Справа № 524/5679/17
Провадження №2/524/2298/17
04.12.2017 року Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Рибалки Ю.В.,
при секретарі судового засідання Денисенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
У серпні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі за вихідні дні, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 27.01.2017 працював у ФОП ОСОБА_2 адміністратором ювелірного залу. З 01.06.2017 звільнений із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін.
Проте, з позивачем не проведено остаточний розрахунок при звільненні, внаслідок чого, утворилась заборгованість по заробітній платі, а саме: за три святкові дні (08.03.2017, 01.05.2017, 09.05.2017) з розмірі подвійної годинної (денної) ставки; компенсація за невикористану відпустку за період з 27.01.2017 по 01.06.2017 8 днів.
Заробіток за одну годину дорівнював 18 грн. при дванадцяти годинному робочому дні (чотири робочих дні підряд, два вихідних (весь час роботи).
Просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але невиплачену заробітну плату у сумі 1296,00 грн. за вихідні дні, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1728,00 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 608,00 грн..
Позивач у судове засідання не прибув, попередньо представник подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, з підстав зазначених в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач, представник відповідача в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на наступне.
Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 року у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Судом встановлено, що позивач згідно з трудовим договором з 27.01.2017 працював у ФОП ОСОБА_2 адміністратором ювелірного залу. З 01.06.2017 звільнений нею із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін.

Проте, з позивачем не проведено остаточний розрахунок при звільненні, внаслідок чого, утворилась заборгованість по заробітній платі, а саме: за три святкові дні (08.03.2017, 01.05.2017, 09.05.2017) в розмірі подвійної годинної (денної) ставки; компенсація за невикористану відпустку за період з 27.01.2017 по 01.06.2017 8 днів (24 дні / 12 місяців х 4 місяці).

Заробіток за одну годину дорівнював 18 грн. при дванадцяти годинному робочому дні (96 грн./день) чотири робочих дні підряд, два вихідні (весь час роботи).

Так, при звільненні позивача, з ним не було проведено остаточний розрахунок, а саме не було виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 1296,00 грн. за роботу у вихідні дні (3 дні х 12 год. х 18 грн.), компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1728,00 грн.(8 днів х 12 год. х 18 грн.)

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 107 КЗпП робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі ,зокрема працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-76цс14 передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом установлено зазначені обставини, відповідачем розрахунки позивача із заборгованості по заробітній платі будь-якими належними та допустимими доказами не спростовано.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за вихідні дні, компенсації за невикористану відпустку, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Середній заробіток позивача становив 216,00 грн./день (12 год. х 18 грн.).

З моменту звільнення позивача до розгляду справи по суті пройшло 123 робочих дні, а тому середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 01.06.2017 по 04.12.2017 складає 26 568,00 грн. (216,00 грн. середньоденний заробіток * 123 робочих дні).

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за вихідні дні 08.03.2017, 01.05.2017, 09.05.2017 у сумі 1 296,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1 728,00 грн. та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні, однак обмежуючись розміром заявлених позовних вимог, у сумі 13 608,00 грн.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 47, 107, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. 10, 14, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224, 294, 296 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 1296,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1728,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні у сумі 13608,00 грн.

Стягнути з особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави у відшкодування судових витрат судовий збір у сумі 640,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Автозаводським районним судом м. Кременчука за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Автозаводського районного суду м. Кременчука протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд, якщо заяву не було подано.

Суддя Ю.В. Рибалка