Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до першого відповідача - ОСОБА_2 та другого відповідача ОСОБА_3 , третя особа Оноківська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до першого відповідача - ОСОБА_2 та другого відповідача ОСОБА_3 , третя особа Оноківська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу № 3180 від 04.08.1990 року, нотаріально завіреним Ужгородською районною державною нотаріальною конторою та витягом № 14940900 від 18.06.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації.

Із 23.12.1997 року за вищевказаною адресою були зареєстровані та прописані у домову книгу її син - ОСОБА_4 , на той час його дружина, ОСОБА_5 та їх діти, її онуки, - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

13 червня 2008 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано, неповнолітніх дітей було залишено проживати із матір`ю.

Відповідно до вимог, вказаних у позовній заяви від 19.11.2012 року до Ужгородського міськрайонного суду про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, рішенням від 18.11.2015 року Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_6 була визнана такою, що втратила право на користування житловим будинком та знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , про що була зроблено відповідний запис у домовій книзі.

Також, у вищевказаному рішенні Апеляційного суду Закарпатської області на підставі матеріалів справи було вказано про те, що 19 серпня 2011 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 у виконкомі Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області, за місцем проживання її нового чоловіка та разом зі своїми дітьми переїхала жити до своїх батьків, за адресою: АДРЕСА_2 .

Із серпня 2011 року до теперішнього часу, тобто протягом 6 років онуки позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку, де вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 не проживають, що підтверджується відповідними довідками Оноківської сільської ради, доданими до позовної заяви.

На підставі вищенаведеного просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлені, про причини неприбуття суд не повідомили, проте подали до суду докази повідомлення відповідачів шляхом публікації у пресі про час і місце розгляду цієї справи.

Відповідачі в судове засідання повторно не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом двічі повідомлені належним чином шляхом публікації у газеті «Новини Закарпаття» № 85 від 18 листопада 2017 року та № 90 (4705) від 05 грудня 2017 року.
Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані сторонами докази та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
З матеріалів справи, а саме: з договору купівлі продажу від 04.08.1990 року, витягу про реєстрацію права власності Ужгородського районного державного підприємства технічної інвентаризації від 18.06.2007 року № 14940900, а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 , є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу згідно довідки виданої виконкомом Оноківської сільської ради № 1198 від 23.07.2017 року за вказаною адресою зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 , 1997 року народження, та ОСОБА_3 , 1999 року народження, які є внуками позивача.
Наданими суду копіями свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - серії НОМЕР_2 , підтверджується, що на час звернення до суду позивачем з відповідним позовом відповідачі є повнолітніми.
За рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18.11.2015 року у справі № 712/21265/2012 було рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення яким уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_6 такою що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Знято з реєстраційного обліку ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 , про визнання права на проживання (користування) в будинку АДРЕСА_1 та вселення відмовлено.

При цьому апеляційної інстанцією було встановлено, що що ОСОБА_6 разом зі своїми дітьми переїхала жити до своїх батьків в АДРЕСА_2 , та не проживала на час приїзду власника будинку ОСОБА_1 в Україну стверджується і відповідними розрахунками за електроенергію із яких вбачається, що в за літній період 2012 року електроенергія в будинку не споживалась.

В подальшому ОСОБА_6 звертаючись до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_1 сама визнавала, що на час вселення останньої в будинок вона та її діти там не проживали, це також зазначеною нею і в зустрічній позовній заяві. Всі звернення ОСОБА_6 та відповідні акти мали місце після того як ОСОБА_1 12.09.2012 року зайняла свій будинку АДРЕСА_1 .

За встановлених обставин суд першої інстанції давши невірну оцінку наявним в матеріалам доказам та не вибудувавши докази в їх хронометричному порядку, а лиш посилаючись на той чи інший доказ, без врахування відображення подій у часі прийшов до хибного висновку щодо недоведеності тієї обставини, що ОСОБА_6 , як наймач колишнього члена сім`ї вибула на постійне проживання до іншого населеного пункту в м. Ужгород в травні 2012 року і втратила право на користування жилим приміщенням з дня її вибуття.

Як зазначено у ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто на час розгляду справи відповідачі не мають права власності на зазначену квартиру та не проживають у ній із 2012 року.
За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК).
У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Згідно ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Як зазначено у ч. 1 ст. ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Пунктами 1 і 5 частини 3 ст. 71 ЖК Української РСР також передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: призову на строкову військову службу або направлення на
альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби;
призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше
ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у
районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них.
Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов у частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, оскільки вони не проживають у цьому будинку протягом часу, що становить більше одного року без поважних причин.
В частині ж стосується вимоги щодо зняття з реєстрації відповідачів за вказаною адресою, то вона заявлена позивачем передчасно, оскільки підставою для зняття з реєстрації є зазначене рішення суду, позивач не звертався із заявою про зняття з реєстрації відповідача у встановленому законом порядку, тобто на цей час фактично відсутнє порушене право позивача, яке підлягає захисту судом, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати із сплати судового збору в розмірі 320,00 грн. із кожного. Решту витрат із сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. слід покласти на позивача у зав`язку з необґрунтованістю другої позовної вимоги.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 212, 213, 215, 293, 294 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 157, 163 ЖК Української РСР суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 , до першого відповідача - ОСОБА_2 та другого відповідача ОСОБА_3 , третя особа Оноківська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер суду не відомий, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер суду не відомий, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду не відомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , витрати із сплати судового збору в сумі 320,00 (триста двадцять гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду не відомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , витрати із сплати судового збору в сумі 320,00 (триста двадцять гривень 00 коп.).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Н.В. Дергачова