Провадження № 2/761/5150/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки частково припиненим, -

ВСТАНОВИВ :

У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі по тексту - відповідач), третя особа - ОСОБА_2, відповідно до якого із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог ід 20.09.2017 року, просила визнати Договір поруки від 17.10.2006 року, що укладений між ПАТ « КБ «Надра» та ОСОБА_4, припиненим в частині забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов»язань за кредитним договором від 17.10.2006 року в сумі мінімально необхідних щомісячних полатежів в період з 06.05.2015 року о 12.03.2016 року, що складає 4 391,20 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2006 року між третьою особою та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, укладено Кредитний договір № 08/2006/840к730, відповідно до умов якого Банк надав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі - 31500 доларів США, валюта повернення кредиту та сплати відсотків - долари США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором між позивачем та ВАТ КБ «Надра» укладено Договір поруки від 17.10.2006 року (далі по тексту - Договір). Позивач вважає Договір поруки припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки він дізнався про порушення зобов»язання позичальником за кредитним договором лише у вересні 2016 року . Разом з тим, позичальник припинив виконувати зобов'язання за вказаним договором ще з 06.05.2015 року, проте Банк не скористався своїм правом щодо дострокового стягнення з поручителя коштів за Кредитним договором і вимог до поручителя про виконання ним зобов»язань за договором поруки у 6-ти місячний термін не заявляв. Відтак, саме 12.09.2016 року слід вважати моментом пред»явлення вимоги до поручителя, але ж ОСОБА_2 з 06.05.2015 року зоов»язання за договором не виконуються. Таким чином, із урахуванням вимог п.3.3.3 кредитного договору банк має право на стягнення платежів з поручителя з 12.03.2016 року, а щодо періодичних платежів з 06.05.2015 року по 12.03.2016 року банк втратив таке право, оскільки у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України пропустив 6-ти місячний строк пред»явлення вимоги до поручителя сумі 4391,20 доларів США (11х399,20). З наведених підстав позивач просив суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зважаючи на його безпідставність, оскільки дія кредитного договору на даний час не закінчилась і тільки банк вправі вирішувати коли звертатись із претензією чи позовними вимогами про стягнення коштів та до кого з відповідачів. З умовами кредитного договору, то його дія триває до повернення усієї суми боргу.

Третя особа про час і місце судового розгляду оповіщалась у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, про поважність причин неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що 17.10.2006 року між третьою особою та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач, укладено Кредитний договір № 08/2006/840к730, відповідно до умов якого Банк надав у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі - 31500 доларів США, валюта повернення кредиту та сплати 10 відсотків річних. Повернення кредиту та сплати відсотків здійснюється в валюті - доларах США, рівними платежами щомісячно до 05 числа кожного місяця у сумі по 399,20 долари США, з кінцевим терміном повернення кредиту до 05.10.2026 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним Кредитним договором ВАТ КБ «Надра» та позивачем було укладено Договір поруки від 17.10.2006 року

Відповідно п.1.1 Договору, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання третьою особою взятих на себе зобов'язань, що витікають з Кредитного договору №08/2006/840к730 від 17.10.2006 року, а за умовами п.1.2 вказаного Договору визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі.

Згідно п.1.3 умов договору відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частин зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому.

Вказаний договір підписано сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із його умовами, що також підтверджено п.1.5 його умов.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з пояснень представника позивача в суді, то у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, відповідач у вересні 2016 року звернувся з відповідною позовною заявою до позивача та третьої особи та Соснівським районним судом м.Черкас 15.09.2016 року було відкрито провадження у тій справі та призначено справу до судового розгляду.

Як вбачається з позовної заяви, то позивач вказав на те, що саме 12.09.2016 року слід вважати моментом пред»явлення вимоги до поручителя, але ж позичальник ОСОБА_2 з 06.05.2015 року почала не виконувати свої зобов»язання за кредитним договором, що з урахуванням вимог п.3.3.3 його умов стягнення платежів з поручителя можливе лише з 12.03.2016 року (12.09.16 - 6 місяців), а щодо періодичних платежів з 06.05.2015 року (час початку не виконання ОСОБА_2 зобов»язань по кредиту) по 12.03.2016 року, то банк втратив право на їх стягнення з поручителя, а тому оскільки у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України пропустив 6-ти місячний строк пред»явлення вимоги до поручителя на суму 4391,20 доларів США. Відтак, на вказану суму порука повинна бути припинена.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п.24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» із змінами і доповненнями, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому, в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Як вбачається зі змісту правової позиції Верховного суду України, яка висловлена ним в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування усіма судами України, то порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Як вбчається за умовами кредитного договору від 17.10.2006 року, то строк його дій нще не закінчився та триває до 05.10.2026 року, а за п.8.5 умов оскаржуваного договорк поруки встановлено його дію до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобов»язань, отже ним не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із відповідним позовом про дострокове повернення суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Як вбачається з умов Договору кредиту строк виконання зобов'язання визначено датою - 05.10.2026 рік, який ще не настав.

З аналізу досліджених у справі доказів вбачається, що банком було використано право на повернення кредиту достроково.

Більше того, чиним законодавством не передбачено можливість часткового припинення поруки із визначенням відповідного періоду та в певній сумі, що додатково вказаує на неможливість задоволення позовних вимог у викладеній позивачем редакції позову.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів у відповідності до ст. 60 ЦПК України, які б підтверджували, що Банком пропущено 6-ти місячний строк для пред'явлення вимог до поручителя про стягнення боргу з огляду правовий висновок Верхового суду України та обставин вказаної справи, а тому відсутні підстави для припинення поруки у відповідності до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, наслідком чого є залишення позовної заяви без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 212, 213, 215, 224-228 ЦПК України та на підставі ст.ст.526, 553, 554, 610, 625, 1048, 1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки від 17.10.2006 року частково припиненим, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: