Справа № 368/1561/17
Провадження № 2 - з/368/645/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"14" листопада 2017 р. м. Кагарлик

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Широкоступ К.М.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «КОЛОС» про визнання незаконним наказу про звільнення, суд, -

В С Т А Н О В И В :

13.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до СТОВ «КОЛОС» про визнання незаконним наказу про звільнення, в якій позивач просить суд винести судове рішення, на підставі якого:

- прийняти позов до розгляду та задовольнити його;

- визнати незаконним наказ СТОВ «Колос» № 105 К від 13.11.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора.

13.11.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної цивільної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

14.11.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 12 год. 24.11.2017 року.

Одночасно з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- прийняти заяву до розгляду та забезпечити позов ОСОБА_1, (паспорт серія СН № 013511, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), до СТОВ «Колос» () про визнання протиправним та скасування Наказу № 105-К від 11.11.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора СТОВ «Колос»;

- заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу - СТОВ «Колос» ( код СДРІІОУ 03754828, адреса: 09236. Київська обл., Кагарлицький район, село Великі ІІрицьки, вул. Центральна, будинок 16), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Вимоги про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 в мотивувальній частині заяви про забезпечення позову обґрунтовує наступним:

Заява подається в порядку ст.ст. 151-152 ЦПК України з метою забезпечення позову, поданого 13.11.2017 року, ним, - ОСОБА_1 до СТОВ «Колос» () про визнання протиправним та скасування Наказу № 105-К від 11.11.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора СТОВ «Колос».

14 листопада 2014 року рішенням загальних зборів учасників СТОВ «Колос» () (далі також - Відповідач), оформленим протоколом від 27.22.2014 № 4/28 його, ОСОБА_1 призначено на посаду директора СТОВ «Колос».

Наказом № 6 від 28.11.2014 ОСОБА_1 прийнято повноваження директора СТОВ «Колос».

13 листопада 2017 року Позивачу надано для ознайомлення наказ СТОВ «Колос» № 105-К від 11.11.2017, (далі - Наказ) про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора за систематичне невикопання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «Колос».

Однак, з моменту призначення його на посаду директора СТОВ «Колос» та до моменту отримання Наказу про звільнення, ним не порушувались правила трудової дисципліни та принципи діяльності СТОВ «Колос», напроти, перебуваючи на посаді Директора, він від імені та в інтересах товариства здійснював ефективне та оперативне управління працівниками вказаного товариства, виконував інші посадові обов»язки виключно на користь компанії.

Крім того, зазначає, що у період прийняття Наказу, він не міг будь-яким чином порушити трудову дисципліну СТОВ «Колос», адже перебував за межами України у відрядженні.

Згідно ч. 1 ст. 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 Кодексу законів про працю України цієї статті при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Однак, йому не повідомлялось до надання для ознайомлення Наказу, що ним порушено будь-яким чином чи не виконано його трудові обовязки, а відтак і не відбирались письмові пояснення.

Крім того, про сумлінне виконання ним трудових обовязків, додержання трудової дисципліни та трудового розпорядку свідчить те, що до нього жодного разу не застосовувались дисциплінарні стягнення, про свідчить трудова книжка.

Всупереч цьому, ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, передбачає саме систематичне невиконання обовязків. покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Про субєктивність оскаржуваного Наказу додатково свідчить той факт, що 03.11.2017 на СТОВ «Колос» повністю змінився склад засновків, а вже 11.11.2017 новими засновниками вирішено звільнити його з посади Директора та призначити іншу особу.

Необхідно зазначити, що незаконність звільнення підтверджується відсутністю будь-яких фактів допущення ним порушень, та документів, які б засвідчували такі факти.

Таким чином, процедура звільнення його з посади Директора є незаконною та неузгодженою з установчими документами СТОВ «Колос».

Однак, вважає, що засновники СТВ «Колос» можуть безперешкодно підготувати та подати державному реєстратору відповідні документи для проведення державної реєстрації змін відомостей про товариство.

Крім того, у разі допущення таких змін у державний реєстр, до реєстру будуть внесені відомості і про новопризначеного директора, що призведе до зачіпання інтересів третіх осіб при вирішенні даної справи, що в подальшому, у разі задоволення позовних вимог, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду .

З метою недопущення порушення прав та інтересів Позивача та третіх осіб, вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань проведення будь-яких реєстраційних змін до відомостей про юридичну особу СТОВ «Колос» ( , адреса: 09236, Київська обл., Кагарлицький район, село Великі Пріцьки, вул. Центральна, будинок 16), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 151, ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

13.11.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання заяви про забезпечення позову був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

Судове засідання щодо вирішення питання по заяві про забезпечення позову суд здійснив без виклику відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі на підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу в частині вирішення питання про забезпечення позову без участі осіб, які беруть участь у справі, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в заяві про забезпечення позову задовольнити, шляхом винесення ухвали про забезпечення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Норми процесуального та матеріального права, використані судом при вирішенні питання про забезпечення позову.

Рішення Конституційного суду України.

В п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 -33/2004 зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

В п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Норми ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

Як вбачається з змісту заяви про забезпечення позову, остання відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України, а саме:

- зазначено причини, в зв»язку з якими потрібно забезпечити позов;

- зазначено вид забезпечення позову, який слід застосувати, обґрунтована його необхідність.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України вид забезпечення позову має бути співрозмірним із заявленими позивачем вимогами.

