Справа № 215/3401/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Науменко Я.О.,

за участю: секретаря Конопліної С.І.,

згідно з вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та виділ долі у спільній сумісній власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, уточнивши позовні вимоги у жовтні 2017 р., в якому просить визнати майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визначити частки в спільній сумісній власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дану квартиру по 1/2 її частині за кожним. В обґрунтування зазначив, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 22.03.2008 р. по 01.08.2017 р.. У період шлюбу під час спільного проживання з відповідачем ними за спільні кошти було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1, про що укладено договір купівлі-продажу від 08.05.2015 р., у якому покупцем зазначено відповідача. На даний час між позивачем та відповідачем виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього нерухомого майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто. В зв'язку з чим останній звернувся з позовом до суду.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, останній надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1, про що свідчать довідки поштового відділення № 89 м. Кривого Рогу про повернення поштових відправлень в зв'язку з закінченням терміну зберігання листів.

Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.03.2008 року, який було розірвано рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.08.2017 р. (а.с.10,24).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 08.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, ОСОБА_2, перебуваючи у шлюбі зі ОСОБА_1 та за його згодою, було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність (а.с.6-7).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2015 року, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 вказана ОСОБА_2 (а.с.9).

На даний час між позивачем та відповідачем виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього нерухомого майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто, в зв'язку з чим відповідач звернувся до суду.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ч.1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України, відповідно до якої майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

В даному випадку, спірна квартира була придбана у власність на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2015 року, тобто в період, коли сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі.

Будь-яких доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо майна, або шлюбного договору суду не надано.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс/15, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, враховуючи вищезазначене, виходячи з того, що частки позивача та відповідача у спільному майні є рівними, а тому позивач має право на належну йому частку у спільному з відповідачем майні, і звідси й має право на так звану ідеальну частку у праві власності на спільне майно, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання за ним та відповідачем права власності на 1/2 частину квартири обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог та наявність фактичних та правових підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, ст. ст. 60, 61, 65, 69, 70, 71,72 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 325, 328,372 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та виділ долі у спільній сумісній власності подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом виділення у власність:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/2 частини однокімнатної квартири, загальною площею 38,6 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м, та розташована за адресою: АДРЕСА_1;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, 1/2 частини однокімнатної квартири, загальною площею 38,6 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м, та розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя