Справа № 464/3298/14 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/783/177/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_1., Яциника В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул-Сихів» до ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., з участю третьої особи: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплонерего», про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги; зустрічним позовом ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. до Товариства з обмеженою відповідальністю житлово - експлуатаційного підприємства «Стимул-Сихів», з участю третьої особи: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплонерего», про визнання незаконними дій, зобов'язання провести перерахунок, -

в с т а н о в и л а:

3 квітня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства (ТОВ ЖЕП) «Стимул-Сихів» звернулось до суду із позовом, з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з центрального опалення за період з січня 2007 року по червень 2014 року включно в розмірі 6 582,25 грн. та за утримання будинку і прибудинкової території за період з 1 червня 2010 року по 30 червня 2015 року у розмірі 866,90 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачі неналежно проводили оплату за спожиту теплову енергію та утримання будинку і прибудинкової території, в результаті чого допустили заборгованість. Просить позов задовольнити, стягнути заборгованість та судові витрати.

8 липня 2014 року ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. звернулись до суду із зустрічними позовними вимогами до ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», з урахуванням змінених та доповнених позовних вимог, прийнятих судом, про визнання незаконними дій ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» щодо нарахування їм заборгованості за житлово-комунальні послуги, зокрема: з утримання будинку та прибудинкової території приватизованого жилого приміщення у період з 1 червня 2011 року по 7 квітня 2015 року включно; зобо'язання відповідача здійснити перерахунок зайво нарахованих коштів за послуги з утримання будинку га прибудинкової території за вказаний період; визнання незаконними дій ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» щодо ненаданнн позивачу ОСОБА_4. 25-відсоткової знижки при оплаті за користування комунальними послугами з вивезення твердих побутових відходів; зобов'язання відповідача ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» здійснити перерахунок коштів за комунальні послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням 25- відсоткової знижки у межах середніх норм споживання, наданої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» ОСОБА_4. з 1 червня 2011 року по день розгляду справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що будинок, у якому знаходиться належна їм квартира, обладнаний лічильником, а тому за послуги з централізованого постачання теплової енергії вони сплачують відповідно до показників лічильника пропорційно до опалювальної площі їх квартири та з урахуванням 25 % пільги, яка надана ОСОБА_4. Вказували, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» протиправно застосовує при обрахунку нечинний та неправомірний двоставковий тариф, що був встановлений виконкомом Львівської міської ради з порушенням норм закону. Крім того, позивачі вважають, що ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» не має права надавати такі послуги, оскільки є лише балансоутримувачем і не має ліцензії на виробництво теплової енергії та/або її транспортування магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Просять їх позов задовольнити.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року задоволено позов ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» до ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., з участю третьої особи: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплонерего» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги. Ухвалено стягнути солідарно із ОСОБА_4., ОСОБА_1., ОСОБА_3. та ОСОБА_2. на користь ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з центрального опалення за період з 1 січня 2007 року по 30 червня 2014 року в розмірі 6 582,25 грн. та за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з 1 червня 2010 року по 30 червня 2015 року в розмірі 866,90 грн., всього 7 449,15 грн. Стягнуто з ОСОБА_4., ОСОБА_1., ОСОБА_3. та ОСОБА_2. на користь ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» судовий збір по 121,80 грн. з кожного.

Рішення оскаржили ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. і ОСОБА_4., посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне їх дослідження та оцінку. Ззазначають, що позивач необґрунтовано застосовує двоставковий тариф при нарахуванні послуг на опалення. Суд безпідставно не прийняв до уваги обґрунтувань та заперечень, не обґрунтував незастосування рішення Конституційного Суду України, правових позивцій Верховного Суду України. Суд першої інстанції не взяв до уваги пропуск позивачем позовної давності, хоч ця обставина визнавалася позивачем. Зазначають, що вони ситематично сплачували за одержані послуги згідно показників будинкового лічильника пропорційно до опалювальної площі із 25% знижкою, оскільки мають право на таку пільгу. Вважають, що підстави для застосування двоставкового тарифу при нарахуванні вартості послуг відсутні. Посилаються на те, що позивач за первісним позовом не вправі звертатися з позовом про стягнення оплати з централізованого опалення і постачання гарячої води до мешканців приватизованих квартир будинків, обладнаних власними приладами обліку тепла. Вважають, що строк позовної давності не був перерваний. Вважають незаконними вимоги про стягнення заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території, оскільки вони такої заборгованості не мають. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в первісному позові та задоволення зустрічного позову.

У судовому засіданні ОСОБА_1., посилаючись на доводи апеляційної скарги, таку підтримала, просить її задовольнити.

Представники ТОВ ЖЕП «Стимул Сихів», посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просять апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору; виробником є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживачем - фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу

Статтею 19 цього Закону України передбачено, що балансоутримувач є особливим учасником відносин у сфері житлово - комунальних послуг, який, залежно від цивільно-правових угод, може бути споживачем, виконавцем або виробником таких послуг.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» орган місцевого самоврядування має право визначити виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Встановлено, що ОСОБА_4., ОСОБА_1., ОСОБА_3. та ОСОБА_2. є співвласниками квартири АДРЕСА_1, у ній зареєстровані ( т.1 а.с. 6,35,92).

ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» є балансоутримувачем вказаного будинку і одночасно виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії до квартир його мешканців, а також утримавання, обслуговування та ремонту житлового фонду і прибудинкової території на підставі договорів, укладених ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 (а. с. 68, т. 1) та договорів на утримання, обслуговування і ремонт житлового фонду і прибудинкової території (т.2 а.с.180-189). Відповідно до умов договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» як теплопостачальна організація забезпечує постачання теплової енергії для опалення в потрібних обсягах в період опалювального сезону, а ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» як споживач зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Скасовуючи рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 вересня 2014 року по цій справі, яким задоволено первісний позов та відмовлено у задоволенні зустрічного позову, а також ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 лютого 2015 року, якою зазначене рішення суду першої інстанції залишене без змін; колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розглдяу цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 23 вересня 2015 року, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходила з такого.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

На порушення вимог статей 4, 10, 212, 213 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, належним чином не з'ясували фактичних обставин справи з урахуванням зібраних доказів та дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог саме в такому розмірі.

Судами не перевірено, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не наданого належної оцінки наявним доказам у справі. Крім того, суди не зазначили та не з'ясували, за який саме період ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» просить стягнути заборгованість.

При вирішенні цього спору колегія суддів враховує висновки, висловлені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду у цивільних і кримінальних справ, висловлені в ухвалі від 23 вересня 2015 року, а також наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в частині вирішення первісного позову цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Є встановленим, що відповідно до доданої до первісної позовної заяви відомості про нарахування та оплату послуги з центрального опалення від 21 травня 2013 року відповідач станом на 1 лютого 2013 року стверджував про заборгованість відповідачів в розмірі 5 238,79 грн. (т.1 а.с. 5).

У матеріалах справи наявна відомість про нарахування та оплату послуг з центрального опалення від 10 липня 2014 року, у якій зазначена заборгованість в розмірі 6582,25 грн. станом на липень 2014 року (т.1 а.с. 112-113), та відомість про нарахування з липня 2007 року по червень 2010 року (т.1 а.с. 126), яка долучена в судовому засіданні 8 серпня 2014 року.

У квітні 2014 року ТОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 5 238,79 грн. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2013 року виданий судовий наказ було скасовано за заявою боржників ( т.1 а.с. 4).

З відомості про нарахування та оплату послуг з центрального опалення від 23 січня 2015 року вбачається, що позивач зазначає про наявність заборгованості відповідачів в розмірі 6582,25 грн. на січень 2015 року (т.2 а.с.21).

26 жовтня 2015 року позивачем за первісним позовом уточнено позовні вимоги. Позивач вважав за необхідне уточнити позовні вимоги та відповідно до таких просив стягнути з відповідачів за послуги з центрального опалення за період з березня 2013 року по червень 2014 року в розмірі 1 343,50 грн.; за послуги за утримання будинку і прибудинкової території за період з березня 2013 року по листопад 2014 року - 313,520 грн., а також судові витрати. До заяви додано відомості з сумами заборгованості 1343,50 грн. (центральне опалення) і 313,20 грн. (утримання будинку і прибудинкової території) - (т. 2 а.с.232).

Відповідно до заяви про уточнення об'єднаних позовних вимог від 8 грудня 2015 року (т.3 а.с.23-24) позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідачів за період з січня 2007 року по червень 2014 року 6 582,25 грн. за послуги з центрального опалення і 313,20 грн.- за послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з березня 2013 року про листопада 2014 року. До цієї заяви додано розрахунок за центральне опалення, який містить лише відомості про нарахування, оплату і заборгованість (т.3 а.с.25); а також відомість про нарахування за центральне опалення від 26 листопада 2015 року, якою охоплено період до лютого 2013 року із вказівкою про заборгованість в розмірі 5 238,79 грн. (т.3 а.с.26).

Із заяви про збільшення позовних вимог від 3 лютого 2016 року вбачається, що позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідачів за період з січня 2007 року по червень 2014 року за центральне опалення 6 582,25 грн.; за утримання будинку і прибудинкової територі - 866,90 грн. за період з червня 2010 року по червень 2015 року (т.3 а.с.132-133).

За приписами ст. 10 ЦПК України апеляційний суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, право на надання належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень; у тому числі - розрахунків вимог майнового характеру з посиланням на первісні документи та джерела таких розрахунків.

Позивачем за первісним позовом подано апеляційному суду відомість від 11 грудня 2017 року (т.5 а.с.22-25) про нарахування за центральне опалення помешкання, що належить відповідачам, яка містить відомості про нарахування, тариф та оплату послуг. Належного розрахунку та первинних документів, на підставі яких такий складено, за яким можливо перевірити правильність нарахувань, що є предметом спору, - не надано.

Сторонам були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів. Однак, сторони, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, інших доказів суду не надали у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд першої інстанції, незважаючи на те, що спір виник щодо правильності нарахувань за комунальні послуги, розрахунків майнових вимог про стягнення заборгованості за первісним позовом та перерахувань за зустрічним позовом не провів. При задоволенні первісного позову виходив із розміру заявлених позовних вимог, який не перевірив належним чином; з чим погодитися не можна.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Сторони розпорядилися своїми процесуальними правами на свій розсуд.

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині вирішення первісного позову не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.309 ЦПК України його належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

З наведених підстав колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову, оскільки відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів за первісним позовом.

Керуючись ст. 303, п.1, п.2 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю житлово - експлуатаційного підприємства «Стимул-Сихів» до ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., з участю третьої особи: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю житлово-експлуатаційного підприємства «Стимул-Сихів» заборгованості за житлово-комунальні послуги з центрального опалення за період з 1 січня 2007 року по 30 червня 2014 року в розмірі 6 582,25 грн., за житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з 1 червня 2010 року по 30 червня 2015 року в розмірі 866,90 грн. та по 121,80 грн. судового збору з кожного, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді