АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар: Собчук І.Ю.

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2017 року, головуючий у 1-й інстанції Слободян Г.М., -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 в лютому 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, навчається в Чернівецькому військово-спортивному ліцеї-інтернаті на неповному державному забезпеченні.

Також вказувала на те, що відповідач не піклується донькою, вихованням не займається, ніколи з нею не бачиться, не цікавиться навчанням, дозвіллям, здоров'ям, не вітає з днем народження, допомоги на утримання не надає. Вона зверталася до відповідача з приводу сплати аліментів на утримання доньки, однак через відсутність коштів відповідач відмовився їх сплачувати.

Просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його доньки ОСОБА_4 та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 600

_____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/1168/17 Категорія: 52

грн. щомісячно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських по відношенню до його неповнолітньої дочки ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі, у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 02 лютого 2015 року і до досягнення нею повноліття.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах сум платежів за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2017 року представник відповідача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд не звернув уваги на те, що між сторонами було досягнуто письмової згоди щодо утримання їхньої доньки, а саме, в рахунок аліментів відповідач віддав свою частку коштів за продаж квартири позивачці в сумі 10 000 дол. США., а тому вважає, що між сторонами було досягнуто домовленість щодо утримання їхньої доньки. Суд першої інстанції безпідставно позбавив його батьківських прав, оскільки він не страждає алкоголізмом та не є наркозалежним, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив з того, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини ОСОБА_4, ухиляється від виконання обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям, не займається її вихованням, не надає будь-якої матеріальної допомоги. Визначаючи розмір аліментів в розмірі 600 грн., суд виходив з матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища відповідача.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 1 статті 14 зазначеного Закону встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16).

Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Судом та матеріалами справи встановлено, що з 26 липня 1998 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18 червня 2007 року.

У сторін під час шлюбу народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення батьків дитина залишилась проживати з матір'ю, навчалася з 01 вересня 2007 року по 26 серпня 2014 року в Чернівецькій гімназії № 7 з 1-го класу по 7-й клас.

З характеристики Чернівецької гімназії №7 на ученицю ОСОБА_4, 2001 року народження, вбачається, що учениця дисциплінована, організована у навчальній діяльності, з відповідальністю ставилась до навчання. Її вихованню сприяє увага матері, яка постійно підтримує дитину, створює сприятливі умови для всебічного розвитку дитину, систематично цікавиться успіхами доньки, прислухається до порад, рекомендацій вчителів, відвідує батьківські збори. батько дитини протягом навчання школу не відвідував, успішністю доньки не цікавився.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, судом першої інстанції не враховано, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Даних про те, що до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, справа не містить.

Крім того, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Колегія суддів, враховуючи вимоги ч.6 ст.19 СК України, не погоджується з рішенням органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 01/02-24/127 від 20 січня 2015 року, який міститься в матеріалах справи, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, оскільки він суперечить інтересам неповнолітньої дитини, є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечно прийнятий колегією суддів до уваги.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Колегія суддів враховує напружений характер відносин між бувшим подружжям після розірвання шлюбу, що вплинуло і на участь батька у вихованні дитини, а також те, що батько не бажає втрачати контактів із своєю дочкою і виключно в інтересах дитини необхідно надати можливість батькові та дочці налагодити їх родинні стосунки.

При цьому необхідно попередити відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні дитини. Крім того, у разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, ОСОБА_1 не позбавлена права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду 1-ї інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дочки ОСОБА_4 слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Однак при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 тривалий термін не спілкувався, не цікавився життям своєї доньки та не приймає участі у її вихованні.

З урахуванням зазначених доказів, які свідчать про неналежне виконання відповідачем батьківських обов'язків щодо виховання дитини, а також те, що заходи впливу до відповідача не вживалися, виходячи з інтересів дитини та особистих непорозумінь, які склалися між сторонами, враховуючи бажання батька спілкуватися з дочкою, колегія суддів вважає за необхідне попередити останнього про необхідність змінити ставлення до виховання дочки і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, що відповідає положенню п. 18 Постанови.

Щодо доводів апелянта про відмову в задоволенні позову в частині стягнення аліментів, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами, а рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 2 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Надана відповідачем розписка ОСОБА_1 від 20 червня 2011 року про те, що остання отримала від нього 10 000 дол. США на виховання дочки ОСОБА_4 і зобов'язується не звертатися до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у судовому порядку, не є належним та допустимим доказом наявності договірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України (а.с. 118).

Як пояснили сторони в судовому засіданні, гроші в сумі 10 000 дол. США не були передані відповідачем безпосередньо позивачці за вказаною розпискою. ОСОБА_1 отримала кошти від продажу квартири по вул. Стасюка, 10а/76 в м. Чернівці та використала на придбання квартири, в якій на даний час проживає разом з донькою.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В задоволенні цих вимог ОСОБА_1 слід відмовити та попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2017 року слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав скасувати.

В задоволенні цих вимог ОСОБА_1 відмовити та попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 22 грудня 2017 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк