АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1533/2010
Провадження № 22-ц/774/2498/К/17
У Х В А Л А

11 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області Зубакова В.П., ознайомившись з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ спільного майна подружжя (а.с. 68-69).

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій ставлять питання про скасування рішення. При цьому, подання апеляційної скарги заявник обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму більше ніж на 180 000 доларів США, а наявність судового рішення про поділ майна подружжя перешкоджає йому звернути стягнення на майно, придбане боржником у період шлюбу. При цьому, на його думку, як позивач ОСОБА_1, так і відповідач ОСОБА_2, при поділі майна подружжя мали на меті уникнути виконання рішень суду про звернення стягнення на майно ОСОБА_2 та про стягнення з нього заборгованості за кредитними договорами (а.с. 82-91).

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що підстави для відкриття провадження за поданою апеляційною скаргою відсутні з огляду на наступне.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року у справі № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, повністю або частково.

З аналізу вказаної норми закону витікає, що особа, яка не брала участі у справі має право оскаржити в апеляційному порядку лише те судове рішення, яке безпосередньо встановлює, змінює або припиняє її права та обовязки, тобто завдає їй шкоди, що виражається в несприятливих для неї наслідках.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі № 6-76цс16, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Однак, з матеріалів цивільної справи не вбачається, що рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2010 року встановлює, змінює або припиняє права та обовязки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Так, даним судовим рішенням із спільного майна подружжя позивачу ОСОБА_1 було виділено квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, а інше майно залишено у власності відповідача ОСОБА_2

При цьому, рішенням суду встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі Кредитного договору №49-пк-2005 від 14.02.2005 року, укладеного між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, а автомобіль «TOYOTA FJ CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, було придбано за рахунок кредитних котів, отриманих на підставі Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 18.02.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (а.с. 68 зворот).

Отже, особами, права та інтереси яких могли б бути порушені ухваленням оскаржуваного рішення суду, є ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та АКІБ «УкрСиббанк», які у встановленому законом порядку були залучені до участі у справі та не надавали заперечень проти задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя.

Більш того, з наданих ПАТ КБ «ПриватБанк», для підтвердження факту порушення його прав оскаржуваним рішенням суду, копій судових рішень про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості з відповідача ОСОБА_2 (а.с. 84-88) вбачається, що предметом позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнення заборгованості станом на 08.06.2010 року, 18.10.2011 року та 29 червня 2011 року, а рішення суду про поділ майна подружжя ухвалено 30 квітня 2010 року, що спростовує доводи заявника про те, що позов про поділ майна подружжя подано з метою уникнення відповідальності за прострочення виконання кредитних зобов"язань.

Посилання ж ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 26 квітня 2011 року у цивільній справі №2-152/11 (а.с. 85) є взагалі недоречним, адже даним судовим рішенням відмовлено у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ТОВ «Юніко» про звернення стягнення на нежитлове приміщення №45 у будинку №1 по вулиці Блюхера в місті Кривому Розі.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не має, передбаченого ст. 292 ЦПК України, права на апеляційне оскарження рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2010 року, оскільки при його ухваленні суд першої інстанції не вирішував питання про права і обовязки цієї особи.

Вказані обставини є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження, як це передбачено абз. 1 п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року № 12, та повернення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, -

У X В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про поділ спільного майна подружжя та повернути її заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя: В.П.Зубакова