П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.

з участю секретаря - Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 03 жовтня 2017 року у справі № 308/10225/15-ц (суддя Фазикош О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, Ужгородської міської ради, ТОВ «Хозяйка», Ужгородського міського управління юстиції в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області - про визнання правочину недійсним та скасування свідоцтва про право власності, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: - визнати недійсним та скасувати пункт 3,4 розпорядження за № 109 Управління майнової політики Ужгородської міської ради від 16 червня 2003 року; - визнати недійсним та скасувати договір оренди нежилого приміщення № 599/0 від 1 вересня 2003 року та додаткові угоди до нього, укладені між Управлінням майнової політики Ужгородської міської ради, Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хозяйка", яким передано в оренду нежитлове підвальне приміщення площею 18,8 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1; - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № 42247468 від 13 серпня 2015 року, яким зареєстровано за Територіальною громадою міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради право комунальної власності на підвальне приміщення площею 18,8 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1; - скасувати реєстрацію права власності, рішення про державну реєстрацію прав та запис у Реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна (Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) про реєстрацію права власності за № 42247468 від 13 серпня 2015 року, яким зареєстровано право комунальної власності на підвальне приміщення площею 18,8 кв.м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за Територіальною громадою міста Ужгорода в особі Ужгородської міської ради.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.10.2017 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2016.

ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, таку ухвалу оскаржила в апеляційному порядку. Вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та просить вказану ухвалу скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не було враховано, що представник позивача не з'явився в судові засідання 12.09.2017 та 03.10.2017 з поважних причин - ним були подані заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з його участю в судових засіданнях Закарпатського окружного адміністративного суду. Також апелянт вважає безпідставним скасування судом першої інстанції заходів забезпечення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ТОВ «Хозяйка» просив апеляційну скаргу відхилити, вважаючи ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник апелянта повторно надіслав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він приймає участь у розгляді справи Виноградівським районним судом.

Проте неявка представника не є поважною причиною неявки самої ОСОБА_1 Зважаючи на те, що позиція апелянта апеляційному суду відома, оскільки викладена в апеляційній скарзі, судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта та її представника.

Заслухавши позицію представників ТОВ «Хозяйка» Вайда О.І. та Човганин М.І., представника Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради Федьо Т.І., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи позивач повторно не з'явився в судові засідання 12.09.2017 та 03.10.2017.

Судова колегія погоджується із таким висновком місцевого суду, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд має право постановити ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Під повторністю неявки в судове засідання в цивільному процесі слід розуміти другу неявку підряд (поспіль) належно повідомленого позивача.

З наведеного слідує, що право суду залишити заяву без розгляду виникає за наявності належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, двократної, послідовної неявки позивача безпосередньо в судове засідання та відсутності його заяви про розгляд справи за його відсутності.

Судовими повістками місцевого суду від 21.07.2017 та від 13.09.2017 ОСОБА_1 було викликано у судові засідання, призначені на 12.09.2017 та 03.10.2017, відповідно (а.с. 99, 162т. 2), і такі повістки були нею отримані, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 106, 185 т. 2).

Ту обставину, що ОСОБА_1 та її представнику ОСОБА_2 було відомо про судові засідання, призначені на 12.09.2017 та 03.10.2017, підтверджують також і заяви представника позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю з'явитися в судові засідання, призначені (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) (а.с. 112, 182 т. 2).

Отже, судом першої інстанції були вжиті всі заходи, необхідні для реалізації ОСОБА_1 права звернення до суду, в томі числі, з використанням правової допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст 27 ЦПК України було передбачено обов'язок осіб, які беруть участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права, тобто, не зловживати ними, та виконувати свої процесуальні обов'язки.

Положення пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв'язку із положенням статті 169 цього Кодексу, згідно з якою суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача без поважних причин (пункт 3 частини першої). При повторній неявці належним чином повідомленого позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати та враховувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і такі причини правового значення не мають, оскільки це положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України) спрямоване на дотримання розумних строків розгляду справи і недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду.

Законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов'язаних з розглядом справи, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом, як це було передбачено частиною другою статті 207 ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), так і передбачено ч. 2 ст. 257 ЦПК України в діючій редакції.

Як вбачається з журналів судових засідань, представники відповідачів були присутні в судових засіданнях 12.09.2017 та 03.10.2017 (а.с.173, 192 т.2). Натомість ОСОБА_1 та її преддставник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, послідовно не з'явились в судові засідання та не заявили про розгляд справи за їх відсутності. Відтак, висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду - є правильним.

Щодо скасування судом першої інстанції заходів забезпечення позову, судова колегія зазначає наступне.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2016 у даній цивільній справі №308/10225/15-ц було задоволено заяву представника ОСОБА_1 та вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на підвальне приміщення площею 18.8 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та заборонено його відчуження в будь-який спосіб до закінчення провадження у цивільній справі; заборонено Ужгородській міській раді, в тому числі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради та виконавчому комітету Ужгородської міської ради, їх посадовим особам та структурним підрозділам (відділам, управлінням, департаментам) надавати дозволи на проведення реконструкції, ремонту, поліпшення чи інші будівельні роботи щодо підвальних приміщень площею 18.8 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2; заборонено ТОВ «Хозяйка» проводити ремонт, реконструкцію, поліпшення та будівельні роботи щодо підвальних приміщень площею 18.8 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_3

Положеннями ч. 3 та ч. 6 ст. 154 ЦПК України передбачалось, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо, зокрема, заяву було залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 11 ст. 153 ЦПК України оскарження ували про скасування забезпечення позову зупиняло виконання цієї ухвали.

Оскільки позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, тому судом першої інстанції було правомірно скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2016. Такі заходи забезпечення позову, застосовані до набрання законної сили ухвалою про їх скасування (оскільки така ухвала оскаржена), що не суперечить положенням ст. 154 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Ухвалу місцевого суду постановлено з додержанням вимог закону, тому у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 03 жовтня 2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на постанову апеляційного суду може було подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 27 грудня 2017 року.

Головуюча:

Судді: