ухвала

іменем україни

13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Кафідової О.В., Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Закропивного О.В., Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (далі - ПАТ «АБ «Експрес-Банк») звернулося до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 23 квітня 2012 року між ПАТ «АБ «Експрес-банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 68417/06/к1, згідно з яким відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 15 000 грн строком на 24 місяця з датою повернення не пізніше 23 квітня 2014 року зі сплатою 24 % річних.

За умовами п.п. 1.1, п.п. 5.2.1 зазначеного вище кредитного договору, ОСОБА_6, як позичальник, був зобов'язаний своєчасно сплачувати нараховані проценти, а також інші платежі у визначених договором розмірах і термінах (строках), повернути кредит та виконувати інші зобов'язання, визначені договором, у повному обсязі.

Крім цього, положенням п. п. 5.2.4, 5.2.6 кредитного договору встановлений обов'язок ОСОБА_6, як позичальника, письмово повідомити кредитодавця - ПАТ «АБ «Експрес-Банк» про зміну ним місця роботи, звільнення та про будь-який випадок, що призведе до припинення зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а п. 5.2.5 зобов'язує отримувати заробітну плату та інші додаткові виплати тільки на картковий рахунок, відкритий у кредитодавця, на протязі всього строку дії договору.

У порушення умов кредитного договору останній платіж був здійснений 09 липня 2012 року.

Нараховані відсотки за користування кредитом сплачені боржником в загальній сумі 1 052,49 грн, останнє погашення відбулося 12 вересня 2012 року у сумі 144,43 грн.

Банк звертався до ОСОБА_6 з повідомленням про наявність несплачених чергових платежів за кредитом та припинення терміну дії кредитного договору, однак до теперішнього часу відповідач заборгованість перед ПАТ «АБ «Експрес-Банк» не погасив.

Відповідно до ч. 3 пп. 7.1. кредитного договору від 23 квітня 2012 року № 68417/06/к1 у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов'язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

ПАТ «АБ «Експрес-Банк» надсилав вимогу від 09 вересня 2013 року № 25.06-10/293 до ОСОБА_6 про порушення умов кредитного договору та вимогу достроково повернути заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2012 року № 68417/06/к1.

У зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ПАТ «АБ «Експрес-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 квітня 2012 року № 68417/06/к1 в розмірі 45 394,09 грн, яка складається з: 13 125 грн - заборгованість за кредитом, 11 978,67 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 6 387,02 грн - пеня за порушення строків погашення кредиту, 4 856,52 грн - пеня за порушення строків погашення відсотків, 7 546,87 грн - інфляційні збитки згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, 1 500 - штраф у розмірі 10 % згідно з п. 6.4 (за порушення п. 5.2.5 кредитного договору) та судові витрати в розмірі 1 218 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» заборгованість за кредитним договором № 68417/06/к1 від 23 квітня 2012 року в розмірі 38 634,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 174,13 грн.

В іншій частині у задоволенні позову Публічному акціонерному товариству «Акціонерний банк «Експрес-Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем строку позовної давності, про яку заявлено відповідачем.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, пені та штрафу, а вимога про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань не підлягає задоволенню, оскільки договором передбачено інший розмір процентів та штрафів як спосіб захисту майнового права та інтересу позивача.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Судами встановлено, що 23 квітня 2012 року між ПАТ «АБ «Експрес-Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 68417/06/к1, згідно з яким відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 15 000 грн, строком на 24 місяця з датою повернення не пізніше 23 квітня 2014 року зі сплатою 24 % річних.

Як убачається з розрахунку загальної суми заборгованості та довідки про рух коштів за рахунком для обліку заборгованості за кредитом, за кредитним договором від 23 квітня 2012 року № 68417/06/к1 здійснених станом на 18 листопада 2015 року, відповідачем були здійснені останні погашення заборгованості за кредитом: 09 липня 2012 року в сумі 182,10 грн - тіло кредиту, 12 вересня 2012 року в сумі 144,43 грн - проценти за кредитом. В подальшому відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом.

Відповідно до п. 5.3.10 кредитного договору банк має право достроково витребувати у відповідача кредит з нарахованими процентами за період фактичного використання ним та інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов договору та визначати строки (терміни) дострокового повернення кредиту, процентів та інших платежів з договором, з наступного робочого дня після настання випадку - наявність обставин, які явно свідчать про те, що наданий відповідачу кредит своєчасно не буде повернуто, будь-яке невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором (а.с.4-5).

Як убачається з листа Лозівського відділення АБ «Експрес-Банк» від 14 вересня 2012 року № 25.06-10/292 відповідача було повідомлено про наявність несплачених чергових платежів за кредитом, припинення терміну дії кредитного договору, у зв'язку з порушенням останнім умов договору, необхідністю до 27 вересня 2012 року повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами у сумі 13 247,37 грн, а у разі непогашення у строк до 27 вересня 2012 року, до нього будуть застосовані заходи примусового стягнення боргу у судовому порядку в тому числі за рахунок реалізації всього належного йому майна, на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 261 ЦК України визначені умови початку перебігу позовної давності, зокрема ч. 1 визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до відповідача протягом трьох років, починаючи від цієї дати.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявленої стороною у спорі, є підставою для відмові у позові.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не взяв до уваги, що позивач звернувся до суду лише 06 січня 2016 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, в матеріалах справи відсутні докази того, що після визначеного строку повного погашення заборгованості за кредитом та процентами в сумі 13 247,37 грн, позивачем приймалися заходи в межах загального строку позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, відсотках, пені та штрафів.

Позивач у позові не зазначив причини пропуску строку позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення.

Положеннями ст. 316 ЦПК України установлено вимоги щодо змісту рішення суду апеляційної інстанції. Зокрема, рішення суду має складатися з описової частини із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; мотивувальної частини із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; резолютивної частини із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК України. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд апеляційної інстанції у порушення зазначеної норми процесуального закону ухвалив рішення, яке за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України, оскільки не зазначив чітких мотивів та підстав скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року скасувати, рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2016 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: М.К. Гримич О.В. Закропивний Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко