Провадження № 2/760/2828/17
у справі №760/2190/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
02.02.2017 позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № АДРЕСА_1 т.я. ОСОБА_4 не проживає у квартирі без поважних причин понад два роки, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню даної квартири. Крім того, у позовній заяві порушується питання про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.
В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином в порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України. Про причини своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив.
При таких даних, за згоди позивача висловленої у письмовій заяві, суд у відповідності до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України знаходить можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, який укладений 02.10.2004 між нею та ОСОБА_6, посвідченого державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Чіріч О.А., зареєстрованого в реєстрі за номером 2-2651.
Згідно довідки форми №3, виданої структурним підрозділом ЖЕД-904 КП «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 18.01.2017 №168 вбачається, що на даний час у вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідач.
Як зазначено позивачем, відповідач є колишнім чоловіком її доньки, який з липня 2014 року і по теперішній час, тобто більше двох років, не проживає та не з'являється у вищевказаній квартирі, не приймає ніякої участі в її утриманні.
Факт не проживання відповідача підтверджується відомостями, які наявні у довідці начальника ЖЕД-904 КП «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» від 01.02.2017 року, а також у акті про не проживання від 01.02.2017 року.
Обставини, які б вказували на те, що позивач чинить відповідачеві перешкоди в користуванні спірною квартирою, та обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача в ході розгляду справи судом встановлено не було.
Відповідно до норм ЦК України та ЖК Української РСР, відсутність особи понад визначені строки без поважних причин тягне за собою втрату користування житлом.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 4 ЦПК України, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не проживає в квартирі понад два роки без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належить задовольнити.
Разом з цим, вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку не відповідає можливим способам захисту його прав у контексті обставин даної справи.
Зняття особи з реєстраційного обліку являє собою сукупність певних дій, вчинення яких віднесено до виключної компетенції органів Державної міграційної служби України. Підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідним органом ДМС серед інших є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому порядку можуть бути оскаржені дії органу ДМС щодо відмови у знятті особи з реєстраційного обліку.
В даному випадку, належним способом захисту прав позивача є визнання судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом є правовою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою.
Виходячи з наведеного вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою задоволенню не підлягають.
З огляду на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог та з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати - сплачений судовий збір у сумі 640 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5, 6, 8, 10-11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати з оплати судового збору в сумі 640 грн..
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя