АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

23 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Махлай Л.Д., Волошиної В.М.

при секретарі Куркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання жінки та дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року,

встановила:

21.05.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на своє утримання в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною віку трьох років.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є матір'ю малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини є ОСОБА_2, з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Оскільки вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, дитина проживає разом з нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання та утримання малолітньої дитини, хоча за своїм майновим становищем має можливість її надавати, просила позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 21 травня 2017 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 віку трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Допущено негайне стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 1/16 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Посилається на ті підстави, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не зазначено про перебування на утриманні відповідача трьох малолітніх дітей, не рахуючи спільну з позивачем дитину.

При винесенні судового рішення суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст.182 СК України в редакції, яка втратила чинність на момент його ухвалення, що обмежує права дитини.

Позивачем до суду надано довідку про доходи відповідача, згідно якої ОСОБА_2 працює в ТОВ "Порше Україна" з 05.05.2008 року, оклад за місяць складає 27 300 грн. У зв'язку з тим, що на утриманні відповідача знаходяться ще троє дітей, отриманий ним дохід не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини на утримання доньки ОСОБА_4 та аліменти на утримання її матері ОСОБА_1

Зазначив, що відповідач допомагає матеріально своїм батькам-пенсіонерам, які проживають на території Донецької області.

Син відповідача ОСОБА_5 має захворювання на неврофіброматоз, а тому відповідач витрачає значну частину коштів зі свого заробітку на його лікування.

Відповідач двічі за поточний рік лікувався від пневмонії, через що отримав ускладнення здоров'я і вимушений регулярно приймати препарати для підтримання в тонусі серцевого м'яза.

Враховуючи, що розмір стягуваних аліментів не повинен перевищувати половини заробітної плати відповідача, у випадку стягнення аліментів на інших двох дітей по 1/6 частині сума на сплату аліментів складатиме у відсотковому значенні 64,67%, що суперечитиме вимогам ч.5 ст. 183 СК України.

Сума, яка вираховується з доходу відповідача на утримання ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не на багато менша за 50% від заробітної плати відповідача, що не узгоджується з ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження".

Вважає достатнім розміром аліментів на утримання малолітньої дитини 1/16 частину від доходу відповідача, що становить 1687 грн.

Позивач отримує додаткову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн., а також забезпечена житлом у м. Києві.

Відповідач не ухиляється від матеріального утримання дитини, в підтвердження чого було надано чек для придбання товарів для новонародженої дитини у сумі 7500 грн.

При ухваленні судового рішення не була застосована ч.4 ст.84 СК України, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на її необґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України в редакції від 17.05.2017 р., що діє з 08.07.2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, батьками малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 12).

Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

З 25 липня 2006 року ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про зміну розміру аліментів задоволено частково. Змінено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, на 1/6 частину з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до довідки від 12.05.2017 р. №410, ОСОБА_2 працює в ТОВ "Порше Україна" з 05.05.2008 року, займає посаду фахівця з сертифікації відділу сервісу. Оклад за місяць складає 27 300 грн. (а.с.13).

З урахуванням вказаних обставин, а також того, що відповідач за станом свого здоров'я здатний працювати та отримувати дохід, має на утриманні ще двох дітей, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.2 ст.182 СК України в редакції від 17 травня 2017 р., що діє з 08.07.2017 р., розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції, застосувавши положення ч.2 ст. 182 СК України в редакції, що діяла до 08.07.2017 року, дійшов помилкового висновку в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, а тому в цій частині ухвалене судове рішення підлягає відповідній зміні.

Разом з тим, викладені в апеляційній скарзі доводи в частині неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З огляду на те, що на підставі виконавчих документів з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/6 частини, у випадку стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини та на позивача в розмірі 1/12 частини, загальний розмір усіх відрахувань не буде перевищувати встановленого законом обмеження.

При визначенні розміру аліментів судом враховано також ту обставину, що у позивача є двоє малолітніх дітей від шлюбу з ОСОБА_8, аліменти на утримання яких в примусовому порядку не стягуються.

З огляду на те, що позивач не скористалась своїм правом на звернення до суду з завою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, при цьому остання порушує питання про стягнення аліментів лише на одну дитину, посилання в апеляційній скарзі на положення ч.5 ст.183 СК України є необґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи право дитини на достатній рівень життя, а також фінансову можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від своїх доходів, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що 1/16 частина від доходу відповідача відповідатиме розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Про можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі свідчить також той факт, що останній 04 квітня 2017 року одноразовим платежем витратив 7500 грн. на придбання дитині в день її народження коляски (а.с.49).

Разом з тим, здійснення такої витрати не свідчить про те, що відповідач надає регулярну матеріальну допомогу на утримання дитини.

Отримання позивачем матеріальної допомоги при народженні дитини, а також те, що позивач забезпечена житлом у м. Києві, не є обставинами, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання позивача ОСОБА_1 в розмірі 1/12 частини до досягнення малолітньою дитиною сторін віку трьох років, суд першої інстанції виходив з положень ч.1-2 ст.80, ч.2 ст.84 СК України.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.

Так, відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судове рішення в частині стягнення аліментів на утримання позивача не містить обґрунтувань в тій частині, що відповідач має можливість надавати вказану матеріальну допомогу, проте вказана обставина не призвела до неправильного вирішення спору.

Так, відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надання матеріальної допомоги на утримання позивача в розмірі 1/12 частини до досягнення дитиною віку трьох років.

Доказів того, що батьки відповідача потребують матеріальної допомоги, а також про розмір допомоги, яку останній їм надає, матеріали справи не містять.

Відповідачем не надано суду першої інстанції доказів про стан свого здоров'я, а також про стан здоров'я свого сина ОСОБА_5, а суд апеляційної інстанції у відповідності до ч.2 ст.303 ЦПК України досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням вимог закону, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції у вказаній частині - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2017 року в частині визначення мінімального розміру аліментів на дитину змінити.

Замість зазначеного мінімального розміру аліментів на дитину: " не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку" зазначити: " не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №757/28137/17-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/9612/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.