Справа № 686/5144/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 грудня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Товариства про стягнення коштів, -

встановив:

16 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.12.2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 442 700 грн., пеню в розмірі 42 757, 26 грн., інфляційні в сумі 28 647,06 грн., три відсотки річних в сумі 29 820,28 грн., а всього 543 924,60 грн. та 3 654 грн. судового збору. На підставі чого видано виконавчий лист. Однак, заборгованість не погашено. Вказує, що оскільки відповідач ухиляється від виконання рішення суду, а тому згідно ст. 625 ЦК України, з врахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь втрати від інфляції в сумі 443 737, 13 грн., три відсотки річних в сумі 48 891 грн., згідно ст. 1048 ЦК України пеню в розмірі 628 126,99 грн., а всього 1 120 755, 12 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання, про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, в установленому законом порядку своєчасно повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути по суті за відсутності відповідача на підставі наявних в ній даних та доказів у порядку заочного розгляду. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом обєктивно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.12.2014 року, яке набрало законної сили, було частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 442 700 грн., пеню в розмірі 42 757, 26 грн., інфляційні в сумі 28 647,06 грн., три відсотки річних в сумі 29 820,28 грн., а всього 543 924,60 грн. та 3 654 грн. судового збору. На підставі чого видано виконавчий лист.

Даним рішенням встановлено, що 25 лютого 2011 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 38 000 доларів США.

Станом на сьогодні заборгованість не погашено, відповідач в судове засідання не зявився та не спростував доводів позивача.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі за № 6-771цс15.

Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Тому, з урахуванням викладеного, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 443 737, 13 грн. інфляційного знецінення її позики, оскільки сама позика визначена в іноземній валюті.

Щодо стягнення трьох відсотків річних згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому 3 % річних підлягають сплаті з моменту настання строку повернення (тобто прострочення) до моменту фактичного повернення боргу.

Зазначений висновок викладений у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15 від 01.04.2015 р.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Так, відповідач не виконав свої зобовязання по поверненню позики, а тому за період з 07.01.2015 року по 25.09.2017 р. (до уточнення) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних від простроченої суми за 2015 рік: 442 700 грн./ 100 х 3 / 365 х 365 = 13 281 грн.; за 2016 рік: 442 700 грн./ 100 х 3 / 365 х 365 = 13 281 грн.; за 2017 рік: 442 700 грн. / 100 х 3 / 365 х 268 = 9 752 грн., а всього 36 314 грн., тим самим задовольнивши дану вимогу частково.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так позивач посилається на дану норму, яка передбачає стягнення процентів від суми позики, однак далі зазначає її як пеню.

З врахуванням того, що позивач посилається на ст. ст.1048 ЦК України та просить стягнути за її нормами відсотки, тому на користь позикодавця також необхідно стягнути проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України.

Оскільки сторони при укладенні договору позики не обумовили, що позика є безоплатною та на неї не нараховуються проценти, відомості про це відсутні, а тому відповідач зобовязаний сплатити позивачу проценти за користування позикою за період з 07.01.2015 року по 25.09.2017 р. на рівні облікової ставки НБУ в розмірі за 2015 рік: 442 700 грн. *365(дні)/365(дні) )*22%(облікова ставка НБУ)/100 = 97 394 грн..; за 2016 рік: 442 700 грн. *365(дні)/365(дні) )*17%(облікова ставка НБУ)/100 = 97 394 грн.; за 2017 р.: 442 700 грн. *268 (дні)/365(дні) )*12%(облікова ставка НБУ)/100 = 39 006 грн., а всього 233 794 грн.

А тому в цій частині вимоги щодо стягнення процентів підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 233 794 грн.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3 % річних в сумі 36 314 грн., проценти за користування позикою в сумі 233 794 грн., а всього 270 108 грн.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 15,16, 509, 526, 599, 610-612, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 270 108 грн. за період з 07.01.2015 року по 25.09.2017 р (з яких 3 % річних в сумі 36 314 грн., проценти за користування позикою в сумі 233 794 грн.)

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір в сумі 2 701,08 грн.

Копію заочного рішення не пізніше 3 днів з дня його проголошення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу.

Письмова заява відповідача про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя