АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенської Інни Романівни, ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна про відшкодування моральної шкоди, визнання недійсними правочинів, витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого Дніпропетровським МРЕВ -1 УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області 24 січня 2016 року, належить автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2. У квітні 2012 року невстановлена особа за адресою зберігання автомобіля шахрайським шляхом заволоділа цим автомобілем, у зв'язку із чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості у кримінальному провадженні №003578 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. У цьому кримінальному провадженні було установлено, що спірний автомобіль належав їй, проте 25 червня 2012 року вона нібито видала довіреність ОСОБА_4 на право розпорядження автомобілем. На підставі цієї довіреності ОСОБА_4 видав в порядку передоручення 12 липня 2012 року довіреність іншим особам - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на підставі якої 17 липня 2012 року зняли належний їй автомобіль з обліку і здійснили його відчуження на користь ОСОБА_6 У подальшому 22 листопада 2014 року на підставі довідки-рахунку ВРЕР-8УДАІ в м. Києві цей автомобіль зареєстровано за новим власником - ОСОБА_3 Висновком №1341-15 від 12 травня 2015 року судової почеркознавчої експертизи у зазначеному кримінальному провадженні встановлено, що підпис від імені ОСОБА_10 та рукописний запис «ОСОБА_10.», що міститься у графі «Підпис» на лицьовій стороні довіреності серії НОМЕР_4 від 25 червня 2012 року виконані іншою особою з наслідуванням справжньому її почерку та підпису.

З огляду на те, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача без її відома, ОСОБА_2 просила суд:

- відшкодувати їй моральну шкоду завдану діями ОСОБА_4 та ПН ДМНО Петрушенської І.Р., шляхом солідарного стягнення із цих осіб на її користь грошових коштів у розмірі 11400,00 грн.;

- визнати недійсним односторонній правочин - довіреність від 25 червня 2012 року, що видана від імені ОСОБА_10 представнику ОСОБА_4, яка посвідчена ПН ДМНО Петрушенською І.Р., реєстровий номер 2635;

- визнати недійсним односторонній правочин - довіреність від 12 липня 2012 року, що видана ОСОБА_4 представникам ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчену ПН ДМНО Сисоєнко І.В., реєстровий номер 1567;

- визнати недійсним правочин щодо відчуження автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, укладений від імені продавця особою, що діяла на підставі довіреності від 12 лютого 2012 року, посвідченої ПН ДМНО Сисоєнко І.В., реєстровий номер 1567, та покупцем ОСОБА_6., а також, витребувати вказаний автомобіль із незаконного володіння ОСОБА_3 та передати його позивачу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково:

- витребувано із володіння ОСОБА_3 автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_5, номер двигуна НОМЕР_2, та зобов'язати її передати цей автомобіль ОСОБА_2;

- стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 2269,65 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просили: ОСОБА_2 - змінити рішення в частині відмови та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а ОСОБА_3 - скасувати рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого Дніпропетровським МРЕВ -1 УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області 24 січня 2016 року, належить автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості у кримінальному провадженні №003578 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме щодо шахрайського заволодіння цим автомобілем.

У цьому кримінальному провадженні було встановлено, що 25 червня 2012 року видано довіреність ОСОБА_4 на право розпорядження автомобілем марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 року випуску, яка посвідчена ПН ДМНО Петрушенською І.Р., зареєстрованою в реєстрі НОМЕР_6. На підставі цієї довіреності ОСОБА_4 видав в порядку передоручення 12 липня 2012 року довіреність іншим особам - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на підставі якої 17 липня 2012 року зняли належний ОСОБА_2 автомобіль з обліку і здійснили його відчуження на користь ОСОБА_6 В подальшому 22 листопада 2014 року на підставі довідки-рахунку ВРЕР-8УДАІ в м. Києві цей автомобіль зареєстровано за новим власником - ОСОБА_3

Зазначені обставини підтверджуються письмовою відповіддю Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 06 січня 2017 року № 31/4-37, наданою в порядку виконання ухвали суду про витребування доказів.

Висновком №1341-15 від 12 травня 2015 року судової почеркознавчої експертизи у зазначеному кримінальному провадженні встановлено, що підпис від імені ОСОБА_10 та рукописний запис «ОСОБА_10.», що міститься у графі «Підпис» на лицьовій стороні довіреності серії НОМЕР_4 від 25 червня 2012 року виконані не ОСОБА_10, а іншою особою з наслідуванням справжньому її почерку та підпису.

Задовольняючи позовні вимоги в частині витребування автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 року випуску, суд першої інстанції виходив із того, що факт вибуття вказаного рухомого майна із власності ОСОБА_2 поза її волею підтверджується наявним в матеріалах справи висновком експертизи, за яким довіреність від її імені на розпорядження майном була підписана не нею, а тому вимоги про витребування майна від кінцевого набувача є обґрунтованими та узгодженими із приписами ст. 388 ЦК України.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції із врахуванням всіх встановлених обставин справи, виходив із того, що на момент звернення позивача не встановлено ким саме підписані довіреності від імені позивача та в чому виразилась незаконність таких дій для визнання такий дій недійсними та відшкодування моральної шкоди.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали та встановив обставини справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що так як вона не підписувала довіреність від 25 червня 2012 року, що підтверджується висновком експерта, на ім'я ОСОБА_4, то вказана довіреність та всі наступні довіреності спрямовані на відчуження автомобіля ОСОБА_2 підлягають визнанню недійсними в порядку ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки в розумінні цивільного законодавства довіреність не є тим правочином, до якого застосовуються підстави недійсності, передбачені положеннями ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Водночас, апелянт не позбавлена права на звернення до суду за захистом своїх прав із позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, згідно якого покупцем був ОСОБА_6, та після якого було зареєстровано право власності за ОСОБА_3

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-95цс13.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про витребування автомобіля TOYOTA LAND CRUISER, 2000 року випуску, у ОСОБА_3

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_3, то її доводи про незаконність оскаржуваного рішення в частині витребування спірного автомобіля спростовуються вищенаведеним.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційних скаргах доводи апелянтів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова