Справа № 495/5351/17
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

12 грудня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Мамончик К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському справу за позовом ОСОБА_1 до Козацької загальноосвітньої школи I-III ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області, відділу освіти, наукт, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області, відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації та просить суд:

- скасувати наказ директора Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 № 57 від 13.06.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади підсобного працівника шкільної їдальні Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білгород - Дністровського району Одеської області, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку трудового договору.

- поновити ОСОБА_1 на посаді підсобного працівника шкільної їдальні Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області.

- стягнути з відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27.06.2017 року по 12.12.2017 року.

- стягнути з відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 наказом від 08.04.2013 року була прийнята на посаду підсобного працівника шкільної їдальні Козацької ОСОБА_3 ступенів Білгород-Дністровського району, тимчасово на період соціальної відпустки основного працівника. З 2014 року ОСОБА_1 знаходилась у соціальній відпустці по догляду за дитиною. В 2016 році з соціальної відпустки вийшла основний працівник ОСОБА_4, яка працювала на посаді підсобного працівника, яку було переведено на посаду головного повару шкільної їдальні, при цьому ОСОБА_1 не була звільнена.

На думку позивача, для того щоб не допустити перетворення строкового трудового договору на безстроковий, у день закінчення строку договору директор Козацької ОСОБА_3 ступенів мала видати наказ про звільнення працівника з роботи, у звязку з закінченням трудового договору. Однак даного наказу не було, а працівник ОСОБА_1 не вимагала припинення договору й після соціальної відпустки вийшовши на роботу, вона вважається такою, що працює безстроково, тому її вже не можливо звільнити у звязку з закінченням строку трудового договору.

27 червня 2017 року ОСОБА_1 була ознайомлена з наказом про звільнення з посади підсобного працівника шкільної їдальні Козацької ОСОБА_3 ступенів Білгород-Дністровського району у звязку з закінченням строку трудового договору за п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Однак, наказ про звільнення їй не видали та звільнили з порушенням трудового законодавства, оскільки з 26.06.2017 року по 01.07.2017 року позивач перебувала на амбулаторному лікуванні в КЗ «Білгород-Дністровська ЦРЛ».

Позивачка зазначає, що незаконне звільнення призвело до втрати нормальних життєвих звязків, що вимагають додаткових зусиль для організації життя, чим було завдано моральну шкоду, яку позивачка оцінює в 5000 гривень.

Позивачка та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, наголошення відповідачів вважали необґрунтованими та безпідставними.

Представник Козацької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білгород-Дністровського району ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву не визнала, пояснила, що позивачці пропонувались інші посади, проте від пропозицій директора школи позивачка відмовилась. Звільнення позивачки за закінчення строкового трудового договору було законним, більш того, на момент закінчення соціальної відпустки у школі не було вільних посад. Лист-попередження від 18.04.2017 року ОСОБА_2 просила не приймати до уваги, оскільки він з помилкових міркувань був складений.

Представник відповідача ОСОБА_6 освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації ОСОБА_7, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, наголошував на дотримання відповідачем процедури звільнення позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 19-к/тр Козацької ОСОБА_3 ступенів Білгород-Дністровського району (далі - школа) від 08.04.2013 року позивачку було прийнято на посаду підсобного працівника шкільної їдальні тимчасово, на період соціальної відпустки основного працівника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Наказом від 18.05.2014 року № 25-к/тр позивачці, підсобному працівнику шкільної їдальні, надано спеціальну відпустку у звязку з вагітністю та пологами з 19.05.2014 року по 21.09.2014 року.

Наказом директора школи від 19.05.2014 року № 26-к/тр ОСОБА_8 прийнято на посаду підсобного працівника кухні школи тимчасово на період декретної відпустки основного працівника з 19.05.2014 року.

Наказом від 25.08.2014 року № 46-к/тр позивачці, підсобному працівнику кухні, надано соціальну відпустку у звязку з вагітністю та пологами з 22.09.2014 року по 06.10.2014 року.

Наказом від 06.10.2014 року № 73-к/тр позивачці, підсобному працівнику на кухні школи, надано соціальну відпустку по догляду за дитиною з 07.10.2014 року до виповнення дитиною 3-х років, по 27.06.2017 року.

Відповідно до наказу № 20-к/тр від 29.04.2016 року, у звязку зі звільненням кухаря, ОСОБА_8 переведено з посади підсобного працівника кухні на посаду кухаря з 29.04.2016 року з оплатою згідно з тарифним розрядом.

Згідно з наказом № 36-к/тр від 13.06.2016 року, ОСОБА_4, підсобному працівнику їдальні, дозволено вихід на роботу після відпустки по догляду за дитиною до виповнення 3-х років з 30.06.2016 року. Після виходу ОСОБА_4 на роботу, її відповідним наказом було переведено на посаду кухаря, а ОСОБА_8 переведено на посаду підсобного працівника кухні.

Вказані обставини сторонами визнаються.

Згідно з актом № 149 від 14.03.2017 року, складеного директором школи ОСОБА_2, головою профспілкового комітету ОСОБА_9, заступником директора школи ОСОБА_10, 14 березня 2017 року керівництвом школи позивачці було запропоновано посаду прибиральниці шкільних приміщень на період соціальної відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника. Проте від такої пропозиції позивачка відмовилась.

18.04.2017 року позивачка склала заяву на імя директора школи в якій зазначила, що бажає вийти на роботу на посаду підсобного працівника та помічника кухаря шкільної їдальні як основний працівник. В судовому засіданні директор школи ОСОБА_2 пояснила, що на той час посада підсобного працівника шкільної їдальні вже була зайнята основним працівником ОСОБА_8

Наказом № 57 від 13.06.2017 року позивачку було звільнено з посади підсобного працівника шкільної їдальні у звязку із закінченням строку трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України, з 27.06.2017 року. З наказом позивачка ознайомлена, трудову книжку отримала.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Суд звертає увагу позивачки на те, що трудові відносини на момент закінчення строку трудового договору фактично не тривали. Директор школи ОСОБА_2 під час слухання справи пояснила, що на момент звільнення позивачки в школі вже були відсутні буд-які вакантні посади.

Таким чином, враховуючи наявність основного працівника на посаді на якій була прийнята позивачка тимчасово, трудовий договір між позивачкою та школою автоматично припиняється з дня виходу на роботу основного працівника. Однак, на момент виходу основного працівника ОСОБА_4 30.06.2016 року, позивачка - тимчасовий працівник, перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, тому припинити трудові відносини 30.06.2016 року не можливо було.

Згідно з ч.3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається.

Разом з тим, згідно з ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

З наявних матеріалів, а саме з оскаржуваного наказу № 57 від 13.06.2017 року, вбачається, що позивачку було звільнено під час відпустки, оскільки факт виходу працівника на роботу не відбувся, звільнення не проведено в робочий день. Відповідачі за час розгляду справи не надали жодного протилежного доказу, в тому числі відомості з табелю обліку робочого часу, що можуть підтвердити початок робочих годин ОСОБА_1 після відпустки.

ОСОБА_2 того, 27.06.2017 року сину позивачки виповнилось три роки (свідоцтво про народження серії І-ЖД № 402185, актовий запис № 685 складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції), тому стати до роботи позивачка повинна була 28 червня 2017 року, однак оскільки 28 червня є державним святом, то в порядку ст..2411 КЗпП, день виходу на роботу переноситься на 29 червня 2017 року.

Вище судом зазначалось, що спеціальним наказом № 36-к/тр від 13.06.2016 року ОСОБА_4, яка також перебувала у відпустці, було дозволено вихід на роботу після відпустки по догляду за дитиною до виповнення 3-х років з 30.06.2016 року. Проте, подібного наказу про вихід із відпустки по догляду за дитиною до 3-х років відносно позивачки відповідачем не був виданий.

Крім того, в день ознайомлення з наказом 27.06.2017 року та проведення процедури звільнення, керівництво школи не надало вагомого значення доводам позивачки, що вона з 26.06.2017 року перебуває на амбулаторному лікуванні та прийшла до школи за запрошенням керівництва повідомити саме про це.

Так, відповідно до Листка непрацездатності (арк.сп.11) серії АГШ № 192049 ОСОБА_1 з 26.06.2017 року по 01.07.2017 року перебувала на амбулаторному лікуванні в Білгород-Дністровській центральній районній лікарні.

Тобто, в порушення вказаних вимог чинного законодавства, незважаючи на факт законного перебування позивачки на лікарняному у звязку з тимчасовою непрацездатністю, керівництвом школи був реалізований наказ від 13.06.2017 року та звільнено позивачку з тимчасово займаної посади під час відпустки та тимчасової непрацездатності. Твердження директора школи ОСОБА_2 стосовно того, що 27.06.2017 року позивачка повинна була надати листок непрацездатності, але не зробила цього і приховала лікарняний лист, а стан її здоровя дозволяв особисто прийти до школи, є помилковими, оскільки чинним трудовим законодавством не встановлений обовязок працівника предявити листок непрацездатності для підтвердження тимчасової непрацездатності навіть якщо листок був виданий хворому в день медичного огляду та встановлення тимчасової непрацездатності.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольни позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу № 57 та поновлення її на роботі, оскільки в порушення вимог ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, п.5 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» був порушений порядок її звільнення.

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення з відділу освіти невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27.06.2017 року по 12.12.2017 року є похідною від попередніх вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, то суд вважає за необхідне задовольнити її.

Щодо позовних про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмір 5 000 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснив Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. в постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Матеріалами справи та встановленими обставинами підтверджується наявність вини відповідача в погіршенні життєвого укладу позивачки, що спричинений неправомірним звільненням, що змусило звертатися за захистом своїх прав, тобто протягом значного часу відповідач свідомо порушував права позивачки та вчинив і допустив триваюче правопорушення, чим призвів до ускладнення життєвих умовпозивачки. Враховуючи характер правопорушення, ступінь вини відповідача, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу позивачки про стягнення моральної шкоди та стягнути на її користь 2 000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст..1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.43 Конституції України, ст..ст. 36, 40, 184 КЗпП, ст.ст. 10, 11, 27, 58, 59, 60, 174, 209, 2013-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Козацької загальноосвітньої школи I-III ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області, відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ директора Козацької загальноосвітньої школи I-III ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області,ОСОБА_2 № 57 від 13.06.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади підсобного працівника шкільної їдальні Козацької загальноосвітньої школи I-III ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області,на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з закінченням строку трудового договору.

Поновити ОСОБА_1 на посаді підсобного працівника шкільної їдальні Козацької загальноосвітньої школи I-III ступенів Білгород-Дністровського району Одеської області.

Стягнути з відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27.06.2017 року по 12.12.2017 року.

Стягнути з відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ :