"06" грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту,
Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 14.01.2012 року у справі № 2-977/07 було укладено Мирову угоду. 15.08.2012 року постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2604/4539/2012 від 22.03.2012 року (про затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження) було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-977 від 26.10.2007 року. Цією постановою арешт з квартири АДРЕСА_1 було знято. Однак, на теперішній час арешт з квартири не знято. На її звернення щодо зняття заборони відповідач надав відповідь про неможливість у зв'язку із знищенням документообігу відділу за перебігом терміну зберігання.
В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що її сестра ОСОБА_2 перебуває за кордоном. До заяви додала заяву ОСОБА_3 про задоволення позову, та копії свідоцтв про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави для прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
В суді встановлено, що в провадженні Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження № 18202614 щодо примусового виконання рішення суду за виконавчим листом № 2-977, виданим Дніпровським районним судом м. Києва 26.10.2007 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 272 800,00 грн.
22.03.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди у цивільній справі № 2-977/07 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.08.2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Янковською У.В. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-977 від 26.10.2007 року на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2012 року про затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження, закінчено, та припинено чинність арешту майна боржника, накладеного відповідно до постанови № АА876512, АА425601 від 10.12.2007 року.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 перебуває під обтяженням на підставі постанови АК№425601 від 10.12.2007 року, винесеної ВДВС дніпровського району (заборона № 4 відносно ОСОБА_5 та заборона № 5 відносно ОСОБА_4). Дана інформація свідчить по те, що постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Янковської У.В. від 15.08.2012 року про закінчення виконавчого провадження, якою і припинено чинність арешту майна боржника від 10.12.2007 року, не виконана.
З листа Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві слідує, що виконавчих документів відносно ОСОБА_4 у Відділі на виконанні не перебуває. Підтверджено, що 15.08.2012 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження знищено за перебігом терміну зберігання.
З матеріалів справи слідує, що арешт зі спірної квартири на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.08.2012 року до цього часу не знято. Наявність арешту порушує права позивача, яка власника.
В своїй заяві ОСОБА_3, яка була позивачем у справі № 2-977 (2007 рік), зазначила, що вона, як співвласник квартири повністю погоджується з позовом ОСОБА_1 та просить його задовольнити.
Позивач у справі № 2-977 (2007 рік) ОСОБА_2, зі слів позивача, перебуває за кордоном.
З копій свідоцтв про смерть слідує, що ОСОБА_4 (відповідач у справі № 2-977) помер ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_5 (відповідач у справі № 2-977) померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ч. 1 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент подій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.
Оскільки, виконавче провадження закінчено, документи знищено, позивач позбавлена можливості захистити свої законні права поза судовим вирішення спірного питання.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Звільнити майно з-під арешту та зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 (зареєстрований в Єдиному реєстрі заборони відчуження нерухомого майна за № 6406442 та № 6406514).
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя: