У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ЗакропивнийО.В., розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу, посилаючись на те, що укладені між ним та ПАТ «Омега Банк», який є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), відкритого акціонерного товариства «Сведобанк» (далі - ВАТ «Сведобанк»), публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведобанк»), кредитні договори від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, не відповідають чинному законодавству України й грубо порушують його права як споживача послуг. Крім того, зазначав про відсутність доказів переходу прав кредитора у зобов'язанні за договором факторингу, тому на даний час відсутні правові підстави вважати ТОВ «Кредитні ініціативи» кредитором; зміст укладених між ПАТ «Сведобанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договорів факторингу суперечить актам цивільного законодавства, що є на його думку підставою для визнання цих договорів недійсними відповідно до положень ст. 203 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 9 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсними кредитний договір від 13 жовтня 2006 року

№ 030/10.06/88-187КЛ та кредитний договір від 5 листопада 2007 року

№ 030/11.07/88-409КЛ, укладені між ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником за всіма правами та зобов'язаннями АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_2

Визнано частково недійсним договір факторингу від 28 листопада

2012 року № 15, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року № 030/10.06/88-187 КЛ та

від 5 листопада 2007 року № 030/11.07/88-409КЛ, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк»,

та ОСОБА_2

Визнано частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року № 030/10.06/88-187КЛ та

від 5 листопада 2007 року № 030/11.07/88-409 КЛ, укладених між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_2

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня

2016 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 9 червня 2015 року було скасовано в частині визнання недійсними кредитного договору від 13 жовтня 2006 року № 030/10.06/88-187КЛ та кредитного договору від 5 листопада 2007 року № 030/11.07/88-409КЛ, укладених між ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником за всіма правами та зобов'язаннями АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_2

У цій частині рішення апеляційного суду Кіровоградської області

від 12 липня 2016 року в касаційному порядку не оскаржувалось та не було предметом перегляду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

У частині визнання частково недійсним договору факторингу без номера від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року № 030/10.06/88-187КЛ та від 5 листопада 2007 року № 030/11.07/88-409 КЛ, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_2, рішення апеляційного суду Кіровоградської області

від 12 липня 2016 року скасовано ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, справу в цій частині передано на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року, ухваленим за результатами нового розгляду, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 9 червня 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору факторингу

від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року № 030/10.06/88-187КЛ та від 5 листопада 2007 року № 030/11.07/88-409 КЛ, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_2, скасовано й такі вимоги задоволено з інших підстав.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить рішення апеляційного суду в частині задоволення вимог про визнання недійсним укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору факторингу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи

процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За правилами ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Так ст. 1083 ЦК України передбачено, що наступне відступлення права грошової вимоги здійснюється відповідно до положень глави 73 Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог позивача в частині визнання недійсним договору факторингу від 28 листопада 2012 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний договір факторингу укладений із порушенням норм матеріального права.

Судами встановлено факт ненадання новим кредитором у порушення вимог чинного законодавства належним чином оформлених оригіналів кредитних справ, а також інших первинних документів щодо спірних правовідносин.

Більше того, в даному випадку щодо нового кредитора мало місце наступне відступлення права грошової вимоги за договором факторингу, яке регулюється ст. 1083 ЦК України, якою передбачено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Первинний договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», передбачав можливість наступного відступлення права вимоги за кредитними договорами за умови попередньої згоди (письмового дозволу банку) надавача кредиту, а за відсутності такої згоди, з дотриманням двох обставин: щоб останній набувач права вимоги був пов'язаний із банківською установою відносинами контролю, або за умови спливу одного року з моменту укладання попередньої угоди відступлення права вимоги.

Разом з тим, жодна із вищезазначених умов під час укладення договору факторингу від 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» дотримана не була.

Отже, договір факторингу, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та та ТОВ «Кредитні ініціативи», укладено з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 1083 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вищезазначених положень закону та встановлених у справі обставин, а також з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року № 030/10.06/88-187КЛ та від 5 листопада 2007 року № 030/11.07/88-409 КЛ, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_2

Такі висновки суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду і не дають підстав для висновку, що судом були допущені порушення норм процесуального права, чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Закропивний