Справа № 387/556/17
Номер провадження по справі 2/387/296/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 року смт. Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області,

в складі :

головуючого судді Майстер І. П.

при секретарі судового засідання Поляруш С.Ю.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кривоносова Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Маестро Про" про скасування наказу про звільнення як незаконного, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 до відповідача про скасування наказу про звільнення як незаконного, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому зазначив, що 28.12.2016 відповідно до наказу TOB «Маестро Про» № 3-к від 27.12.2016 позивач був прийнятий оператором заправних станцій 2 розряду по переводу з TOB «Пандора - Оіл». 19 травня 2017 року відповідно до наказу № 27-к позивача було звільнено за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним, оскільки заступник директора TOB «Маестро Про» ОСОБА_5, користуючись своїм службовим становищем та емоційним станом ОСОБА_1, в якому перебував на той час, обманом змусив останнього підписати заяву про звільнення його із займаної посади з 19 травня 2017 року. Позивач продовжив працювати на заправній станції до 28 квітня 2017 року. В подальшому 25 травня 2017 року на домашню адресу позивача надійшов лист від TOB «Маестро Про», в якому повідомлялось, що його звільнено з 19 травня 2017 року відповідно до наказу № 27-к за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) та просили надати у відділ кадрів трудову книжку, яка на даний час знаходиться у Добровеличківському УПФУ. З наказом № 27-к від 19.05.2017 про звільнення, позивач не ознайомлювався та копія наказу йому не надавалась, що й спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача надав уточнену позовну заяву із збільшенням позовних вимог. Згідно змісту позову, в судовому засіданні ОСОБА_1 в якості свідка надав показання, що по факту скарг клієнта позивача було викликано керівництвом ТОВ "Маестро-Про" ОСОБА_5 на співбесіду. Під час розмови із особою, яка представлялась заступником директора ТОВ "Маестро-Про" ОСОБА_5, останній не виявив бажання вислухати пояснення позивача та свідків, які прибули разом із позивачем для надання пояснень та доведенням невинуватості у конфлікті дій позивача. ОСОБА_5 користуючись своїм псевдо-службовим становищем та емоційним станом, в якому перебував на той час позивач, змусив його підписати заяву про звільнення із займаної посади з 19 травня 2017 року за угодою сторін. При цьому будь-якої угоди між позивачем та підприємством - відповідачем не відбувалося і позивач за власною волею не мав наміру звільнятися з роботи з будь-яких підстав, а навпаки, приїхав до головного офісу підприємства разом із свідками події конфлікту для відстоювання власної правоти. Також, щодо прийнятого відповідачем наказу №27-к від 19.05.2017 про звільнення, то позивач із ним не ознайомлювався та копія наказу йому не надавалась. Також запис у трудову книжку ОСОБА_1 не вносився. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що наказ ТОВ «Маестро Про» за № 27-к від 19.05.2017 про звільнення позивача за угодою сторін є таким, що винесено всупереч волі позивача та являється незаконним, а тому наказ необхідно скасувати, а ОСОБА_1 поновити на роботі. Крім того позивач вважає, що відповідач зобов'язаний в силу закону, сплатити йому заробітну плату за період вимушеного прогулу в розмірі 94.82 х 135 =12800 гривень та судові витрати включаючи послуги адвоката.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник позивача просив допитати в якості свідків позивача, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також обґрунтував свої доводи обставинами, які викладені у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував щодо позовних вимог позивача та пояснив, що ОСОБА_1 дійсно працював в ТОВ «Маестро-Про» оператором заправних станцій 2 розряду на АЗС №3, що знаходиться за адресою Кіровоградська область, Добровеличківський район, вул. Європейська 2-Б в період з 28.12.2016 по 19.05.2017. Підставою для звільнення ОСОБА_1 була власноручно написана ним та подана до відділу кадрів товариства заява від 20.04.2017 про звільнення його із займаної посади з 19.05.2017. На підставі наданої заяви був виданий наказ №27 від 19.05.2017 про звільнення позивача за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Обов'язкове вручення наказу про звільнення за угодою сторін чиним КЗпП не передбачено. У день звільнення із позивачем був проведений остаточний розрахунок, всі належні до виплати суми були перераховані на банківську зарплатну картку позивача, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №Б00000041 від 19.05.2017 та меморіальним ордером №9 від 19.05.2017. Запис у трудовій книжці не вносився, оскільки 20.03.2017 позивач забрав свою книжку із відділу кадрів товариства, аргументуючи свої дії необхідністю оформлення документів для виходу на пенсію, що підтверджується розпискою позивача від 20.03.2017. Для внесення відповідного запису про звільнення до трудової книжки, товариством направлено позивачу лист №8 від 22.05.2017, в якому запропоновано позивачу надати трудову книжку до відділу кадрів товариства для внесення запису про звільнення у будь-який зручний для нього час. Станом на 12.07.2017 трудову книжку не надано. Також після написання ОСОБА_1 заяви про звільнення та до моменту його звільнення позивачем ні в усній ні в письмовій формі не виявлено бажання скасувати таку домовленість. Зокрема, ні до директора товариства, ні до будь-якої іншої посадової особи товариства, - позивач не звертався. Позивачем не доведено в чому саме полягав обман під час написання ним заяви про звільнення. До правоохоронних та контролюючих органів з приводу зазначених обставин, позивач не звертався. Також не звертався і до директора та іншої особи товариства щодо скасування такої домовленості. Навпаки, після написання заяви про звільнення позивач продовжував роботу в товаристві, при цьому про будь-який тиск з боку товариства не повідомляв. Крім того, громадянин ОСОБА_5 ніколи не працював у ТОВ «Маестро-Про», а посада заступника директора взагалі відсутня, що підтверджується штатним розписом. Правом звільнення працівників товариства наділений виключно директор товариства. Отже будь-які вимоги з приводу звільнення позивача від сторонніх осіб або від будь-кого з працівників товариства не могли мати реальних правових наслідків і могли бути оскаржені до керівника підприємства. Не відповідають дійсності і твердження позивача про наявність неодноразових скарг на позивача з боку клієнта АЗС, оскільки товариство їх не отримувало. Щодо недопуску позивача до роботи 28 квітня 2017 року, то відповідно до графіку змінності позивач повинен був працювати з 19.00 год 27 квітня по 07.00 год 28 квітня 2017 року. На дану зміну позивач не з'явився. Отже дії товариства щодо звільнення ОСОБА_1 та прийняття наказу про його звільнення є правомірними, а вимоги позивача необґрунтованими. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 та наказу TOB «Маестро Про» № 3-к від 27.12.2016, ОСОБА_1 прийнято оператором заправних станцій 2 розряду по переводу з TOB «Пандора - Оіл» з 28.12.2016. (а.с. а.с.6-10, 41) .

Відповідно до заяви від 20.04.2017, ОСОБА_1 просив звільнити його 19 травня 2017 року з посади оператора заправних станцій 2 розряду TOB «Маестро Про» за угодою сторін (а.с.42).

Відповідно до наказу TOB «Маестро Про» № 27-к від 19 травня 2017 року, позивача було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 (а.с.43).

Відповідно до листа TOB «Маестро Про» № 7 від 28.04.2017 встановлено, що TOB «Маестро Про» просило ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці на АЗС № 3 TOB «Маестро Про» за адресою вул.Європейська 2-б, в період з 19 години 00 хвилин 27 квітня 2017 року до 07 години 00 хвилин 28 квітня 2017 року. У випадку поважності причини відсутності, просили разом із поясненнями надати підтверджуючі документи (а.с.12).

Відповідно до листа TOB «Маестро Про» № 8 від 22.05.2017 встановлено, що TOB «Маестро Про» просило ОСОБА_1 надати трудову книжку для внесення запису про звільнення (а.с.13).

Довідкою Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги № 657 від 28.04.2017, підтверджено факт огляду ОСОБА_1 терапевтом КМКЛШМД 27.04.2017 о 19 годині 00 хвилин. Діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гіпертонічний криз від 27.04.2017. Надана невідкладна медична допомога. Проведена інфузійна терапія. 28.04.2017 о 07 годині 00 хвилин стан хворого покращився. Від подальшого обстеження і стаціонарного лікування хворий відмовився. Назначено амбулаторне лікування ( а.с.14).

Листом TOB «Маестро Про»№ 8 від 22.05.2017 ОСОБА_1 повідомлено, що згідно поданої ним заяви, його звільнено з 19.05.2017 на підставі наказу за № 27-к, за згодою сторін ( п.1 ст. 36 КЗпП України ) ( а.с. 13).

Позивач ОСОБА_1 в якості свідка надав наступні показання, що він працював оператором заправної станції ТОВ «Маестро-Про» в смт.Добровеличківка. Протягом березня квітня 2017 року у нього виникли неприязні відносини із клієнтом у якого були відсутні документи на газове обладнання автомобіля, а тому він правомірно відмовлявся заправляти його автомобіль. У квітні 2017 року у нього виник конфлікт із власником транспортного засобу ВАЗ 2115 у зв'язку із його відмовою заправляти його автомобіль газом за відсутності документів на газове обладнання автомобіля. Внаслідок конфлікту клієнт поскаржився керівництву та на гарячу лінію. В подальшому до нього зателефонував ОСОБА_8, який повідомив, що керівництву поскаржилась особа про те, що він спав на робочому місці та відмовився заправити автомобіль скаржника, у зв'язку із цим йому необхідно прибути у м.Кіровоград до керівництва. На виконання вказівки ОСОБА_8 та взявши із собою ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були свідками подій, під час яких водій ВАЗ 2115 його ображав, вони поїхали у м.Кіровоград до офісу ТОВ "Маестро-Про" , де він зустрівся із заступником директора товариства ОСОБА_5 Він із ОСОБА_5 зайшли в його кабінет, а свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилися чекати у коридорі. У кабінеті він розповів ОСОБА_5 про конфлікт, який у нього стався із водієм транспортного засобу, якому він відмовився заправляти автомобіль без документів. ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_1 вчинив невірно і потрібно було заправити автомобіль, у зв'язку із чим запропонував написати заяву про звільнення по "хорошому" та піти на пенсію щоб в подальшому йому уникнути проблем на роботі та його звільнення з їх ініціативи. Також ОСОБА_5 запропонував йому працювати до 19 травня 2017 року. Після розмови, ОСОБА_5 запросив до кабінету дівчину, яка надала йому листок паперу і він написав заяву про звільнення під її диктовкою. Заяву він написав з тих причин, оскільки розумів що йому не дадуть працювати. В подальшому він до директора ТОВ «Маестро-Про» не звертався, заяву про звільнення після її написання не відкликав. Також позивач не звертався в органи поліції з приводу протиправного написання ним заяви про звільнення. Наказ про звільнення він отримав поштою на свою домашню адресу.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надав показання, що весною 2017 року він із ОСОБА_6 поїхали у м. Кіровоград як свідки з приводу конфліктної ситуації, яка відбулась між ОСОБА_1 та водієм зеленого автомобіля ВАЗ 2115 на ім'я ОСОБА_8. Повідомив, що під час конфлікту він стояв біля колонок та чув як ОСОБА_8 ображав ОСОБА_1 нецензурною лайкою. Причини конфлікту йому не відомі так як він перебував біля бензинової заправки, а конфлікт відбувався на певній відстані біля газової заправки. У м.Кіровоград із ОСОБА_1 він поїхав щоб засвідчити його керівництву, що саме ОСОБА_8 ображав ОСОБА_1 нецензурною лайкою. Приїхавши у м.Кіровоград, вони зайшли у приміщення де знаходилось керівництво ТОВ "Маестро-Про" та до них вийшов ОСОБА_5, який ОСОБА_1 запросив у кабінет спілкуватися. Що відбувалось у кабінеті йому не відомо, так як він із ОСОБА_6 залишились чекати ОСОБА_1 у коридорі. В подальшому у кабінет, де перебували ОСОБА_5 із ОСОБА_1, зайшла жінка, яка там також перебувала певний час. Про що в подальшому повідомляв його ОСОБА_1 після виходу із кабінета, він не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надав показання, що події відбувались ранньою весною 2017 року коли він на своєму автомобілі заїхав на заправку в смт.Добровеличківка, адресу цієї заправки він не знає. Під'їжджаючи на заправку перед ним стояв автомобіль ВАЗ зеленого кольору. Вийшовши із автомобіля він почув нецензурну лайку водія автомобіля ВАЗ в адресу ОСОБА_1, який мав заправляти даний автомобіль, однак ОСОБА_1 пояснював, що пробка газу на автомобілі замерзла та її необхідно розігріти і тільки тоді він зможе заправити автомобіль. Водій ВАЗ взяв номер телефону гарячої лінії і кудись телефонував, розмови він не чув. Всі ці події відбувались на протязі 15-20 хвилин. Він заправився та поїхав по своїх справах. Через деякий час він зустрів ОСОБА_1, який попрохав його поїхати із ним у м.Кіровоград до його керівництва і підтвердити події, які мали місце, бо у нього із-за цих подій наявні неприємності. Він погодився, та поїхав із ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у м.Кіровоград до керівництва ТОВ "Маестро-Про". У приміщенні де знаходилось керівництво ТОВ "Маестро-Про", до них вийшов чоловік, який представився ОСОБА_5 та ОСОБА_1 із ним пройшли у кабінет. Він із ОСОБА_7 залишились чекати у коридорі. В подальшому у кабінет де був ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зайшла дівчина, яка перебувала там певний час. ОСОБА_1 як вийшовши із кабінету повідомив їх про те, що він написав заяву про звільнення. Також свідок повідомив, що про прізвище ОСОБА_5 він чув ще по своїй колишній роботі і знав цю особу як керівника заправки де працював ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання, що вона працювала у відділі кадрів ТОВ «Маестро-Про» та 20 квітня 2017 року в першій половині дня до неї зайшов ОСОБА_5 та взяв бланки на звільнення, попрохавши її допомогти людині написати заяву про звільнення. Вона із ОСОБА_5 пішла у кабінет де був чоловік на прізвище ОСОБА_1, який написав заяву про звільнення за згодою сторін. Заяву ОСОБА_1 писав добровільно, а вона лише йому диктувала потрібну заяву. Під час та після написання заяви ОСОБА_1 заперечень ніяких не надав, був у доброму настрої. Коли заява була підписана, вона взяла заяву і вийшла із кабінету разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Враховуючи, що він звільнявся 19.05.2017 за згодою сторін, вона вважала, що це пов'язано із виходом даної особи на пенсію. Також вона запитала у ОСОБА_1 про наявність трудової книжки. Будь якого тиску на ОСОБА_1 в її присутності зі сторони ОСОБА_5 не було. ОСОБА_5 на той час працював не в їхній фірмі, а був заступником директора у ТОВ «Еліт Стайл». Із ОСОБА_5 вона знайома з 2014 року. Враховуючи наявність заяви ОСОБА_1, який просив звільнити його 19.05.2017 за згодою сторін, керівником видано наказ про його звільнення. Наказ про звільнення для ознайомлення ОСОБА_1 передавався спочатку через заправку де останній працював. Проте ОСОБА_1 з наказом не ознайомився, тому копію наказу направлено поштою, але відповіді від нього не отримували. Наказ про звільнення ОСОБА_1 підписав директор ТОВ «Маестро-Про» ОСОБА_10 Водночас пояснила, що до її повноважень відносилось як інспектора кадрів прийняття кореспонденції, в тому числі і заяв про звільнення. Жодних скарг чи інших документів від ОСОБА_1 після написання заяви про звільнення, вона не отримувала. Безпосередній керівник був ОСОБА_10 На її думку ОСОБА_1 писав заяву добровільно, будь-якого тиску в її присутності на ОСОБА_1 не вчинялося.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в частині другій зазначеної статті.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, звернення до суду зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа, у зв'язку з чим визнання будь-якого права на майбутнє є безпідставним.

В судовому засіданні позивач показаннями підтвердив, що власноручно писав заяву про звільнення його з роботи з 19 травня 2017 року. Відповідно до наказу від 19 травня 2017 року № 27-к, саме з цього дня з ОСОБА_1 припинено трудові відносини.

Суд зазначає, що доводи позивача про написання ним 20 квітня 2017 року заяви про звільнення з роботи з 19 травня 2017 року під тиском ОСОБА_5 в особі заступника директора ТОВ «Маестро-Про» суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до статуту, штатного розпису, відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) працівникам ТОВ «Маестро-Про» за квітень 2017 року, - ОСОБА_5 не працював у товаристві, а посади заступника директора товариства не існувало. Водночас ОСОБА_1 було відомо про керівника ТОВ «Маестро Про», яким був ОСОБА_10 Відповідно до п.11.5.4 розділу 11 Статуту ТОВ «Маестро Про», правом прийняття на роботу на звільнення з роботи працівників товариства наділений виключно директор товариства. Отже суд вважає, що вимоги з приводу звільнення позивача від сторонніх осіб не могли мати реальних правових наслідків для ОСОБА_1 Також в судовому засіданні не підтверджена належними доказами у причиновому зв'язку, що підставою звільнення ОСОБА_1 є наявність неодноразових скарг в адресу позивача з боку клієнта АЗС. Факт приїзду ОСОБА_1 до керівництва із свідками та наявний конфлікт клієнта АЗС із ОСОБА_1, жодним чином не доводять факту тиску на позивача або відсутність його волевиявлення щодо написання заяви про звільнення за згодою сторін. Також суд встановив, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не були присутніми під час написання ОСОБА_1 заяви про звільнення, а томуне є свідками вчинення протиправних дій відносно нього. Із показань ОСОБА_1 та ОСОБА_9, остання не вчиняла будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_1, а лише допомагала йому підготувати потрібну заяву. Також ОСОБА_5 в присутності ОСОБА_9не вчиняв відносно ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій.

Отже в судовому засіданні не доведений факт обману або будь-якого протиправного впливу на ОСОБА_1, який міг зумовити написання ним заяви всупереч його волевиявлення. Суд також враховує, що ОСОБА_1 протягом тривалого терміну не звертався із письмовими чи усними скаргами до керівника ТОВ «Маестро Про» або до правоохоронних чи контролюючих органів щодо протиправного змушування написання заяви про звільнення.

Суд із показань ОСОБА_1 також з'ясував, що він отримав поштою від відповідача копію наказу про звільнення з роботи. Також свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що вона направляла поштою наказ про звільнення ОСОБА_1 однак без повідомлення про вручення. Крім того відповідно до поштового повідомлення про вручення (а.с.46), ОСОБА_1 отримав лист TOB «Маестро Про» № 8 від 22.05.2017, яким повідомлялось про його звільнення за угодою сторін. Також сторонами не заперечувалось, що у день звільнення із ОСОБА_1 проведений повний розрахунок, шляхом зарахування коштів на його картковий рахунок, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №Б00000041 від 19.05.2017 та меморіальним ордером №9 від 19.05.2017 (а.с.57).

Суд також з'ясував, що запис у трудовій книжці не вносився, оскільки 20.03.2017 позивач забрав свою книжку із відділу кадрів товариства, аргументуючи свої дії необхідністю оформлення документів для виходу на пенсію, що підтверджується розпискою позивача від 20.03.2017. Отже роботодавець не міг внести відповідний запис під час звільнення ОСОБА_1 19.05.2017. Водночас відповідач для внесення відповідного запису до трудової книжки про звільнення, направляв позивачу лист №8 від 22.05.2017, в якому запропоновано ОСОБА_1 надати трудову книжку до відділу кадрів товариства для внесення запису про звільнення в будь-який зручний для нього час.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП).

Аналізуючи заяву ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін від 20.04.2017, то вона містить резолюцію директора, що свідчить про те, що посадова особа з цією заявою була ознайомлена. Також заява не містить будь-яких застережень про вчинення на ОСОБА_1 тиску при її написанні. Доказів, що у позивача відсутня була згода на анулювання домовленості про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін до прийняття наказу про звільнення, суду не надано. Отже заява ОСОБА_1 від 20.04.2017 про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 19 травня 2017 року та погодження відповідачем звільнення позивача у визначену дату, вказує на досягнення домовленостей між сторонами про звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін. Подача позивачем заяви про звільнення за угодою сторін із датою звільнення, при відсутності його згоди на анулювання домовленості, не може бути підставою для поновлення позивача на роботі.

Щодо доводів представника позивача про відсутність укладення відповідної угоди про звільнення та відсутність умов угоди, то суд зазначає, що закон не встановлює форми угоди сторін про припинення трудового договору. Пропозиція про припинення трудового договору надійшла від працівника у вигляді письмової заяви, в якій викладає своє прохання про звільнення його з роботи. При згоді власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір до закінчення двотижневого строку або пізніше його, вважається, що сторони досягли угоди як про припинення трудових відносин, так і про дату їх припинення. Тому така угода може бути виражена у письмовій формі у вигляді заяви.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 від 19 травня 2017 року № 27-к, як незаконного, поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 36, 47, 232, 235, КЗпП України, ст. ст. 1, 3, 10,11, 15, 58-60, 88, 208, 212-218 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Маестро Про" про скасування наказу про звільнення як незаконного, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І. П.