Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2270/17
Провадження № 2/376/1119/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2017 р. Сквирський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Клочка В.М.

з участю секретаря Якштас А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2017 року до суду з зазначеним позовом звернувся позивач, свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав договір № б/н від 20.06.2011 року, згідно якого отримав кредит у розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 31.07.2017 року має заборгованість 71502,55 грн., яка складається з:

3303,43 грн. заборгованість за кредитом;

60368,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

3950,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. - штраф (фіксована частина).

3381,07 грн. - штраф (процентна складова).

Тобто просять стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 71502,55 грн. за кредитним договором № б/н від 20.06.2011 року та судові витрати у розмірі 1600.00 грн..

Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. В клопотанні представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення, заявлений позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, просив провести розгляд справи без його участі. Надав суду заперечення та просив частково відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. Також просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов не мотивованим та таким, що підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 20.06.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В подальшому відповідач продовжував користуватись кредитними коштами, не погашаючи заборгованість за кредитом. Таким чином на момент звернення позивача до суду виникла зазначена заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідач не оспорює суму тіла кредиту, за таких обставин дана вимога підлягає до задоволення в повному обсязі.

Разом з тим суд не може погодитись з доводами позивача, якими останній мотивує нарахування пені та відсотків у зазначених сумах.

У заяві позичальника б/н від 20.06.2011 року відсутні будь-які згадки про нарахування пені та штрафів за користування кредитними коштами, мається лише відсилка на «Умови та правила надання банківських послуг».

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення.

З огляду на встановлені обставини та викладені норми закону, суд дійшов до висновку, що в стягненні пені на користь позивача слід відмовити. Крім цього, в розрахунку позивача суми пені та комісії не розмежовані, що є недопустимим.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» на які посилається позивач не містять підпису позичальника тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 20.06.2011 року.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13) та ухвалі ВСУ від 11.03.2015 року (№6-16цс15) та від 22.03.2017 року(6-2320цс16).

Відповідач у своєму запереченні, також просив застосувати до вимог позивач строк позовної давності, але з огляду на розрахунок заборгованості станом на 31.07.2017 року судом вбачається, що останній платіж по кредиту позивачем був здійснений 24.12.2014 року, одже строк позовної давності збігає 24.12.2017 року, суд не може у даній справі застосувати норми закону про позовну давність.

Також судом встановлено, що договору №б/н від 20.06.2011 року у матеріалах справи не має, позивачем надано тільки копію заяви від 20.06.2011 року де не згадується, про існування вищезгаданого договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.58, ч. 2 ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_2 ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку.

Із долучених до матеріалів справи Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що останні не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме вказані умови Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника.

За таких обставин в даній частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись , ст.3,10,15, 58, 59,60,213-218 ЦПК України, ст.ст. 207, 257-267, 526, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» , (адреса: Україна 49094 м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50) рах. 3111 МФО 305299 заборгованість в розмірі 3303 (три тисячі триста три)грн. 43 коп. за кредитним договором № б/н від 20.06.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» , (адреса: Україна 49094 м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50) рах. 3111 МФО .00 грн. судових витрат.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: