РІШЕННЯ

Іменем України

01.08.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Попика А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третя особа: Перша Львівська державна нотаріальна контора

про визнання часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

позивачі звернулися в суд із позовом до відповідача ОСОБА_5, під час розгляду справи, за заявою ОСОБА_4, його було залучено як співвідповідача у справі про визнання часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно та стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивують тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (ОСОБА_9 після зміни прізвища відповідно до свідоцтва про одруження від 28.11.2002р. №121490), ОСОБА_4. Після смерті ОСОБА_7, на підставі угоди про розподіл спадкового майна від 30.07.1998 року засвідченою ОСОБА_10 державним нотаріусом Пятої львівської державної нотаріальної контори, зареєстрованою в реєстрі за № 3364, було зареєстровано право власності по 1/8 частині квартири на праві спільної часткової власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Отже на момент смерті ОСОБА_6 належало 3/8 частки квартири.

05 квітня 2015 року помер ОСОБА_6, який був їм дідусем, після смерті якого відкрилась спадщина на вказане майно.

Таким чином, оскільки їх батько ОСОБА_11, був рідним сином ОСОБА_2, але помер ще за життя ОСОБА_6, то спадкоємцями першої черги за законом є також вони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Крім позивачів спадкоємцем за законом є дочка померлого відповідач ОСОБА_3.

15 квітня 2016 року вони звернулися в Першу львівську державну нотаріальну контору про витребування в відповідача оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру № 161 в будинку № 75 на вулиці Стрийській у місті Львові, для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті свого дідуся, ОСОБА_6.

Проте, у відповідь від 26.05.2016 року за № 912/02-14 Першою львівською державною нотаріальною конторою було повідомлено, що станом на 25.05.2016 року відповідачем не був наданий оригінал свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Так, на підставі їх заяв від 22 червня 2016 року про видачу свідоцтва про право на спадщину, 29 червня 2016 року державний нотаріус Першої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 виніс постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій за № 1092/02-31, № 1093/020-31, згідно яких їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті їх дідуся, ОСОБА_6, померлого 05 квітня 2015 року, на частину квартири АДРЕСА_2, а тому вони не можуть в установленому порядку оформити спадщину в нотаріальній конторі на вищезазначене майно, з цього приводу отримали відмову. Тому вважають, що їх право та інтереси порушені як спадкоємців, а тому змушенні звертається до суд за захистом такого. Просять позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Додатково надала пояснення, що в позовній заяві позивачами неправильно здійснений розрахунок часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спадковому майні, а тому просила суд із врахуванням залучення як співвідповідача у справі ОСОБА_4 визначити, що частка померлого ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 становила 1/4 частини; визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/32 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті її дідуся ОСОБА_6, який помер 05 квітня 2015 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/32 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті його дідуся ОСОБА_6, який помер 05 квітня 2015 року; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 1116,42 грн.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник, який є представником відповідача К.І.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги заперечили та пояснили, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина в розмірі 3/8 частки квартири АДРЕСА_2. Отже 3/16 частки квартири належить ОСОБА_3, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 3/32 частки квартири в порядку спадкування за законом, тому позивачами у позовній заяві помилково здійснено обрахунок розміру часток у спадковому майні, та щодо визнання права власності за позивачами таких часток не заперечували. Однак вважають, що нотаріус безпідставно відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину з підстав ненадання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також вважають безпідставним покликання позивачів на те, що відповідачі не подали нотаріусу заяв про підтвердження частки померлого у спільному майні, що також перешкоджає їм отримати свідоцтва про право на спадщину, так як під час відкриття спадкової справи нотаріусу предявлявся оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, та в матеріалах спадкової справи відсутні докази того що позивачі зверталися до ОСОБА_3 та ОСОБА_13 з заявою про необхідність визначити частку ОСОБА_6 в спільному майні, а тому позивачами неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, так як вони мали оскаржити постанову нотаріуса про відмову в видачі свідоцтва на право на спадщину. Просили відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог за безпідставністю.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав лист(а.с.81) з якого видно, що він просить справу заслухати у його відсутності, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 05.04.2015 року помер ОСОБА_6 що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть (а.с.27) та після смерті якого відкрилась спадщина на майно, а саме 3/8 частини квартири АДРЕСА_5 та як відповідач ОСОБА_3 так ті позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом.

Як вбачається з копії постанов державного нотаріуса Першої львівської державної нотаріальної контори від 29.06.2016 року (а.с.32-33), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 3/32 частини квартири АДРЕСА_1, кожному, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та частки мають бути визначені або за заявою всіх живих співвласників квартири, або, у випадку, якщо такої заяви інші співвласники не надають, рішенням суду про визнання за померлими відповідної частини в праві спільної сумісної вартості на квартиру.

Із копії свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 (а.с.51) вбачається, що вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_7, на підставі угоди про розподіл спадкового майна від 30.07.1998 року засвідченою ОСОБА_10 державним нотаріусом Пятої львівської державної нотаріальної контори, зареєстрованою в реєстрі за № 3364, було зареєстровано право власності по 1/8 частині квартири на праві спільної часткової власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_6(а.с.52).

Відповідно до п.1 ст.368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до п. 2 ст.370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спадкове майно ОСОБА_6, складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_5 на праві спільної сумісної власності та 1/8 частині квартири на праві спільної часткової власності згідно реєстраційного посвідчення управління ЖКГ Львівської ОДА Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 20.08.1998 року за № 2/4626.

Враховуючи наведене, оскільки на підставі вищевказаного реєстраційного посвідчення управління ЖКГ Львівської ОДА Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 20.08.1998 року за № 2/4626 ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності 1/8 зазначеної квартири, у спільній сумісній власності ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 залишились 3/4 частини вказаної квартири, та виходячи з презумпції рівності часток кожного із співвласників, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 належало по 1/4 частині у праві спільної сумісної власності на вказане майно.

Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи зазначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.12. Інструкції про Порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (надалі інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.13. Інструкції, видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Відповідно до п. 4.14. Інструкції, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до п. 4.15. Інструкції, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 4.18. Інструкції, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" розяснюється, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

У вище згаданому листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказано, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і за ОСОБА_6, який помер 05 квітня 2015 року, слід визначити 1/4 частки у спільній сумісній власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6.

При цьому, судом не беруться до уваги заперечення відповідачаОСОБА_4, представника відповідачів , що нотаріус безпідставно відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину з підстав ненадання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, так як відповідно до п. 4.14. Інструкції про Порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Також відповідно до п. 4.15. Інструкції, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Також судом не беруться до уваги посилання позивачів на те що позивачами неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, так як вони мали оскаржити постанову нотаріуса про відмову в видачі свідоцтва на право на спадщину, оскільки на підставі листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Положенням п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що судовому розгляду підлягають вимоги про визнання права на спадщину за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положенням п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що судовому розгляду підлягають вимоги про визнання права на спадщину за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За такими обставинами суд дійшов висновку, що позивачі довели ті обставини, на які посилалися, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що визнання права власності порядку спадкування є єдиним можливим способом захисту порушених прав позивачів, а тому суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню, а тому слід визначити, що частка померлого ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 становила 1/4 частини та визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/32 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті її дідуся ОСОБА_6, який помер 05 квітня 2015 року та визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/32 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті його дідуся ОСОБА_6, який помер 05 квітня 2015 року.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За змістом ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Як передбачено ч.1 ст. 40 та ч.4 ст.42 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правову допомогу може надавати адвокат, як представник, повноваження адвоката як представника посвідчується ордером або договором

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 року, витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви,надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судові витрати здійсненні позивачами на правову допомогу у справі, підтверджуються наступними документами: договором про надання правової допомоги № 17/08 від 21 червня 2016 року; протоколом до договору про надання правової допомоги від 22 червня 2016 року; розрахунком розміру гонорару адвоката від 22 червня 2016 року; квитанцією до прибуткового касового ордера від22 червня 2016 року; належним чином завіреними копіями свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та витягу є Єдиного реєстру адвокатів України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить висновку, що оскільки 21 червня 2016 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_14 був укладений договір про надання правової допомоги № 17/08 (а.с.10-11) та в подальшому було укладено протокол погодження гонорару, згідно з яким вартість, наданих послуг адвокатом ОСОБА_14 юридичних послуг становить 4000 грн. (а.с.13) та 22 червня 2016 року було здійснено оплату за правову допомогу у розмірі 4000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с15), а тому слід стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу по 1000 грн. з кожного, та з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу по 1000 грн. з кожного.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір»передбачено, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 цього ж Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Як вбачається із квитанцій(а.с.7-8), що позивачами було сплачено судовий збір при поданні позовної заяви по 551,21 грн. кожним, однак представник позивача просила суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 1116,42 грн., що не відповідає сумі підтверджуючим документальним витратам.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід частково задоволити такі судові витрати та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору по 275,60 грн. з кожного, та з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на сплату судового збору по 275,60 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов частково задовольнити.

Визначити, що частка померлого ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 становила 1/4 частини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/32 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті її дідуся ОСОБА_6, який помер 05 квітня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/32 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті його дідуся ОСОБА_6, який помер 05 квітня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., а всього разом 1275,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., а всього разом 1275,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., а всього разом 1275,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн., а всього разом 1275,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.