Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2017 Справа №607/10522/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.

- за участю секретаря Бігун О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволів на виготовлення документів для виїзду дитини за кордон та виїзду дитини за кордон, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України у країни Шенген зони, Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет, у період з 24 листопада 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 неповнолітній дочці - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон для оздоровлення, розширення світогляду та інтелектуального розвитку без дозволу батька - ОСОБА_2.

В обґрунтування вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу із відповідачем і по даний час дитина проживає із нею, відповідач жодної участі в житті дитини не бере, не спілкується із дитиною, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дочки не надає, тому просить суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає підстави суду визнати його неявку без поважних причин та дає можливість суду слухати справу у його відсутності з постановленням заочного рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13.07.2005року розірвано, що

стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1, виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 13.07.2005року.

В шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 видане 14.01.2004року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №42).

У судовому засіданні встановлено, що дитина ОСОБА_3 проживає разом із матір'ю позивачкою - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, та знаходиться на повному її утриманні, оскільки відповідач участі в житті дитини не бере, не спілкується із дитиною, та не сплачує аліменти на утримання дочки, що стверджується актами нарахування заборгованості по аліментах та розрахунками заборгованості по аліментах, що видані державним виконавцем Тернопільського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції.

Крім того, донька дуже до прив'язана до матері, між ними існує тісний емоційний зв'язок.

Дитина ОСОБА_3 часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів дитина потребує санаторно-курортного лікування, що підтверджується довідкою Підгороднянського фельдшерського пункту від 15.08.2017року.

Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У даному випадку, з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами по справі, донька проживала зі матір'ю.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зважаючи на те, що відповідач з дня їхнього розлучення не здійснює щоденне, чи принаймні щотижневе, особисте спіклування з донькою, не бере участі в житті дитини, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дочки не надає, не сплачує присудженні судом аліменти на утримання дитини, а відтак задоволення позову про надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон, без згоди та дозволу батька - ОСОБА_2, буде відповідати інтересам дитини та не порушить прав відповідача.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до вимог ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. №380, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що відмова батька - відповідача по справі у дачі згоди на виїзд дитини за кордон для збереження здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, суперечить інтересам дитини та порушує її права як людини і громадянина України, а тому, позов слід задовольнити, дозволити виготовлення документів для виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, дозволити виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю, ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, на період з 24 листопада 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1

В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме, 640 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 7, 150, 155 Сімейного Кодексу України, Конвенцією про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989року, ст.4 Закону України „Про порядоквиїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзд за кордон і проїзних документів дитини, в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р. №380, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволів на виготовлення документів для виїзду дитини за кордон та виїзду дитини за кордон задовольнити.

Дозволити виготовлення документів для виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2.

Дозволити тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю ОСОБА_1 до країн Шенген зони, Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет, у період з 24.11.2017року по ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу батька.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 640грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк