Справа № 369/4015/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/4805/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, відповідно до укладеного договору від 19 жовтня 2013 року ОСОБА_2отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач дала згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між нею і банком договір. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У порушення умов договору відповідачка зобовязання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 29 лютого 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 12 034 грн. 14 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 7 728 грн. 91 коп., заборгованість за процентами у розмірі 3 155 грн. 99 коп., заборгованість по комісії та пені у розмірі 100 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процента складова) у розмірі 549 грн. 24 коп. З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 034 грн. 14 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 7 728 грн. 91 коп., заборгованість за процентами у розмірі 3 155 грн. 99 коп., заборгованість по комісії та пені у розмірі 100 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процента складова) у розмірі 549 грн. 24 коп., а також судові витрати у розмірі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити ухвалу про залишення позову без розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачкою 13 червня 2016 року, 04 липня 2016 року, 19 липня 2016 року та 03 серпня 2016 року сплачені кошти у загальному розмірі 6 600 грн. на погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, а тому вважає, що судом невірно нараховано заборгованість за процентами, штрафними санкціями, пенею та стягнуто подвійну суму штрафів. Також вказує, що судом не застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, про застосування якого відповідачка подала письмову заяву.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 у порушення умов кредитного договору від 19 жовня 2013 року, укладеного між сторонами, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 12 034 грн. 14 коп., а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором у вказаному розмірі.

Такі висновки суду є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (який складається із заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку). Відповідно до умов цього договору відповідачці установлено кредитний ліміт у розмірі 8 000 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки (а.с.5-33).

Відповідач ОСОБА_2, підписуючи 19 жовтня 2013 року анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, надала свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідачка засвідчила, що отримала повну інформацію про умови кредитування.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використанням, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг, у випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.

Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

У порушення умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 29 лютого 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 12 034 грн. 14 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 7 728 грн. 91 коп., заборгованості за процентами у розмірі 3 155 грн. 99 коп., заборгованості по комісії та пені у розмірі 100 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штрафі (процента складова) у розмірі 549 грн. 24 коп., що підтверджується наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості (а.с.34).

Відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами вказаний вище розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Отже, установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов до законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором відповідно до положень вказаного договору та ст.526 ЦК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 13 червня 2016 року, 04 липня 2016 року, 19 липня 2016 року та 03 серпня 2016 року погасила заборгованість за кредитом у загальному розмірі 6 600 грн., а тому вважає, що судом невірно розраховано заборгованість за процентами, штрафними санкціями та пенею, є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позову вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2013 року у розмірі 12 034 грн. 14 коп., яка виникла за період з 19 жовтня 2013 року по 29 лютого 2016 року.

Оскільки відповідачкою сплачені кошти поза межами строку, за який нараховано борг за кредитним договором, тобто після 29 лютого 2016 року, то колегія суддів вважає, що ці платежі повинні бути враховані при виконанні рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому суд першої інстанції вірно не врахував їх при вирішенні вказаних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку по картці №5168 ********4445 за період з 24 грудня 2012 року по 24 січня 2017 року, ОСОБА_2 періодично частково погашала заборгованість по тілу кредиту, процентах та останній платіж здійснила 19 лютого 2016 року у розмірі 200 грн. Тобто, відповідачка періодично вчиняла дії, що свідчать про визнання нею боргу за кредитним договором.

Із вказаним позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 28 квітня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді