Провадження № 2/638/4000/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.12.2017 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О.І.,

при секретарi ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном і визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні власником ОСОБА_2 права користування жилим приміщенням квартирою №83 в будинку №3 по вул. Космонавтів в м. Харкові, визнавши ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням зазначеною квартирою в звязку з переходом права власності.

В обгрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2015 р., реєстровий номер 634, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 Зазначений документ зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно від 30.06.2015, №39834257.

Позивач вказує, що продавцем зазначеної квартири була відповідач ОСОБА_3, якій квартира належала на праві приватної власності.

ОСОБА_5 умов вказаного договору купівлі-продажу, продавець та інші особи, які проживають або знаходяться за згодою продавця, в проданій квартирі, зобовязанні повністю звільнити відчужувану квартиру від вільного і безперешкодного користування нею покупцем в строк до 14.07.2015 р.

Всупереч умовам договору відповідач цього не зробила і досі безпідставно зареєстрована в указаній квартирі, чим порушує право власності позивача.

Посилаючись на ст. 346 ЦК України, позивач вказує, що відповідач втратила право власності на зазначену квартиру з 30.06.2015 р. з моменту державної реєстрації права власності на вказану квартиру за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також вона втратила і право користування вказаним житлом і право перебування в ньому, але добровільно звільнити вказане приміщення не бажає, чим порушує його право користування і розпорядження вказаним майном.

Позивач ОСОБА_2, а також його представник в судове засыдання не зявились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності; позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити; проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повiдомила, судові повістки, надіслані на останню відому судові адресу місця проживання або місцезнаходження відповідача, повернулись без вручення адресату, що свідчить про її відсутність за останнім відомим місцем проживання чи знаходження, заяву про зміну свого місця проживання або місцезнаходження відповідач суду не надавала, тому, в силу ч. 1 ст. 77 ЦПК України, відповідач вважається повідомленою належним чином про час і місце слухання справи.

Крiм того, для повiдомлення вiдповiдача про час i мiсце слухання справи, в газетi «Урядовий курєр» вiд 02.12.2017 р., субота, №228, було розмiщено оголошення, яким ОСОБА_3 була викликана в якості відповідача по вказанiй справi; зазначено, що в разі неявки відповідача на судове засідання справу буде розглянуто за наявних в матеріалах доказів.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.06.2015 р., зареєстрованого в реєстрі за №634, укладеного між ОСОБА_3 (Продавець) і ОСОБА_2 (Покупець), Продавець передав у власність, а покупець прийняв квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 3 указаного договору, суму, за яку здійснено продаж квартири, Продавець отримав від ОСОБА_2 повністю, ще до підписання цього договору.

Пунктом 6 договору визначено, що Продавець і інші особи, які проживають або знаходяться за згодою Продавця в проданій квартирі, зобовязані повністю звільнити відчужувану квартиру для вільного і безперешкодного користування нею Покупцем в строк до 14.07.2015 р.

ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №39834257 від 30.06.2015 р., квартира за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири №634 від 30.06.2015 р., видавник приватний нотаріус ХМНО Харківської області ОСОБА_4; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22459620 від 30.06.2015.

Згiдно відомостям, наданим адресно-довiдковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Харківській області, ОСОБА_3 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, 05.11.2015 р. в звязку зі смертю 29.07.2015 р.

Однак, з відповіді КП «Жилкомсервіс» №17342/2/07-05 від 03.08.2017 р., вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3, зареєстрована ОСОБА_3 з 21.04.1998 р. по теперішній час.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Вiдповiдно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вiдповiдно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Допитаний під час розгляду справи в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив суду, що з позивачем не знайомий. Відповідача бачив декілька разів, вони проживали в сусідніх підїздах. Від ОСОБА_3 знав, що вона продає квартиру і збирається переїхати до сина в США. Після того, як вона продала квартиру, свідок бачив її пару разів в травні-червні 2015 р.

Допитаний під час розгляду справи в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив суду, що є знайомим позивача, відповідача знав, вони були сусідами. Після того, як ОСОБА_3 продала квартиру, він її не бачив.

Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу №634 від 30.06.2015 р., укладеного між ним і ОСОБА_3, яка, відповідно до умов цього договору, зобовязалась звільнити зазначену квартиру від вільного і безперешкодного користування нею позивачем в строк 14.07.2015 р., однак досі цього не зробила.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та усунення ОСОБА_2 перешкод в користуваннi квартирою i визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 ЖК Української РСР, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном і визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні власником ОСОБА_2 права користування жилим приміщенням квартирою №83 в будинку №3 по вул. Космонавтів в м. Харкові, визнавши ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою №83 в будинку №3 по вул. Космонавтів в м. Харкові в звязку з переходом права власності.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які були відсутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий: