Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2841/17
Провадження №: 2/332/1211/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Безлер Л.В. при секретарі Жечевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 товарна біржа «Гілея» про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_2 товарна біржа «Гілея», про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 травня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою мЗапоріжжя, вул.Житомирська, 167 загальною площею 57,9кв.м разом з надвірними побудовами літня кухня літ.В, сарай літ.Б, погріб літ.т, вбиральня літ.Е, душ літ.Ж, водопровід №1, забори №2, 3, 4, замощення №1, які розташовані на земельній ділянці площею 577 кв.м. по вул. Житомирьскій у м.Запоріжжя. Договір купівлі-продажу був оформлений та зареєстрований ОСОБА_2 товарною біржею «Гілея» за №363/777 від 05.05.1995р. 17 травня 1995 року на підставі цього договору ним була проведена державна реєстрація права власності на зазначений будинок у Запорізькому бюро технічної інвентаризації, про що зроблений запис у реєстровій книзі за №79/12244, видане реєстраційне посвідчення. Угода купівлі-продажу спірної нерухомості, що укладена позивачем 05.05.1995р. на товарній біржі, відповідала вимогам діючого на той час законодавства, не порушувала прав жодної з осіб. Договір був повністю виконаний сторонами, позивачем були сплачені кошти у розмірі встановленому п.6 Договору, а продавцем за угодою були передані ключі та технічний паспорт на житловий будинок. Позивач вселився у зазначений будинок, зареєстрував у ньому своє місце проживання та проживає у цьому будинку по теперішній час. Договір укладений при дотриманні домовленості сторін із приводу всіх істотних умов договору, відбулося його повне виконання та у відповідності до вимог ст.182 ЦК України, угода пройшла державну реєстрацію, а тому її можливо вважати дійною. Але на даний час у позивача виникло бажання подарувати свою квартиру, та у звязку з цим позивач звернувся до нотаріальної контори за консультацією про перелік документів, необхідних для подальшого оформлення договору дарування, приватним нотаріусом було розяснено, що вчинити договір дарування неможливо, оскільки договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, а був оформлений та зареєстрований товарною біржею, що суперечить вимогам ст.227 ЦК УРСР, який діяв на моменту укладення договору. Таким чином порушуються його права як власника нерухомого майна щодо розпорядження своєю власністю, а тому він змушений звернутися до суду та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою м.Запоріжжя, вул.Житомирська,167 загальною площею 57,9кв.м разом з надвірними побудовами літня кухня літ.В, сарай літ.Б, погріб літ.т, вбиральня літ.Е, душ літ.Ж, водопровід №1, забори №2, 3, 4, замощення №1, які розташовані на земельній ділянці площею 577 кв.м. по вул. Житомирьскій у м.Запоріжжя, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений ОСОБА_2 товарною біржею «Гілея», зареєстрований за №363/777.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та наполягають на задоволені позову

Відповідач ОСОБА_2 міська рада про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надав заяву, в якій просить ухвалити рішення на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 товарна біржа «Гілея» у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, надала суду пояснення, в яких не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить суд провести розгляд за її відсутності.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого ОСОБА_2 товарною біржею «Гілея» за №363/777 від 05.05.1995року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку №167по вул.Житомирській у м.Запоріжжі загальною площею 57,9кв.м.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що продавець за договором продав житловий будинок позивачу за 270 000 000 (двісті сімдесят мільйонів) карбованців, які отримав від покупця до підписання договору, та зобовязується звільнити будинок з членами своєї родини до 07 травня 1995р. Сторони засвідчили, що зазначений обєкт нерухомості нікому о укладення угоди не проданий, не подарований, не закладений у спорі та під арештом не перебуває.

Договір підписаний сторонами, правоздатність яких встановлена та засвідчена відповідальною особо. Вказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, ніяких обмежень для його укладання не було, незаконні умови відсутні. Крім того, судом встановлено, що укладений договір купівлі-продажу нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі.

Згідно реєстраційного посвідчення Запорізького бюро технічної інвентаризації від 17 травня 1995 року житловий будинок №167 по вул.Житомирська у м.Запоріжжя зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого ОСОБА_2 товарною біржею «Гілея» за №363/77 від 05.05.1995р. і записаний в реєстрову книгу за №79/Ї2244.

Відповідно до копії паспорта позивача ОСОБА_1 зареєстрованим місцем його проживання до теперішнього часу є адреса: м.Запоріжжя, вул.Житомирська,167.

Як встановлено судом, позивач дійсно проживає у житловому будинку №167 по вул.Житомирська у м.Запоріжжя, який був ним придбаний на підставі укладеного біржового договору купівлі-продажу відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про товарну біржу» і у відповідності до Правил біржової торгівлі на товарних біржах, що діяли на час його укладання.

Разом з тим, на час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.20104 року на підставі ЦК України від 16.01.2003р., який набрав чинності з 01.01.2004р.

Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Спірний договір купівлі-продажу відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент його укладання, підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки положеннями ст..227 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року) було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину. Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований у ОСОБА_2 товарній біржі «Гілея» відповідно до ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», про що зазначено у договорі.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений Позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року та діє на теперішній час, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України, у випадках встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Судом встановлено, що для позивача підставою звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним стала та обставина, що він на даний час позбавлений можливості розпорядитися на свій розсуд нерухомим майном, яке ним було придбано на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, оскільки на заяву позивача нотаріусом було розяснено, що договори дарування посвідчуються нотаріусами за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується та, враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений, договір дарування може бути посвідченим у нотаріуса лише після визнання договору купівлі-продажу жилого будинку, який посвідчений товарною біржею 05.05.1995 року за реєстровим №363/77, дійсним на підставі рішення суду. Таким чином, незважаючи на ту обставину, що право власності на спірний будинок зареєстровано за позивачем, що підтверджується Реєстраційним посвідченням від 17.05.1995 року, позивач позбавлений можливості розпорядитися ним та оформити договір дарування на спірний будинок, оскільки договір купівлі-пролажу нерухомості від 05.05.1995 року не був посвідчений нотаріально, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Аналізуючи надані у справі докази, у їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1, оскільки в судовому засіданні встановлено, що при укладенні правочину договору купівлі-продажу спірного будинку сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказаний жилий будинок переданий позивачу. З моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу будинку. Крім того, права на це спірне нерухоме майно позивачем було зареєстровано відповідно до закону, та при проведенні державної реєстрації не було піддано сумніву дійсність угоди купівлі-продажу, укладеної та зареєстрованої товарною біржею. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості.

Керуючись ст. 47 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, ст. ст. 4,13,81,247,259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд ,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку №167 по вул. Житомирській у м.Запоріжжя загальною площею 57,9кв.м., укладений 05 травня 1995 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та зареєстрований за реєстраційним №363/777 ОСОБА_2 товарною біржею «Гілея».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.В. Безлер