Справа № 467/1102/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2017 року смт. Арбузинка Миколаївської області

Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря Сіваченко Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника ТОВ «Агрофірма Вісла» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ «Агрофірма «Вісла») про визнання договору оренди земельної ділянки без дати, укладений між ТОВ «Агрофірма «Вісла» та ОСОБА_4, зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 73 від 29 травня 2006 року та додатковий договір № 428 від 14 вересня 2007 року, який зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 22 серпня 2007 року за № 45, недійсними.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 8,4765 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0070, яка знаходиться на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1270.

У 2005 році між батьком позивача (спадкодавцем) ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» був укладений договір оренди землі без дати, який був зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 73 від 29 травня 2006 року, строком на 10 років. Також між цими ж сторонами укладено додатковий договір № 428 від 14 вересня 2007 року до договору оренди землі, який зареєстрований у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 від 22 серпня 2007 року за № 45.

Представник позивача зазначав, що даний договір оренди батько позивача не підписував, підпис в договорі виконаний іншою особою, у звязку з чим вважав, що зазначений договір оренди та додатковий договір оренди є недійсними у звязку з відсутністю у ОСОБА_4 внутрішньої волі й волевиявлення на його укладення.

Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року за клопотанням представника позивача призначена судова почеркознавча експертиза. Провадження на час проведення експертизи було зупинено.

Ухвалою суду від 18 грудня 2017 року провадження у справі після проведення судової почеркознавчої експертизи поновлено.

В судовому засіданні представник позивача зменшив заявлені позовні вимоги, та просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Вісла»зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 73 від 29 травня 2006 року. Вказані вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві, вимоги позивача вважає законними та обґрунтованими, під час укладення вказаного договору, між сторонами не було досягнуто згоди з усіх умов договору, які є істотними умовами, будь-яких угод із відповідачем ОСОБА_4 не укладав і не підписував. Також просив стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на проведення експертизи.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову, суду пояснила, що спірний договір, укладений між ОСОБА_4, виконується, він є дійсним, діючим, зареєстрований в установленому законом порядку, претензій щодо виплати орендної плати, яку ОСОБА_4 отримував із 2006 року, останній не заявляв, тому вважає, що саме з 2006 року ОСОБА_4 знав про існування договору оренди землі.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В силу ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV.

За змістом ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В той же час, вирішуючи питання про дійсність договору оренди землі, необхідно брати до уваги положення ст. 4 ЦПК України та 15 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

З врахуванням цього, вирішуючи спори даної категорії слід установлювати, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи законні інтереси цих осіб, у зв'язку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, а також, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94цс13 та, в силу положень ст. 360-7 ЦПК України (до внесення змін 15.12.2017 року), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 8,4765 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0070, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 вересня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1270 (а.с. 6).

Раніше зазначена земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 111-МК № 033647 від 03 грудня 2001 року батьку позивача ОСОБА_4 (а.с. 5), який помер 30 жовтня 2016 року (а.с. 4).

Згідно договору оренди землі (без дати) між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» був укладений договір оренди землі, який зареєстровано у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 73 від 29 травня 2006 року, строком на 10 років (а.с. 49-50).

В листопаді 2016 року ОСОБА_3М стало відомо про порушення прав спадкодавця, а саме те, що договір оренди землі підписаний не її батьком.

Представник позивача при заявлені вимог про визнання договору оренди землі недійсним, належної ОСОБА_3 на праві власності, посилався на ту обставину, що спірний договір батько позивача ( спадкодавець) не підписував.

Вказані доводи представника позивача підтверджуються висновком судово-почеркознавчої експертизи від 12 грудня 2017 року № 17-1226 (а.с.60-64), згідно якого рукописний текст «Шарата» від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис» в розділі «Реквізити сторін. Орендодавець» договору оренди землі, укладеному між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» від 2005 року зареєстрованого у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 73 від 29 травня 2006 року (а.с. 49-50) виконаний не самим ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом.

Пунктом 8 Постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13, дійшов до висновку, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

А у постанові від 6 лютого 2012 у справі № 6-104ц11 Верховний Суд України дійшов до висновку, що частиною першою ст. 15 Закону України "Про оренду землі" визначені істотні умови договору оренди, відсутність хоча б однієї з цих істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним у розумінні частини другої ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди, текст договору було підписано від імені ОСОБА_4 сторонньою особою. А тому, не можна вважати, що сторони договору оренди землі досягли усіх істотних його умов, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним.

При цьому суд зазначає, що доводи представника відповідача щодо прийняття ОСОБА_4 орендної плати, само по собі не є підставою вважати, що між ним та підприємством існують договірні правовідносини щодо обумовленої землі.

Як розяснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним.

За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_4, а тому він є недійсним, а посилання відповідача на отримання останнім орендної плати за користування землею з 2006 року відноситься до стадії виконання договору, який судом визнаний недійсним і не створює для нього правових наслідків.

На підставі викладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 640,00 грн. (а.с. 3) та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 3714 грн. 00 коп. (а.с. 65), а всього 4354 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки без дати, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» та ОСОБА_4, зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 73 від 29 травня 2006 року

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (юридична адреса: 55335, Миколаївська область, Арбузинський район, с. Новоселівка, вул. Центральна, 35, р/р 3 в «Райффайзен банк «Аваль» у м. Київ, МФО 380805, ЗКПО 33434835 ІПН 00) на користь ОСОБА_3 (паспорт серія ЕО № 966028, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений нею судові витрати в сумі 4354 (чотири тисячі триста пятдесят чотири) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 28.12.2017 року о 16 год. 30 хв.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безспосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_5