УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М.,

Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від

18 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 14 червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований

25 квітня 1987 року у Відділі реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим, актовий запис № 648.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася на підставі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до апеляційного суду м. Києва із заявою про відновлення втраченого судового провадження в справі

№ 2-1621/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

24 листопада 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року, заяву ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалено відновити повністю втрачене провадження у цивільній справі № 2-1621/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Встановлено обставини справи № 2-1621/11, що викладені у рішенні Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14 червня

2011 року.

В подальшому ОСОБА_4 оскаржила рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14 червня 2011 року в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14 червня

2011 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення встановлення судом факту припинення сторонами шлюбних відносин з

2000 року та ведення спільного господарства.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що сімейне життя у сторін не склалось, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили почуття любові та поваги, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу є неможливим. При цьому судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені ще у 2000 році.

Рішенням апеляційного суду змінено рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту припинення сторонами шлюбних відносин з 2000 року, виключено зазначений факт з мотивувальної частини рішення, оскільки позивачем не доведено факту припинення сторонами шлюбних відносин з 2000 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що 25 квітня 1987 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25 квітня 1987 року Відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис за № 648.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_3 зазначав, що спільне життя із ОСОБА_4 не склалося через різні характери та погляди на сім'ю і сімейні відносини. Подружні відносини з відповідачем припинені у 2000 році, спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе, спору про розподіл спільного майна немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції надав обґрунтовану оцінку наявним в матеріалах справи доказам припинення шлюбних відносин між сторонами у 2000 році та правильно зазначив про недоведення позивачем на порушення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставин, на які він посилався при подачі позову. При цьому судом також враховано надані відповідачем копії нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_4 від 15 червня 2005 року, 22 березня 2007 року, 11 лютого

2011 року та 16 січня 2014 року про надання згоди на відчуження спільної власності сторін, що спростовують доводи позивача про припинення сторонами ведення спільного господарства у 2000 році.

Враховуючи, що дана обставина не впливає на зміст ухваленого судового рішення про розірвання шлюбу та може бути встановлена при розгляді справи про поділ спільного сумісного майна, колегія суддів з огляду на положення ст. 337 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

Судді: Є.П. Євграфова

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович