Справа № 489/2940/16-ц
Номер провадження 2/489/120/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.06.2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» (яке в подальшому змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», а право грошової вимоги за кредитними договорами перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за яким банк надав йому кредит у розмірі 31448,00 дол. США, що еквівалентно 152513,37 грн., строком до 25.06.2015 року зі сплатою 14,5% річних. Того ж дня банк уклав з ним договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав йому кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої є рівним 6688,80 грн., строком до 25.06.2015 року зі сплатою 20,9% річних.

Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25.06.2008 року вважає недійсним та удаваним правочином щодо валюти кредитування, тому що насправді договір був укладений в національній валюті, а не в іноземній, де окрім відсотків за користування кредитом, комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування кредиту банк отримував додатковий прибуток від конвертації коштів національної та іноземної валюти при застосуванні комерційного курсу, а ним здійсненні значні переплати в гривнях, що суперечить принципу справедливості та всупереч принципу добросовісності призводить до дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Крім того банком не надано в письмовій формі орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладанням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства.

Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 25.06.2008 року також є недійсним та є фіктивним правочином, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.06.2008 р., укладений між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» в особі начальника відділення №176 ОСОБА_4; Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.06.2008 р., укладений між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» в особі начальника відділення №176 ОСОБА_4

Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його безпідставним, також просив застосувати до заявлених вимог строки позовної давності .

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

25 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», назву якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з яким банк зобовязується надати останньому, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в сумі 31448,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 152513,37 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, при цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту має визначатися в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті, строком до 25.06.2015 року та сплатою за користування кредитними коштами процентів у розмірі 14,5% річних (п. п. 1.1, 1.2.2, 1.3.1).

У відповідності до п. 1.4 цього договору цільове призначення кредиту кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на: придбання автомобіля.

Позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 600,00 дол. США в день сплати ануїтетних платежів (п. 1.2.2).

23 березня 2009 року додатковою угодою № 1 до договору від 25.06.2008 року визначено, що з 25.06.2009 року позичальник зобовязується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів у розмірі 613,00 дол. США.

Крім того, 25 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», назву якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобовязується надати останньому, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 6688,80 грн., та сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, зазначених у договорі, строком до 25.06.2015 року та сплатою за користування кредитними коштами процентів у розмірі 20,9% річних (п. п. 1.1, 1.4, 1.5.1).

20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами перейшло до останнього.

Відповідно до п. 10.3 Кредитного договору підписання даного Договору Позичальником свідчить про те, що всі умови Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Кредитний договір позивачем був підписаний, він з його змістом ознайомлений.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором.

У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату осново боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що всупереч положень ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в кредитному договорі № 0 не було наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Оскільки вказані обовязкові відомості не зазначені в кредитному договорі, в доказів про те, що ці відомості були надані банком позичальнику до укладення кредитного договору немає, та на переконання позивача є всі підстави вважати, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Позивач також зазначає, що статтями 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання кредитного договору недійсним у випадку включення до нього умов, які не є справедливим. Несправедливими умовами, зокрема, є установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1341цс15.

Тобто, у наведеному Законі чітко прописна процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний та варіанти його повернення.

Із змісту вищезазначеного договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25.06.2008 року, де викладені умови, вбачається, що в ньому зазначена вся інформація, визначена ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача».

Уклавши спірний договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25.06.2008 року, ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього Договору, підтвердив свої права та обовязки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і вважає їх справедливими по відношенні до нього.

Ухвалою суду по справі було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) якою є реальна сукупна вартість кредитів, реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредитів за кредитними договорами №№ 0 та 0 укладеними ОСОБА_1 із АКІБ «УкрСиббанк» від 25 червня 2008 р.

2) Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж по усім складовим цих кредитних договорів?

3)Чи підтверджується видачі кредитів за цими договорами, чим саме, коли, в якій валюті за фактом, яким чином проведена операція з видачі кредитних коштів.

Згідно Висновку експерта №6400 від 19.07.2017 р. встановлено наступне.

По першому питанню встановлено, що проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів, розраховані відповідно до вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління НБУ №168 від 10.05.2017 р., згідно з умовами Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 25.06.2008 р. та урахування умов додаткової угоди №1 від 23.03.2009 р. наступні показники становлять: сукупна вартість кредиту 60 975,33 дол. США, реальна процентна ставка 22,07 %; абсолютне подорожчання кредиту 29527,33 дол. США. Також відповідно до проведених розрахунків показник сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту відповідно до базових умов Договору про надання споживчого кредиту №0 від 25.06.2008 р., становлять на один транш: сукупна вартість кредиту 7 564 грн. 27 коп., реальна процентна ставка - 26,23 %; абсолютне подорожчання кредиту 875 грн. 45 коп.

По другому питанню проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що розмір щомісячного платежу відповідно до базових умов Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.06.2008 р. складає 597,51 доларів США. Сума щомісячного платежу, з урахуванням базових умов за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.06.2008 р. становить 622,06 грн.

По третьому питанню проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що на виконання умов п.1.5. Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.06.2008 р. надання кредиту проведено шляхом зарахування коштів на поточний рахунок №0500, відкритий в АКІБ «УкрСиббанк». Згідно з представленими на дослідження виписками Банку в подальшому кредитні кошти виданого готівкою через касу Банку. Однак , з матеріалів справи, встановити в якій саме валюті отримано кредитні кошти не можливо, в звязку з відсутністю касових документів для Банку. У ході дослідження підтвердити видачу кредитних коштів за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.06.2008 р. не надається можливим в звязку з відсутністю у матеріалах справи інформації про рух коштів за цим Договором.

Отже, враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що оскаржуваний договір споживчого кредиту був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, Банком визначено реальну процентну ставку, яка не відповідала дійсності, та не доведено дійсну реальну процентну ставку до відома позивача, як споживача послуг, під час укладання оспорюваних Договорів.

До того ж, сукупна реальна вартість кредиту також визначена відповідачем в одному розмірі, в той час, як з аналізу графіку платежів виявляється, що сукупна реальна вартість кредиту більша, ніж та, яка визначена в договорі про надання споживчого кредиту.

Таким чином суд дійшов до висновку про задоволення заявлених вимог, оскільки права позивача було порушено відповідачем.

Доказів протилежного, спростовуючих наданих позивачем, відповідачем не надано. Також суд вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки вимогу банком було пред`явлено у 2014 році та с цього часу позивач дізнався що його права порушені, отже строк звернення до суду ним не було пропущено.

Керуючись ст.ст. 10, 30, 62, 88, 212-214, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів у Миколаївській області про визнання договорів недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.06.2008 р., укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк».

Визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 25.06.2008 р., укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 13392 грн. 00 коп..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя: Н.С. Тихонова