роботи.

Також вважає, що суд мав допитати керівника установи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з такого .

Судом першої інстанції встановлено, що з 12 травня 2008 року позивач працювала у Національному музеї народної архітектури та побуту України по трудовому договору, укладеному на невизначений строк касиром квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово - планової діяльності з початком роботи 09 год. 00 хв. і закінченням роботи о 18 год. 00 хв.

Згідно посадової інструкції ОСОБА_2 зобов'язана продавати квитки в касі музею, здавати виручку до каси бухгалтерії кожного дня, здійснювати передачу іншому касиру квитків, що є у продажу та виручки від їх реалізації.

З 14 березня 2016 року позивач не виконувала вказані обов'язки, так як відповідач забрав вхідні квитки та журнали і фактично її роботу по продажу квитків виконувала по договору інша юридична особа з допомогою автоматизованої системи продажу вхідних квитків, а позивачу не запропонували виконувати інших обов'язків аж до 30 січня 2017 року коли повернули квитки для продажу. Вказані обставини стверджується наказами від 12 березня 2016 року про введення автоматизованої системи продажу квитків, від 11 березня 2016 року про роботи каси, актом передачі вхідних квитків від 14 березня 2016 року.

Позивач вчинила прогул, так як була відсутня на робочому місці в касі і на території Національному музеї народної архітектури та побуту України 6 січня 2017 року з 9 год. 00 хв. до 16.год. 45 хв. без поважних причин, що підтверджується письмовими поясненнями позивача на ім'я керівника Національному музеї народної архітектури та побуту України про те, що їй завчасно не повідомили, що 6 січня 2017 року їй необхідно буде виконувати обов'язки по продажу квитків, актом про відсутність працівника на роботі , складеним 6 січня 2017 року в 16 го.45 хв., що підписали 5 працівників . Позивач відповідно до ст.60 ЦПК України не надала доказів, що вказані працівника мають неприязнь до позивача.

Позивач вчинила прогул, так як була відсутня на робочому місці в касі і на території Національному музеї народної архітектури та побуту України 10 січня 2017 року з 9 год. 00 хв. до 12 год. 05 хв. без поважних причин , що підтверджується письмовими поясненнями позивача на ім'я керівника Національному музеї народної архітектури та побуту України про те, що їй завчасно не повідомили, що 10 січня 2017 року їй необхідно буде виконувати обов'язки по продажу квитків і що знаходилась на території Національному музеї народної архітектури та побуту України з 12 год. 30 хв., актом про відсутність працівника на роботі , складеним 10 січня 2017 року в 12 год.05 хв., що підписали 5 працівників . Позивач відповідно до ст.60 ЦПК України не надала доказів, що вказані працівника мають неприязнь до позивача.

Відповідно до ст.40 ч.1 п.4 КЗпП України трудовий договір , укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин. Вказане положення закону передбачає, що не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці в той час, коли він був присутній на території підприємства, установи чи організації.

Наказом генерального директора Національного музею народної архітектури та побуту України від 10.02.2017 року №61 « Про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3.» ОСОБА_2 звільнено з роботи касиром квиткового відділу бухгалтерського обліку та фінансово - планової діяльності Національного музею народної архітектури та побуту України за вказані прогули.

Встановивши, що позивач дійсно вчинила два прогули, суд першої інстанції, разом із тим, визнав її звільнення незаконним, оскільки при накладенні дисицплінарного стягнення, відповідач не врахував вимоги ст.149 ч. 3 КЗпП України згідно з якими при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Але при обранні стягнення відповідач не врахував обставин за яких вчинено проступок, а сааме того, що роботодавець на порушення положень ст.141 КЗпП України не виконував протягом тривалого часу свій обов'язок правильно організувати працю позивача , так як фактично обов'язки позивача виконувала інша юридична особа, а позивачу інші обов'язки на цей час не були визначені. Також накладаючи дисциплінарне стягнення відповідач не врахував попередню роботу позивача яка не мала дисциплінарних стягнень, що підтверджується трудовою книжкою. Не врахував також того, що шкоду не заподіяно.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку про незаконність звільнення позивача з посади за вчинення прогулу на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Суд першої інстанції встановив і ці висновки не оспорюються відповідачем, що з березня 2016 року відповідач не виконувала свої посадові обов'язки кассира з продажу квитків. Інших обов'язків на позивача покладено не було. Матеріали справи містять копії низки звернень позивача до відповідача з приводу допуску її до виконання нею її посадових обов'язків кассира, визначення їй робочого місця (а.с.44-46). Цими доказами підтверджуєтся доводи позивача щодо фактичного відсторонення її від роботи.

Суд встановив і це не оспорюється сторонами, що після закінчення відпустки 5 січня 2017 року позивач не вийшла на роботу 6 січня 2017 року, а також запізнилась на роботу 10 січня 2017 року.

Однак суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що відповідач неправильно організовував працю позивача. внаслідок чого позивач протягом декількох місяців була усунена від виконання посадових обов»язків.

Суд першої інстанції правильно вважав, що при накладенні дисциплінарного стягнення роботодавець мав врахувати, що раніше позивач до дисицплінарної відповідальності не притягувалась. Також суд правильно послався на те, що шкоди відповідача внаслідок дисципланрного проступку позивача, завдано не було.

В доводах апеляційної скарги відповідач не спростував такі висновки суду. Зазначаючи, що була недоотримана виручка, разом із тим не вказує в якому розмірі. Як вбачаєтсья із пояснень відповідача 6 січня 2017 року була призначена інша особа для продажу квитків, тобто квитки продавались (а.с.128 ) Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність посадових обов'язків у позивача протягом декількох місяців не заважало останній отримувати заробітну плату, взагалі не можуть прийматись судом до уваги, оскільки ці обставини не спростовують висновків суду щодо незаконного звільнення позивача з посади і не доводять правомірності дій відповідача.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з»ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини і застосував норми матеріального права. Суд належним чином мотивував своє рішення, зазначив чому він відхиляє доводи відповідача. При розгляді даної справи судом першої інстанції не було порушено норм матеріального чи процессуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Національного музею народної архітектури та побуту України відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею народної архітектури та побуту України про скасування наказу, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів .

Головуючий

Судді