Справа № 183/4824/17
№ 2/183/3027/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Демяненка Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_2 міська державна нотаріальна контора про визнання права власності, в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, загальною площею - 34, 5 кв. м., що розташований по вул. Зіни Білої, будинок № 92 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 29 квітня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що її бабуся ОСОБА_5 за життя набула право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований по вул. Зіни Білої, будинок № 92 в м. Новомосковську Дніпропетровської області. 30 липня 1985 року ОСОБА_5 слала заповіт, яким заповідала зазначений житловий будинок своїм дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_3. 28 жовтня 1988 року її бабуся ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку, спадкоємцями якого за заповітом є батько позивача ОСОБА_4 та його сестра ОСОБА_3, яка проживала зі спадкодавцем та в установлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто остання вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері. В свою чергу батько позивача ОСОБА_4, в установлений законом строк звернувся до ОСОБА_2 міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, після чого була заведена спадкова справа, однак своїх спадкових справ за життя її батько так і не оформив. 29 квітня 2014 року ОСОБА_4 помер. 26 вересня 2017 року позивач звернулася до ОСОБА_2 міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті батька, однак постановою державного нотаріуса ОСОБА_6 їй було відмовлено, оскільки право власності на вищезазначений житловий будинок за ОСОБА_5 не було зареєстровано, тому право власності у останньої не виникло.

Таким чином, позивач зазначає, що позбавлена можливості надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів, тому звернулася до суду з зазначеним позовом.

До початку судового розгляду позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала.

Представник відповідача виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення.

Представник третьої особи ОСОБА_2 міської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надане свідоцтво про смерть ОСОБА_5, у відповідності до якого остання померла 28 жовтня 1988 року (а.с. 18).

У відповідності до заповіту, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 2819, ОСОБА_5 заповідала жилий будинок та надвірні побудови, що знаходяться у місті Новомосковську по вулиці З. Білої, 92 ОСОБА_4 та ОСОБА_3. (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 166/89, у відповідності до якої ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, як спадкоємець за заповітом, однак свідоцтво про право власності на спадщину не видавалося ( а.с. 33,34).

У відповідності до вимог ст.. 548 ЦК УРСР, 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст.549 ЦК УРСР, 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 являється ОСОБА_4, інший спадкоємець, визначений у заповіті спадкодавця, - ОСОБА_3, в силу ст. 60 ЦПК України, не надала суду доказів вчинення нею дій, що свідчать про прийняття спадщини.

У відповідності до ч.2 ст. 553 ЦК УРСР, 1963 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином, аналіз поданих доказів, свідчить про те, що ОСОБА_3, не вчинивши жодної дії, визначеної ст.. 549 ЦК України, 1963 року, вважається такою, що відмовилася від спадщини.

Суду надано суду наданий повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_4, у відповідності до якого останній помер 29 квітня 2014 року (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_8 міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №315/2017, у відповідності до якої ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, як спадкоємець за законом, однак державним нотаріусом ОСОБА_8 міської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 29 квітня 2014 року ( а.с. 20).

У відповідності до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до спадкоємців.

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріали спадкової справи свідчать про те, що ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований по вул. Зіни Білої в м. Новомосковську Дніпропетровської області, їй було відмовлено, оскільки нею не представлені оригінали правовстановлюючих документів.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Суду надано копію договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для побудови приватного жилого будинку на праві приватної власності від 20.07.1960 року та посвідчений 18.11.1960 року ОСОБА_8 державною нотаріальною конторою за № 6446, у відповідності до якого ОСОБА_5, згідно рішення виконкому ОСОБА_8 міської ради № 433 надано право безстрокового користування земельною ділянкою для побудови приватного жилого будинку на праві приватної власності по вул. Шосейній, 86 (колишня адреса) в м. Новомосковську Дніпропетровської області (а.с.44-46).

Також в матеріалах справи міститься довідка КП «ОСОБА_8 МБТІ» ДОР, у відповідності до якої в інвентаризаційній справі станом на 29.12.2012 року міститься інформація про те, що будинок розташований в м. Новомосковську, вул. З. Бєлої, № 92 (колишня адреса вул. Шосейна, № 86) побудований ОСОБА_5, згідно з рішенням № 433 виконкому ОСОБА_8 міської ради від 13.07.1690 року, право власності на зазначений будинок в БТІ не зареєстровано (а.с.11).

Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

По обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване і Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, реєстрація будинків проводили органи БТІ виконкомів місцевих рад. Обєктами реєстрації були будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером в межах міст та сіл, що належали , в тому числі громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність 13 грудня 1995 року.

В свою чергу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справа у своєму листі № 24-753/04/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», коли перші власники належним чином не оформили належне їм право власності та не зареєстрували його в органах БТІ, спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнане в судовому порядку.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що ОСОБА_5 на законних підставах набула право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований по Зіни Білої, 92 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для побудови приватного жилого будинку на праві приватної власності від 20.07.1960 року, однак, у звязку з втратою оригіналу документу до позивача, як до спадкоємця за законом, який вчинив всі необхідні дії, повязані з прийняттям спадщини, переходить право спадкування на спадкове майно у виді зазначеного житлового будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 1220, 1223 ЦК України ст . 10, 60, 88, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_8 міська державна нотаріальна контора про визнання права власності, в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, загальною площею 34,5 кв. м., житловою площею - 17,6 кв. м., стіни будинку глинобиті, який складається з: житлового будинку А, літньої кухні - Б, гаража В , вбиральні - Г, колодязя №1, огорожі №2, ворота №3, що розташований за адресою: вулиця Зіни Білої, будинок № 92 в місті Новомосковську Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 29 квітня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення.

Суддя О.В. Сорока.