Справа №442/8311/17
Провадження №2/442/2790/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої судді - Курус Р.І.,

з участю секретаря судових засідань - Махняк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво,-

в с т а н о в и в :

Позивач 27.11.2017 року звернулась до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що являється власником земельної ділянки, площею 0,01 га, кадастровий номер НОМЕР_1 яка знаходиться в АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва індивідуальних гаражів.

На даній земельній ділянці знаходився гараж, площею 66,3 кв. м., який їй належав на праві власності. Проте нею, без дозволу на початок будівельних робіт та відповідно без належно затвердженого проекту, самовільно реконструйовано вказаний гараж в нежитлову будівлю, внаслідок чого загальна площа такої становить 128,5 кв.м.

В даний час виникла необхідність оформити право власності на самочинне будівництво, в зв'язку з чим вона звернувся до відповідача, однак в цьому їй було відмовлено. Вказує, що спірне самочинне будівництво здійснено з дотримання архітектурно-будівельних норм і правил та протипожежних вимог. Крім цього, таке будівництво жодним чином не порушує прав інших осіб, а тому просить позов задоволити.

29.11.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду на 13.12.2017 року.

13.12.2017 року від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Відповідач станом на час розгляду справи причин неявки не повідомив, у зв'язку з чим справу було відкладено на 26.12.2017 року. Однак, після відкладення розгляду справи від відповідача надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у їхній відсутності.

В судове засідання 26.12.2017 року учасники справи в судове засідання не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позов підтримує, просить при розгляді справи врахувати, що жодна особа не зверталась до компетентних державних органів з приводу знесення самочинного будівництва, здійсненого нею. Крім цього, Дрогобицький міський пологовий будинок, який межує з належною їй на правів приватної власності земельною ділянкою, не заперечує щодо узаконення такого будівництва.

Відповідач у заяві від 13.12.2017 року не заперечує з приводу задоволення позову, оскільки земельна ділянка, на якій розміщене самочинне будівництво перебуває у приватній власності відповідача, таке самочинне будівництво відповідає будівельним нормам, не порушує протипожежних вимог та правил, а відтак, на дімку представника відповідача, наявні підстави, які передбачені ст. 376 ЦК України, для задоволення позову.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши додані до справи докази, суд дійшов переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що нею на належній на праві власності земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, самочинно реконструйовано будівлю гаражу в нежитлову будівлю, таке будівництво нею здійснено без порушень будівельних норм і правил, а тому на підставі рішення суду, згідно вимог ст. 376 ЦК України, за нею може бути визнане право власності на таку нерухомість.

Відповідач проти позову не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Поряд з цим, пунктами 3,4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.12.2016 року, являється власником земельної ділянки, площею 0,01 га, кадастровий номер НОМЕР_1 яка знаходиться в АДРЕСА_1 цільове призначення якої - для будівництва індивідуальних гаражів (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Як вбачається з матеріалів справи, на даній земельній ділянці знаходився гараж, площею 66,3 кв. м., який належав ОСОБА_2 на праві власності.

Рішенням Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №272 від 23.11.2017 року спірній нежитловій будівлі (гаражу) було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2

Проте, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2, на вказаній вище земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, реконструйовано вказаний гараж в нежитлову будівлю, внаслідок чого загальна площа такої становить 128,5 кв. м., що підтверджується технічним паспортом, складеним ФОП - ОСОБА_3

Поряд з цим, належного дозволу, який передбачений Законом України №3038-VI - дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі, у позивача не було.

Також позивач не виготовила і відповідного проекту - залежно від категорії об'єкта будівництва відповідного складу документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельного паспорт та технічних умов, отриманих відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Отже, судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, призначеної для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,01 га, кадастровий номер НОМЕР_1 яка знаходиться в АДРЕСА_2 і нею на вказаній земельній ділянці без дозволу на початок будівельних робіт та відповідно без належно затвердженого проекту, реконструйовано гараж в нежитлову будівлю, внаслідок чого загальна площа такої становить 128,5 кв. м.

Таким чином, спірне будівництво позивачем здійснено на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, що в розумінні вимог ст. 376 ЦК України слід вважати самочинним.

Як зазначено вище, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що спірне самочинне будівництво нею здійснено з дотриманням будівельних норм і правил та протипожежних вимог, не порушує нічиїх прав та інтересів.

Так, на підтвердження зазначених обставин позивачем надано суду копію звіту ФОП - ОСОБА_3 про проведення технічного обстеження об'єкта, яким встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації самочинно збудованого нерухомого майна на АДРЕСА_2. Відповідний документ, який давав право виконувати будівельні роботи, чи належно затверджений проект у ОСОБА_2 - відсутній.

Крім цього, Дрогобицький районний відділ Головного управління державної служби з питань надзвичайних ситуацій у Львівській області листом № 5/1305 від 18.10.2017 року не заперечив у функціонуванні нежитлової будівлі на АДРЕСА_2 в м. Дрогобич, зазначивши про можливість його надійної та безпечної експлуатації за умови суворого дотримання вимог пожежної безпеки.

Як вбачається з листа Комунального некомерційного підприємства „Дрогобицький міський пологовий будинок" Дрогобицької міської ради №774 від 13.12.2017 року останній не заперечує у визнанні права власності за ОСОБА_2 на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю на АДРЕСА_2 в м. Дрогобичі.

Крім того, 18.12.2017 року Відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Дрогобицької міської ради надав лист №174, з якого вбачається, що жодних скарг та заяв щодо знесення спірної будівлі на АДРЕСА_2 в м. Дрогобичі до вказаного відділу не надходило.

Разом з тим, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до листа виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №3-21/9330 від 27.11.2017 року, порушене позивачем питання щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та прийняття в експлуатацію самовільно реконструйованої нежитлової будівлі літ. Н-1, загальною площею 128,5 кв.м., яка знаходиться на АДРЕСА_2 в м. Дрогобич було предметом розгляду на засіданні постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин і не отримало позитивного схвалення, а тому позивачу роз'яснено про неможливість змінити цільове призначення земельної ділянки та прийняти в експлуатацію зазначену вище будівлю. Рекомендовано звернутись до суду за вирішенням вказаних питань.

Таким чином судом встановлено, що порушене позивачем питання щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та узаконення спірного будівництва було предметом розгляду компетентного державного органу, однак в цьому позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом, що дає суду підстави дійти висновку про наявність між сторонами спору про право.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, оскільки спірне будівництво позивачем здійснено на належній на праві приватної власності позивачу земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, компетентні органи держави відмовили позивачу у зміні цільового призначення земельної ділянки та прийнятті збудованого майна в експлуатацію, таке будівництво здійснене з дотриманням будівельних норм і правил, протипожежних вимог, не порушує прав та інтересів інших осіб.

При таких обставинах підстав для не прийняття визнання позову відповідачем судом не встановлено, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. ст. 10, 12, 81, 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 376 ЦК України, суд,Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю літ. „Н-1", загальною площею 128,5 кв. м, яка знаходиться на вул. АДРЕСА_2

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду спарви (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча-суддя Курус Р.І.