РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/4230/16-ц

Провадження № 2/638/219/17

01.12.2017 р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

25.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.08.2016 року цивільну справу за позовом ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором обєднано в одне провадження з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №SAMDN9602 від 11.06.2013 року, ОСОБА_1 11.06.2013 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит. Але ОСОБА_1 не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В звязку з чим банк був вимушений звернутися до суду.

Зустрічний позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, що ОСОБА_1 у серпні 2015 року у свого персонального банкіра отримав картку Visa Platinum за номером 230458 на його імя, строком до 01.06.2016 року. Однак з цього періоду його картка була заблокована та користуватися карткою він не зміг. За послуги перевипуску картки були записані з картки гроші та будь-якої інформації йому надано не було. 13.10.2015 року ОСОБА_1 повернувся додому з роботи та побачив на вхідних дверях та на першому поверсі біля підїзду на дошці оголошень лист-вимогу погрозливого характеру стосовно нього та договірних відносин з ПАТ КБ «Приватбанк». Дана інформація була надана представниками Приватбанку для загального розголошення, її бачили та ознайомилися усі сусіди та партнери по роботі. Вважає, що йому було завдано моральну шкоду неправомірними діями було порушено нормальний спосіб життя, ОСОБА_1 був змішений докладати додаткові зусилля для захисту його прав, для нормалізації його життя. З огляду на це, просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

У судове засідання представник позивача за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не зявився, повідомлений був належним чином.

У судове засідання відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про перенесення розгляду справі.(а.с. 162-164)

Суд звертає увагу, що відповідачем ОСОБА_1 неодноразово подавалися клопотання про перенесення слухання справи, що свідчить про зловживання своїми процесуальними правами та намагання затягувати розгляд справи по суті. (а.с.151,159-161, 162-164). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника («Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року).

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач та представник позивача не заперечували проти такого порядку вирішення спору.

Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, представника відповідача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 11.06.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №SAMDN9602, ОСОБА_1 11.06.2013 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а ОСОБА_1 свої зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 17.02.2016 року виникла заборгованість 16065,70 грн., яка складається з наступного: -12638,46 грн. заборгованість за кредитом; - 2186,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 741,22 грн. штраф ( процентна складова).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено зобовязання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і відсотків за користування кредитними коштами. Тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту та відсотків відповідачем не виконувалися.

Відповідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та несвоєчасну чи часткову сплату відсотків, якщо прострочення виконання таких зобовязань сталося більш ніж на 120 календарних днів, позичальник сплачує банку штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (відсоткова складова) в розмірі пяти відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місце її перебування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення первісної позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стосовно зустрічної позовної заяви ОСОБА_1, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. 22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, що йому заподіяні в результаті порушення її цивільного права. Збитками є витрати, що особа понесла в зв'язку з знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, що вона повинна, понести для відновлення порушеного права.

У відповідності з положеннями ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода спричинена громадянинові діями другої особи, яка порушила її законні права, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, якщо не додасть доказів, що моральна шкода спричинена не з його вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілої, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд повинен врахувати, чи було завдано позивачу моральних страждань, які могли б вплинути на його спокій та звичайний рівень життя.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог. Адже матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, про те, що ОСОБА_1 було завдано моральних страждань.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем за первісним позовом було надано квитанцію про сплату судового збору, а тому судові витрати підлягають відшкодуванню ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований 61166, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії МК 795085 виданий ЦОМ Дзержинського РО ХГУ УМВД України в Харківській області) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, розрахунковий рахунок 3111 для погашення заборгованості, , МФО № 305299) заборгованість у розмірі 16065,70 грн. за кредитним договором №SAMDN9602 від 11.06.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований 61166, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії МК 795085 виданий ЦОМ Дзержинського РО ХГУ УМВД України в Харківській області) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, розрахунковий рахунок 3111 для погашення заборгованості, , МФО № 305299) судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя