Справа № 604/632/17
Провадження № 2/604/284/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року смт. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого Сташківа Н.Б.

за участі:

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 в липні 2017 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору дарування від 23 травня 2006 року є власником квартири за адресою вул. Морозенка,12/4, в сел. Підволочиськ Тернопільської області. Відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано рішенням суду від 05 липня 2017 року, проте ОСОБА_2 продовжує проживати у належній їй квартирі. ОСОБА_2 систематично зловживає алкогольними напоями, порушує правила співжиття, що виражається у вчиненні психологічного тиску та погроз, все це робить неможливим проживання із відповідачем в одній квартирі. ОСОБА_3 зазначає, що систематично звертається із заявами до Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області у звязку із такою поведінкою ОСОБА_2, однак притягнення його до адміністративної відповідальності не впливає на його поведінку, а навпаки робить їх спільне життя неможливим. На пропозицію виселитися із квартири відповідач не реагує, хоча жодним чином в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає позивачу значних матеріальних збитків. ОСОБА_3 зазначає, що відповідачем суттєво порушуються її права, тому вважає, що позов є підставним та просить його задовольнити.

Позивач, ОСОБА_3 у судовому засіданні була присутня позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, оскільки не бажає проживати із ОСОБА_2 в одній квартирі, яка є її приватною власністю.

Відповідач, ОСОБА_2 у судовому засіданні був присутній та проти задоволення позову заперечив, оскільки вказав, що у квартирі, яка є власністю ОСОБА_3 він проживає із 2008 року, багато років він перебував за кордоном, всі зароблені ним гроші ОСОБА_3 витрачала на ремонт у вищевказаній квартирі, тому вважає, що він також має право на дане житлове приміщення і виселитися із квартири не бажає.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі факти:

Згідно договору дарування квартири серії ВОТ № 767002 від 23 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_4 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 належну ОСОБА_6 квартиру № 4, що знаходиться в будинку № 12 по вул. Морозенка в сел. Підволочиськ Тернопільської області. Тобто, відповідно до ОСОБА_7 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1077368 від 29.05.2006 року ОСОБА_3 є власником квартири за адресою вул. Морозенка, 12/4 сел. Підволочиськ Тернопільської області.

Із довідки про склад сімї № 3025 від 19 липня 2017 року виданої Підволочиською селищною радою ОСОБА_3 убачається, що в смт. Підволочиськ по вул. Морозенка, 12/4 проживають: ОСОБА_2 колишній чоловік, ОСОБА_7 син та ОСОБА_8 син.

Згідно рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/255/17 від 05 липня 2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований 02 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, - розірвано.

Згідно актів опитування сусідів-свідків складених депутатом Підволочиської селищної ради ОСОБА_9 05.07.2017 року та 19.07.2017 року гр. ОСОБА_2 за місцем свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуваючи в стані алкогольного спяніння вибиває вікна, розбирає веранду, лякає дитину не дає сусідам спокою, погрожує фізичною розправою, у звязку із даною ситуацією сусіди вимушені викликати працівників поліції для його втихомирення.

27 червня, 03 липня та 06 липня 2017 року Підволочиським районним судом Тернопільської області були винесені постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч. 2 ст 173-2 КУпАП. З даних постанов убачається, що гр. ОСОБА_2, перебуваючи по місцю проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 умисно вчинив насильство в сімї відносно своєї дружини ОСОБА_3. Між співмешканцями виникла суперечка, яка переросла в сімейну сварку під час якої він ображав нецензурними словами та словесно погрожував ОСОБА_3 фізичною розправою, чим завдав шкоди її психологічному здоровю.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2, проживаючи разом із позивачем по справі у квартирі № 12/4 по вул. Морозенка в сел. Підволочиську Підволочиського району Тернопільської області, систематично порушує правила співжиття, оскільки вчиняє сімейні сварки, скандали.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів.

Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу у випадку, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлі разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст.156 Житлового кодексу України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.39 своєї постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст.405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вказаних обставин судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності передбачених законом обставин, які б стали підставою для виселення ОСОБА_2 зі спірного помешкання без надання іншого жилого приміщення, оскільки хоча судом і встановлено порушення відповідачем ОСОБА_2правил співжиття, однак офіційно передбачених законодавством заходів попередження або громадського впливу про недопустимість протиправної поведінки працівниками поліції чи іншими органами винесено не було, тому в задоволені позовних вимог позивача слід відмовити.

Разом із тим, беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2неодноразово порушував правила співжиття, що в подальшому може унеможливити для позивача проживання з ним в одному будинку, суд вважає за доцільне попередити ОСОБА_2про недопустимість порушення правил співжиття щодо позивача ОСОБА_1.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 57, 64, 209, 212, 213, 215, 224, 226, 228, 233, 294, п.4 ст. 295 ЦПК України, ст. 116 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Попередити ОСОБА_2про недопустимість порушення правил співжиття щодо позивача ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи які брали участь у справі однак не були присутні під час проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з часу отримання копії даного рішення.

Суддя - підпис

Копія вірна:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_10