АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження № 22-ц/796/7700/2017 Доповідач Музичко С.Г.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого Музичко С.Г.,

Суддів Рейнарт І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь незаконно отримані кошти в сумі 82 502,02 грн. на розрахунковий рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №, відкритий в Головному управлінні Ощадбанку по м.Києві та Київській області.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві безпідставно отримані кошти в розмірі 82 502,02 грн (вісімдесят дві тисячі п`ятсот дві грн. 02 коп) та на користь держави судовий збір в розмірі 825,02 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 квітня 2017 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач повідомив органи пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють припинення виплати пенсії, а саме про виїзд за кордон на постійне місце проживання.

Крім того, вказує, що пенсія за віком в Чеській Республіці, з урахуванням загального страхового стажу, отриманого в тому числі і в Україні, була призначена лише в 2013 році, з 2002 року по 2008 рік позивач пенсії в Чеській Республіці не отримував.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідач безпідставно та неправомірно отримав пенсійні виплати та не повернув їх в добровільному порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідач перебував на обліку в Пенсійному фонді України та отримував пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» до 01.06.2008 року.
Відповідно до заяви від 13.11.2008 року відповідач повідомив позивача, що з 06.03.2002 року постійно проживає у Чеській Республіці, що підтверджується листом ГУ Пенсійного фонду України від 03.10.2013 року (а.с. 11).
Відповідно до заяви від 06.05.2008 року, позивач просив начальника ОПЕРУ ГУ Ощадбанку України по м.Києву та Київській області призупинити виплату пенсії відповідачу (а.с.4).
19.09.2013 року відповідач звернувся із заявою до ГУ Пенсійного фонду України про призначення пенсії за вислугу років (а.с.5)
Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсії в Україні не призначаються.
Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачують в порядку, встановленому Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Ст. 1 зазначеного закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон, пенсія, призначена в Україні, виплачується за 6 місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місісяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Між Україною та Чеською Республікою 04.04.2001 року підписано Договір про соціальне забезпечення на підставах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за час перебування за кордоном, виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві 20.09.2013 року звернулося із відповідним запитом до Управління соціального забезпечення Чеської Республіки з приводу отримання інформації про призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 в Чеській Республіці та наявні періоди страхового стажу ОСОБА_1 , які було враховано при призначенні пенсії відповідачу (а.с. 7-8).
Відповідно до листа Управління соціального забезпечення Чеської Республіки, який надійшов до ГУ ПФУ в м. Києві 25.12.2013 року, позивачу було повідомлено, що період страхового стажу відповідача складає з 01.09.1967 року до 04.01.1993 року, згідно Договору між Чеською Республікою та Україною про соціальне забезпечення від 04.07.2001 року (а.с. 9).
Позивачем до суду надано розрахунок переплати пенсії відповідачу, згідно якого відповідач з 01.04.2002 року по січень 2007 року отримав пенсійні виплати у розмірі 14 409,56 грн., з січня 2007 року по червень 2008 року 23 974,42 грн. (а.с. 10).
Відповідно до довідки від 17.05.2002 року №ФА106932, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 дійсно 17.05.2002 року здав пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.161).
Позивачем до суду апеляційної інстанції надано копію пенсійної справи відповідача, з якої вбачається, що відповідач 13.02.2008 року звернувся до ГУ Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою, в якій зазначив, що він проживає на території Чеської Республіці з 06.03.2002 року (а.с.167).
Таким чином, відповідач повідомив про виїзд за кордон на постійне місце проживання лише Київський міський військовий комісаріат, до органів Пенсійного фонду України із подібними заявами відповідач не звертався.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).
Положення ст. 1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка є спеціальною нормою.
Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.
Разом з тим, позивачем до суду було надано докази на підтвердження того, що надмірна сплата пенсії відбулась внаслідок недобросовісності з боку ОСОБА_1 , а саме копія пенсійної справи ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідачем не було попереджено позивача про припинення виплати йому пенсії.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не повідомив позивача про виїзд на постійне місце проживання за кордон в березні 2002 року, а тому відповідач, з часу постійного проживання за кордоном, не мав права на отримання в Україні пенсійних виплат.
Твердження апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, так як відповідач не був належним чином повідомленим про судовий розгляд у суді першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
На думку колегії суддів наведені представником відповідача доводи у апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді