Справа №478/1334/17 06.12.2017 06.12.2017 06.12.2017
Справа № 478/1334/17 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22- ц/784/2416/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Шагай О.А.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Позивач зазначав, що 11 серпня 2004 року він та ОСОБА_5, який помер 19 вересня 2004 року, в простій письмовій формі уклали договір купівлі - продажу житлового будинку № 25, що розташований по вул. Садова в с. Михайлівка Казанківського району Миколаївської області, за яким він придбав зазначений будинок.

На виконання цієї угоди він передав продавцю 2 000 грн. в рахунок оплати вартості цього будинку, про що ОСОБА_5 склав розписку та передав покупцю майно з усією документацією, яка засвідчує право власності щодо нього, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.

Після досягнення такої домовленості він вселився в будинок.

На підставі рішення Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області №28/1 він отримав два державних акта на право власності на земельні ділянки за адресою придбаного ним будинку.

В подальшому, нотаріальне посвідчення даного договору купівлі - продажу не відбулося, у звязку зі смертю продавця та відсутністю спадкоємців.

Посилаючись на повне виконання сторонами умов договору, ОСОБА_4, на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, оформленою письмовою розпискою 11 серпня 2004 року.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним з огляду на те, що договір укладено в простій письмовій формі, між тим на час його укладення така форма договору суперечила вимогам цивільного законодавства, яке обовязково передбачало нотаріальне посвідчення такого договору та його державну реєстрацію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

За положеннями ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 657 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Моментом укладення такого договору відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України є його державна реєстрація.

Як встановлено районним судом, на підставі договору купівлі-продажу від 2 серпня 1997 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, останньому на праві власності належить жилий будинок № 25 з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га, по вулиці Садовій в с. Михайлівка Казанківського району Миколаївської області (а.с. 11).

Іншим договором купівлі-продажу від того ж числа, укладеного між тими ж сторонами, ОСОБА_7 придбав земельну ділянку площею 0,31 га, за вказаною адресою для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 12).

11 серпня 2004 року, в присутності свідків, ОСОБА_7 склав розписку, за змістом якої, він продав ОСОБА_4 будинок № 25 по вул. Садова в с. Михайлівка Казанківського району, за що при свідках отримав від покупця 2 000 грн. (а.с. 6).

Згідно листа Казанківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 8 вересня 2017 року ОСОБА_5 помер 19 вересня 2004 року в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (а.с. 28).

На підставі рішення Михайлівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області № 28/1 ОСОБА_4 26 березня 2010 року видано два державних акта на право власності на земельні ділянки серії ЯК за №768019 і серії ЯК № 768020, площею 0,25 га і 0,3085 га відповідно за адресою будинку № 25 по вулиці Садовій в с. Михайлівка Казанківського району Миколаївської області (а.с. 14,15).

Отже, встановлено, що договір купівлі - продажу вказаного житлового будинку нотаріально не посвідчувався і державна реєстрація його не проводилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Однак, зазначена норма не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків сторін (п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Сторони не дотрималися вимог ст.ст. 210, 640, 657 ЦК України, а тому спірний договір не є укладеним.

У звязку з цим, правила ч. 2 ст. 220 ЦК України не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки момент вчинення правочину купівлі-продажу житлового будинку повязується саме з державною реєстрацією.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм законодавства, які є підставою для скасування або зміни рішення. При цьому твердження скаржника про те, що судове рішення є необґрунтованим та ухвалено без дослідження всіх обставин справи, є непереконливими, доводи останнього зводяться до тлумачення як обставин, так і норм права на свою користь та не спростовують вмотивованих висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: С.Ю. Колосовський

ОСОБА_8