На думку суду, заява про забезпечення позову відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України, ч. 3 ст. 152 ЦПК України.

Вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, не входить до переліку заборон, які зазначені в ч.ч. 4 9 ст. 152 ЦПК України.

Згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

Згідно ч. 9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Норми ППВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , надалі Постанова.

Згідно п. 1 Постанови звернути увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ) (далі - Ц1ІК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦІ ІК ( 1618-15 ), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 Постанови вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК ( 1618-15 ) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів (наприклад, ст. 53 Закону України від 23 грудня 1993 р. N 3792-ХІІ ( 3792-12 ) в редакції Закону від 11 липня 2001 р. N 2627-ІІІ ( 2627-14 ), з наступними змінами) "Про авторське право і суміжні права".

Згідно п. 4 Постанови розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно п. 5 Постанови при розгляді справ, предметом яких є оскаржене рішення загальних зборів господарського товариства, судам необхідно враховувати, що заборона проводити такі збори порушує право на участь у них та управлінні товариством тих його учасників, котрі не оскаржили це рішення, і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов'язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств (наприклад, забороняти скликати загальні збори товариства, складати список акціонерів, що мають право на участь у них, надавати реєстр акціонерів та приміщення для проведення зборів, підбивати підсумки голосування з питань порядку денного, тощо).

У справах про захист трудових чи корпоративних прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення про звільнення позивача з роботи та зобов'язання відповідача й інших осіб не чинити перешкод позивачеві у виконанні ним своїх попередніх трудових обов'язків, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті.

Згідно п. 6 Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необгрунтованими. Тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК ( 1618-15 ) вправі покласти на позивача обов'язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову (проте її розмір не повинен перевищувати розміру ціни позову). За змістом цієї норми суд (суддя), визначивши вид забезпечення позову та розмір застави, повинен зазначити у відповідній ухвалі, що остання звертається до виконання негайно після внесення предмета застави у повному розмірі.

Якщо заходи забезпечення позову вживаються за ініціативою прокурора або осіб, яким за законом надано право звертатися до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб, то їх заява має бути у будь-який спосіб підтверджена особою, в інтересах якої вони діють, оскільки відшкодування можливих збитків і його забезпечення здійснюється лише за рахунок цієї особи.

ОСОБА_2 права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ЕТS N 005 (далі - Конвенція) та практика Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір шодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України зазначив, шо засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як неодноразово наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) ОСОБА_2 Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Отже, враховуючи об»єктивні обставини справи, які викладені позивачем в мотивувальній частині заяви про забезпечення позову, та які судом наведені вище, керуючись вищевказаними нормами права, оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, з метою забезпечення виконання рішення суду, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд, вважає, що клопотання позивача підлягає задоволенню, шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу - СТОВ «Колос» ( код ЄДРІІОУ 03754828, адреса: 09236, Київська обл.. Кагарлицький район, село Великі Пріцьки, вул. Центральна, будинок 16), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, до виконання рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи, що, в подальшому, у разі невжиття даних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, суд погоджується з позивачем в тому, що після внесення відомостей до реєстру нове керівництво СТОВ «Колос» зможе внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань й інші зміни, в тому числі і щодо новопризначеного директора, та його повноважень, що призведе до необхідності додаткового оскарження і даних рішень, дій та ускладнить виконання рішення суду у цій справі в разі гіпотетичного задоволення позову, окрім того, вищевказані зміни, на думку суду, призведуть до зачіпання інтересів третіх осіб при вирішенні даної справи, що в подальшому, у разі гіпотетичного задоволення позовних вимог, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, на думку суду, після внесення відомостей до реєстру, нове керівництво СТОВ «Колос» зможе приступити до виконання статутних обов'язків щодо управління товариством, що включає право розпорядження грошовими коштами товариства, укладення від імені товариства договорів, реорганізацію товариства із зміною правління, тощо, що призведе до невідворотних наслідків, які не зможуть бути усунені навіть і після гіпотетичного задоволення позову у випадку його не забезпечення.

Окрім того, суд зазначає в даному випадку, що цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.

Суд вважає, що вищевказані заходи забезпечення позову застосовуються з урахуванням вимог необхідності, достатності, та є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ЕТS N 005 (далі - Конвенція), практикою Європейського суду з прав людини, як джерела права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1 -33/, п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003, п.п. 1, 2, 4, - 6 ППВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ч.ч. 1, 2, 3 ст. 151, п. 2 ч. 1 ст. 152, ч.ч. 2, 3 ст. 152, ч.ч. 4 9 ст. 152, ч. 5 ст. 153, ч. 9 ст. 153, п. 1 ч. 1 ст. 208, ч. 2 ст. 208, 209, 210, 213, 218 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «КОЛОС» про визнання незаконним наказу про звільнення, - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом:

- заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу - СТОВ «Колос» ( , адреса: 09236, Київська обл., Кагарлицький район, село Великі Пріцьки, вул. Центральна, будинок 16), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Ухвала підлягає до негайного виконання на підставі ч. 9 ст. 153 ЦПК України, за невиконання даної ухвали передбачена кримінальна відповідальність за невиконання рішення суду.

Особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції, - Кагарлицький районний суд Київської області.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: О.В. Закаблук