Номер провадження: 22-ц/785/7477/17
Номер справи місцевого суду: 520/9261/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

ОСОБА_4 03.08.2016 року звернувся до Київського районного суду міста ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_3, який під час розгляду справи уточнив, та в якому ставив питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 15 000 грн.; моральну шкоду у сумі 20 000 грн. а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 15.03.2016 року приблизно о 14.15 год. в Київському районі м. Одеси напроти буд. 31 по вул. Костанді трапилось зіткнення автомобіля Нісан, р.н. ВН 9555ВК, під керуванням водія ОСОБА_5, автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, належного позивачеві, який стояв на узбіччі напроти будинку.

У результаті зіткнення автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження.

Згідно з висновком судового експерта вартість матеріального збитку, заподіяного позивачеві, як власнику автомобіля НОМЕР_2, в результаті пошкодження складає 60493 грн. (шістдесят тисяч чотириста дев'яносто три гривні).

06.12.2016 року страховою компанією «АХА Страхування» позивачеві було виплачено 45493 грн. (сорок п'ять тисяч чотириста дев'яносто три гривні), як страхову суму внаслідок автомобільної аварії.

У звязку з цим, загальна сума матеріальних збитків зменшилась до 15000 грн., на підтвердження чого є відповідь з АТ «СК «АХА Страхування» від 06.12.2016 року № 12125/12ЦВ (а.с.115).

Позивач також вказав, що внаслідок вказаної ДТП йому також заподіяно і моральну шкоду, оскільки він є інвалідом 3 групи, тому що у 2014 році переніс інсульт. Через хвилювання, пов'язані з ДТП, наступного дня в нього погіршився стан здоров'я і він був змушений звернутися до лікаря, йому було назначено лікування, а згодом він потрапив до лікарні. Вважає, що саме через діяння водія автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_3, він перенервував і був змушений деякий час проходити курс лікування, у звязку з чим позивач оцінив завдану йому моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 був задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 15 березня 2016 року, суму в розмірі 15000 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

Ухвалою того ж суду від 16.08.2017 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Обставини скоєння ДТП та того, що в ньому мається вина відповідача ОСОБА_3, підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є питання стосовно того, чи мав суд ухвалювати судове рішення, при відсутності повідомлень відповідача про час і місце судового засідання, та стосовно розміру відшкодування шкоди, який на думку заявника апеляційного скарги є безпідставно великим.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що відповідно до ч.1 і ч.2 ст. 1166, ч.1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З метою проведення відновлюваного ремонту пошкоджень автомобіля позивача ОСОБА_4 ВАЗ-2121, р.н. ВН7998 ВН2284СА, позивач звернувся до субєкта підприємницької діяльності, судового експерта ОСОБА_7, який здійснив експертне, автотоварознавче дослідження з визначення матеріальної шкоди, завданої позивачу. Згідно з висновком №12/16-Є від 04.04.2016 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вищевказаного транспортного засобу, склала 60493 грн.

В подальшому, а саме 06.12.2016 року страховою компанією «АХА Страхування» ОСОБА_4 було виплачено 45493 грн., як страхову суму внаслідок автомобільної аварії, що підтверджується відповіддю з АТ «СК «АХА Страхування» від 06.12.2016 року № 12125/12ЦВ.

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні ( наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків.

Аналогічні роз'яснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в розділі «Порядок визначення шкоди, у тому числі при повній чи частковій загибелі автомобіля» в Узагальненнях «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках».

У зв'язку з викладеним, позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є як реальна вартість пошкодженого транспортного засобу, так і вартість робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення транспортного засобу та втрата товарної вартості транспортного засобу.

Таким чином, невідшкодована сума матеріальної шкоди, яка завдана позивачеві, становить 15000 грн. (60493,00 45493,00 = 15000,00), яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_4

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що суд був зобовязаний повернути йому деталі, які підлягали заміні, то колегія суддів зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не звертався до суду з такими вимогами. А що стосується розміру матеріальної шкоди, то як було зазначено вище, він підтверджується Висновком судового експерта ОСОБА_7 № 12/16-Є від 04 квітня 2016 року, з яким суд першої інстанції обгрунтовано погодився.

При цьому колегія суддів зазначає, що зазначений Висновок не спростований матеріалами справи і відповідач ОСОБА_3 не надав свого альтернативного розрахунку матеріальної шкоди, яка була завдана ОСОБА_4

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про завдання позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди, яка була оцінена судом в сумі 1000 грн., та яка буде справедливим та достатнім відшкодуванням тих моральних страждань, які зазнав позивач.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що він не був належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, у звязку з чим був позбавлений можливості надати свої заперечення на позовну заяву, то вони є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с.64), як у судове засідання на 11.10.2016 року (а.с.74,), так і на 01.11.2016 року (а.с.96), а також після уточнення позовних вимог на 25.01.2017 року (а.с.121), та на 09.02.2017 року (а.с.136), коли було ухвалено судове рішення.

При цьому, жодних заперечень проти позовних вимог відповідач ОСОБА_3 суду не надав.

Від відповідача ОСОБА_3 були надані лише неодноразові клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення адміністративної справи щодо його винних дій у скоєнні ДТП.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, винність ОСОБА_3 була повністю встановлена.

Так, постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року по справі №520/8181/16-п, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, однак провадження по справі було закрито, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП України.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року постанову судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року про закриття справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України стосовно ОСОБА_3 на підставі ст. 38 КУпАП України у звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення залишено без змін.

Також у вказаній постанові апеляційної інстанції зазначено та судом було встановлено, що порушенням водієм ОСОБА_3 п.12.4, п.12.3 ПДР стало причиною зіткнення з автомобілем «Ніссан» та з автомобілем «ВАЗ 2121» та вказує на наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_6відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

ОСОБА_2