Справа №521/5145/17
Провадження №2/521/3233/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

31.03.2017 року до Малиновського районного суду міста Одеси звернулася ОСОБА_1 зі спільним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія», в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» суму страхового відшкодування у розмірі 43500 гривень та 3% річних від простроченої суми за несвоєчасно виплачену грошову сумі у розмірі 1305 гривень, з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 4000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 29.10.2013 року о 14 годині 40 хвилин на 436 кв. автодороги Київ Одеса, керуючи автомобілем ВАЗ-2101д/н ВН 3925 СЕ, не надав перевагу у русі, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Провина відповідача ОСОБА_2 у вчинені ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одесі від 19 грудня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2, якою встановлено,що ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.3. «Правил дорожнього руху»,затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, і скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Враховуючи, що у цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» відповідно до полісу обовязкового страхування, а ліміт відповідальності за майнову шкоду страховика складає 50 000 грн., розмір франшизи складає 500 гривень, позивачка звернулася до страхової компанії з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди надавши всі необхідні документи. Відповідно до висновку № 2024 від 02.12.2013 року, складеному ФЛП «ОСОБА_4П.» вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_1 складає 101622, 26 грн.. 28.05.2014 року позивачці від ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» надіслано листа, в якому вказується, що після розгляду наданих до компанія документів, за страховим випадком, що стався 29.10.2013 року було складено страховий акт № 1835-13 та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, страхове відшкодування буде перераховано за реквізитами, які були зазначені у заяві. Позивачка вказує, що 03.12.2015 року вона в рахунок страхової виплати від Страхової компанії одержала 2000 гривень, 04.12.2015 року 2000 гривень, 14.12.2015 року ще 2000 гривень, після чого страхові виплати припинилися. Оскільки, з незрозумілих причин страхова компанія не виплатила та не виплачує страхове відшкодування, вона просить стягнути зі страхової компанії залишок суми страхового відшкодування в розмірі 43500 гривень, а також 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у розмірі 1305 гривень, тобто в межах суми страхового ліміту, за виключенням розміру франшизи. Одночасно в своєму позові позивачка заявляє вимоги щодо стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 винного в скоєнні ДТП, що сталося 29.10.2013 року. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що на протязі тривалого часу була позбавлений можливості користуватися належним їй транспортним засобом, з вини ОСОБА_2 витрачала свій час на проведення експертиз, ходіння по банках, до страхової компанії, до ремонтних майстерень, а потім до суду. Позивачка вказувала, що моральна шкода полягає у перенесених моральних стражданнях у звязку із пошкодженням її майна, отриманим нервовим стресом. Всі ці обставини стали приводом для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_2 розмір якої вона визначила у 4000 гривень.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до судового засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. 12.09.2017 року до суд надійшли заперечення на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія», в яких вказується, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог, на підставі того, що позивачкою пропущено строки позовної давності, оскільки ДТП мало місце 29.10.2013 року, а позов предявлено до суду 31.03.2017 року, тобто з порушенням трирічного строку.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав вкладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог предявлених до її довірителя та розповіла суду, що після ДТП яка мала місце 29 жовтня 2013 року, ОСОБА_2 виплатив чоловіку дочки ОСОБА_5, грошову суму яка складала різницю між розміром матеріальної шкоди визначеною висновком експерта, та розміром страхового відшкодування яке мало б бути сплачено страховою компанією. Пізніше автомобіль позивачка відремонтувала та продала. До ОСОБА_2 на протязі чотирьох років ніяких претензій не предявлялося. Вважає, що її довірителем ніякої моральної шкоди позивачу не завдано, а якщо така шкода і мала місце у вязку пошкодженням майна ОСОБА_1, то строк позовної давності до вимог про відшкодування моральної шкода давно сплив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» підлягають задоволенню, позовні вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2013 року о 14-40 год. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, на 436 км. автодороги Київ-Одеса, не надав перевагу у русі, скоїв зіткнення із автомобілем НОМЕР_3 внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Винним в порушенні правил дорожнього руху визнано відповідача ОСОБА_2, що підтверджується копією постанови Малиновського районного суду м. Одесі від 19 грудня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 Судом встановлено, що зазначеними діями ОСОБА_2 порушив п.10.3. «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 і скоїв правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності , інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В ході розгляду справи встановлено та не оспорюється ніким з учасників процесу, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом, відповідно до якого Страховик взяв на себе зобовязання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована шкода, заподіяна життю, здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_4, ліміт відповідальності за цим договором встановлений, зокрема, за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) 50000 гривень, розмір франшизи складає 500 гривень.

Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з копії висновку авто товарознавчого дослідження № 2024 від 02.12.2013 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Фольксваген» р/н НОМЕР_5, тобто ОСОБА_1 складає 101 622, 26 грн.

Ні відповідачами, ні їхніми представниками не оспорювало ся, щодо направлення повідомлення на їхні адреси про дату та місце проведення експертного огляду автомобіля «Фольксваген» р/н НОМЕР_5,

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно з п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Сторонами не оспорювалося, що Полісом обовязкового страхування укладеним між відповідачами, встановлена франшиза у розмірі 500 гривень, у звязку з чим сума страхового відшкодування, яку мала б виплатити на користь позивача страхова компанія складає суму у розмірі 49500 гривень.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.01.2014 року ОСОБА_1 уклала угоду № РД -162232 з Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_6 ОСОБА_4», згідно з якою на її імя відкрито рахунок саме для одержання страхового відшкодування.

Як вбачається з листа від 28.05.2014 року вихідний номер 973, позивачці ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» повідомлено, що після розгляду наданих до компанії документів, за страховим випадком, що стався 29.10.2013 року було складено страховий акт № 1835-13 та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, страхове відшкодування буде перераховано за реквізитами, які були зазначені у заяві

В ході розгляду даної справи, судом досліджувалися усі документи надані суду позивачкою та її представником, а саме докази перерахування на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів з боку Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на виконання умов Договору обовязаного страхування цивільно-правої відповідальності укладеного між ОСОБА_3 «УТСК» та ОСОБА_2, а саме: 03.12.2015 року ОСОБА_1 в рахунок страхової виплати відповідно до страхового акту № 1835-13 переховано 2000 гривень; 04.12.2015 року ОСОБА_1 в рахунок страхової виплати відповідно до страхового акту № 1835-13 переховано 2000 гривень; 14.12.2015 року ОСОБА_1 в рахунок страхової виплати відповідно до страхового акту № 1835-13 переховано 2000 гривень. Всього позивачка отримала від Страхової компанії частину від страхової суми у загальному розмірі 6000 гривень, замість страхового відшкодування у загальному розмірі 49500 гривень, яке підлягала сплаті у добровільному порядку, тому суд погоджується з правою позицією сторони позивача та присуджує до стягнення з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» суму невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 43500 гривень (49500-6000). Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимог кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до п.4 Постанови № 4 від 01 березня 2013 року Пленуму вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільний та кримінальних справ зазначено, що Положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної безпеки,оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю,а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (ст.992 ЦК України). Оскільки позивачкою вимоги щодо відшкодування майнової шкоди заявлені саме до Страховика, то правила визначені у ч.2 ст.625 ЦК України мають бути засновані при розгляді даної справи, тому на користь ОСОБА_1 з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» має бути присуджено до стягнення і 3% річних нарахованих за прострочення виконання грошового зобовязання за один рік, тобто у межах строку позовної давності у сумі 1305 гривень.

Суд не погоджується з правовою позицією представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» щодо застосування строків позовної давності подані справі та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями статей 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник відповідача ОСОБА_3 «УТСК» звертає увагу суду на обовязковість застосування правого висновку Верховного Суду України у справі № 6-309 цс15, відповідно до якого «дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача та йому завдано майнової та моральної шкоди є тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила і саме з цього ж часу в нього виникло право вимоги як до безпосередньо заподіювача шкоди, так і до страхової компанії відповідальної за останнього. Одна суд проаналізувавши вимоги законодавства, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами по справі, приходить до висновку, що при розгляді даної справи діє пріоритет правил частини ч.1ст.264 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. В контексті даної статті передбачено підстави для переривання позовної давності, зокрема вчинення дій про часткове виконання зобовязання. Представником ОСОБА_3 «УТСК» не заперечувалося, що страхова компанія частково здійснила виплату страхового відшкодування, здійснення виплат підтверджено письмовими документами, відповідно до яких останній платіж здійснено 14.12.2015 року, тобто в межах строку позовної давності, який мав би с плити тільки 29.10.2016 року (дата ДТП - 29.10.2013 року). З цих підстав суд приходить до висновку, що позовна давність щодо вимог які заявлені до відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» перервалася та розпочалася знову з 14.12.2015 року.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно зі статтею 9 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення» адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст.269 Цього Кодексу потерпілим є особа, якому адміністративним правопорушенням завдана моральна, фізична або майнова шкода. В контексті статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Законодавець вказує, що межах розумності важливо правильно визначити розмір моральної шкоди в залежності від тяжкості моральних витрат, тривалості страждань, наслідки завданої шкоди відповідачем, а також часу необхідного на відновлення психічного стану позивача. В судовому засіданні позивачка не заперечувала, що ОСОБА_2 після ДТП було відшкодована різниця між загальним розміром збитків та страховою виплатою, у звязку у з чим до нього вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди не заявляються. Представник відповідача ОСОБА_2 заявляла про застосування строків позовної давності до вимог заявлених до її довірителя, оскільки дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача та йому завдано майнової та моральної шкоди є тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила і саме з цього ж часу в нього виникло право вимоги як до безпосередньо заподіювача шкоди, так і до страхової компанії відповідальної за останнього. В ході розгляду справи позивачкою не заперечувалося, що вимог до ОСОБА_2 з 2013 року по 31.03.2017 року вона не заявляла, тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності до вимог, заявлених до ОСОБА_2 сплив.

Судові витрати у вигляді судового збору, на підставі ст.ст. 88, 89 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 «Українська транспортна страхова компанія» - на користь державної судової адміністрації, оскільки при подачі позову на підставі ухвали суду від 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 88, 169, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 22, 23, 1166, 256-258, 261, 625, 992, 1167, 1187 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного Товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, 77) на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 43500 (сорок три тисячі пятсот) гривень 00 копійок; 1305 (одна тисяча триста пять гривень) 00 копійок 3% річних за прострочення грошового зобовязання, а всього 44805 (сорок чотири тисячі вісімсот пять) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного Товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, 77) на користь державної судової адміністрації судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів. Особи, що приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення мають право на його оскарження на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуючий: