08.12.2017 Справа № 756/8270/15-ц
Справа № 756/8270/15-ц
Провадження № 2/756/115/17
рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарях: Бабчук А.І., Клімковській Х.І.,

Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»(далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову ПАТ «БМ Банк» зазначає, що 24.04.2008 року з ОСОБА_4, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 06.06.2008 року змінив прізвище на «ОСОБА_4», укладено кредитний договір № 484/2404408 за умовами якого банком надано позичальнику кредит на суму 175 000 доларів США.

За кредитним договором № 484/2404408 від 24.04.2008 року банком зобов'язання виконано в повному обсягу, однак ОСОБА_4. порушив умови кредитного договору щодо своєчасного внесення чергових платежів на погашення кредиту, у зв'язку з чим у лютому 2013 року банк звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12.07.2013 року, яке набрало законної сили, позов банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4. 260 878доларів США 21 центів, що за офіційним курсом НБУ становило 2 085 206 грн. 97 коп.

У серпні 2013 року банк звернувся до відділу державної виконавчої служби з приводу примусового виконання указаного рішення суду, однак станом на поточну дату ОСОБА_4. не здійснено жодних погашень кредитної заборгованості ні в добровільному, а ні в примусовому порядку, тому за позичальником рахується прострочена заборгованість у сумі 260 878 доларів США 21 центів.

Разом із цим ОСОБА_4. у забезпечення виконань своїх зобов'язань за кредитним договором № 484/2404408, укладено 24.04.2008 року з банком договір іпотеки №484/2404408 за яким позичальник передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_4

Однак, при розгляді адміністративної справи за позовом АТ «БМ Банк» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Пойди С.П., Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві про зобов'язання вчинити дії, з'ясувалося, що ОСОБА_4. під час чинності заочного судового рішення про визнання договору іпотеки № 484/2404408 від 24.08.2008 року недійсним відчужив предмет іпотеки, при цьому 26.11.2012 року Обухівським районним судом Київської області переглянуто заочне рішення за яким договір іпотеки визнано недійсним та у задоволенні позову відмовлено. На день звернення до суду з цим позовом право власності на іпотечну квартиру перейшло за договором купівлі-продажу до ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_4. ухиляється від виконання зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, квартира обтяжена іпотекою за укладеним з банком іпотечним договором вибула із його власності внаслідок існування судового рішення, що в послідуючому було скасовано, тобто в силу ст. 23 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною, ПАТ «БМ Банк» просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 484/2404408 у розмірі 260 878, 21 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 2 085 206 грн. 97 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 22.10.2015 року, до участі у справі у якості третьої особи залучено ОСОБА_4.

Представник ПАТ «БМ Банк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та просили про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Третя особа ОСОБА_4. у судове засідання не з'явився про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неприбуття не повідомив.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 24.04.2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_4, який після укладення 06.06.2008 року шлюбу змінив прізвище на «ОСОБА_4», укладено кредитний договір за умовами якого банком надано позичальнику кредит в сумі 175 000,00 доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 23.04.2018 року. За змістом п. 9.3, 9.4 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та штрафних санкцій, а також відшкодування збитків шляхом надіслання повідомлення, в якому зазначається сума прострочення та термін сплати. У випадку невиконання позичальником вимоги банку, в термін вказаний у повідомленні, датою погашення кредиту у повному обсягу є наступний день після дати зазначеної в повідомлені (т. 1 а.с. 14, т. 2 а.с. 60-65).

Крім того, 24.04.2008 року ОСОБА_4. в забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором укладено з ТОВ «БМ Банк» договір іпотеки №484/2404408 за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_3, що належить іпотекодавцю на праві власності на підстав договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2003 року (а.с. 6-9).

Відповідно до змісту претензії ВАТ «БМ Банк» від 13.08.2009 року, отриманої цього ж дня ОСОБА_4., починаючи з 02.03.2009 року позичальник порушує виконання умов кредитного договору від 24.04.2008 року №484/2404408, тому банком ініційовано вимогу протягом тридцяти днів з моменту отримання даного повідомлення достроково в повному обсязі погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 1756 298 доларів США 15 центів (а.с. 73 т. 2).

19.05.2010 року ВАТ «БМ Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки №484/2404408 від 24.04.2008 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є: квартира АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4. з метою дострокового погашення заборгованості за кредитним договором №484/2404408 від 24.04.2008 року, строк платежу по якому настав 14.09.2009 року, розмір якого станом на 17.05.2010 року становить: 157 340 доларів США 67 центів строкова заборгованість за кредитом, 11 592 долари США 90 центів прострочена заборгованість, 20 185 доларів США 35 центів прострочена заборгованість по процентах, 1 191 доларів США 07 центів строкова заборгованість по процентах, 3 222 долари США 45 центів пеня, що разом становить 193 532 доларів США 44 центів. (т. 2 а.с. 74-75).

21.05.2010 року за указаною заявою банку вчинено виконавчий напис за яким було запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки, що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню оскільки встановлено рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12.06.2012 року у справі за позовом ОСОБА_4. до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О., третя особа ПАТ «БМ Банк», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яке набрало законної сили (т. 2 а.с. 76-78).

Цим рішенням суду апеляційної інстанції від 12.06.2012 року позов ОСОБА_4. задоволено: визнано виконавчий напис від 21.05.2010 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. і зареєстрований в реєстрі за №686, таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12.07.2013 року позов ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_4. про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 260 878 доларів США 21 центів, що за курсом НБУстановить 2 085 206 грн. 97 коп., яка складається із строкової заборгованості за кредитом в розмірі 122 629 доларів США 85 центів, що за курсом НБУ становить 980 180 грн. 39 коп., простроченої суми заборгованості по кредиту у в розмірі 46 303 доларів США 72 центи, що за курсом становить 370 105 грн. 63 коп., простроченої та нарахованої суми заборгованості по процентам в розмірі 90 763 доларів США 16 центи, що за курсом НБУ становить 725 469 грн. 94 коп., та пені у розмірі 1 841 доларів США 48 центів, що за курсом НБУ становить 9451 грн.01коп.

Цим судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлені обставини, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуваннюне підлягають, а саме те, що ОСОБА_4. не виконував належним чином зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати усіх платежів за кредитним договором, укладеним 24.04.2008 року між ним та ТОВ «БМ Банк», допустив прострочення із сплати кредиту, процентів за його користування, що призвело до утворення заборгованості.

У відповідності до п. 9.4 кредитного договору банк направляв відповідачу повідомлення із зазначенням суми прострочення та терміну її сплати, але відповідач не вжив будь-яких дій для погашення заборгованості.

Відповідно до розрахунку станом на 11.02.2013 року заборгованість відповідача перед банком складає 269 199 доларів США 12 центів, що за курсом НБУ (7,9993 грн. / 1 дол. США) дорівнює 2 151 708 грн. 57 коп. (т. 1 а.с. 18-21, т. 2 а.с. 76 -78).

Постановами державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 10.12.2014 року виконавчі листи Оболонського районного суду м. Києва № 2/756/1809/13 від 28.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_4. заборгованості, повернуто стягувану ПАТ «БМ Банк» з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (т.1 а.с. 22-25).

Разом з цим, заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.10.2011 року позов ОСОБА_4. до ТОВ «БМ Банк» про захист прав споживача та визнання договорів недійсними задоволено: договір кредиту № 484/2404408 від 24.04.2008 року та договір іпотеки № 484/2404408 від 24.04.2008 року, укладені між ОСОБА_4. та ТОВ «БМ Банк», визнано недійсними; в порядку застосування недійсності договору іпотеки № 484/2404408 від 24.04.2008 року, посвідченого нотаріально із накладенням заборони на відчуження майна, зобов'язано органи нотаріату зняти заборону відчуження майна (нерухомого майна квартири АДРЕСА_2, що є предметом договору іпотеки № 484/2404408 від 24.04.2008 року) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та виключено запис за номером 7100313 від 24.04.2008 року, з державного реєстру іпотек виключити запис № 7100342 (т. 1 а.с. 77).

Після скасування цього заочного рішення, Обухівським районним судом Київської області ухвалено рішення від 26.11.2012 року, яким ОСОБА_4. у позові до ТОВ «БМ Банк» про захист прав споживача та визнання договорів недійсними відмовлено (т. 1 а.с. 81-83).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22.08.2014 року допущено поворот виконання заочного рішення цього суду від 19.11.2011 року у справі за позовом ОСОБА_4. до ТОВ «БМ Банк» про захист прав споживача та визнання договорів недійсними та зобов'язано органи нотаріату, Реєстраційну службу ГУЮ у м. Києві зареєструвати (поновити) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна іпотеку та заборону на відчуження нерухомого майна з 20.04.2008 року, а саме на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки № 484/2404408 від 24.04.2008 року (т. 1 а.с. 84).

Проте, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.11.2014 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2014 року (т. 1 а.с. 78-80).

Так, згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2014 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2012 року, рішення про державну реєстрацію 20.11.2013 року (т. 1 а.с. 229).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2014 року ОСОБА_2 придбав, а ОСОБА_7 продала квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 227-228).

Згідно змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 17.08.2016 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, ця квартира обтяжена іпотекою, іпотекодержателем є ПАТ «БМ Банк» (т. 2 а.с 47-49)

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 575 ЦК України установлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частинами 1 та 2 ст. 23Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, зробленого у постанові від 27.05.2015 року у справі № 6-332цс15, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оскільки у судовому засіданні установлено те, що спірна квартира передана ОСОБА_4. в іпотеку ПАТ «БМ Банк» на забезпечення виконання зобов'язання за укладеним з банком кредитним договором, однак була відчужена ним іншій особі під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано; ОСОБА_4. порушив умови основного зобов'язання забезпеченого іпотекою внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про дійсність для відповідача, як останнього набувача спірної квартири обов'язків іпотекодавця та збереження обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором укладеним між ОСОБА_4. та ПАТ «БМ Банк» від 24.04.2008 року, тобто обґрунтованість позовних вимог банку.

Разом із цим, під час судового розгляду представником відповідача подано заяву в якій він просить суд застосувати при вирішенні спору наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 258 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі №375/16022/15 викладено правовий висновок за яким позивач (ПАТ «ОТП Банк») міг пред'явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

Враховуючи, що позивач ПАТ «БМ Банк» скористався передбаченим умовами кредитного договору правом на дострокове повернення боржником - ОСОБА_4. кредиту та сплату відсотків за користування ним, направив боржнику претензію від 13.08.2009 року, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання, який внаслідок невиконанням позичальником вимоги банку настав 14.09.2009 року, а умовами договору іпотеки передбачено забезпечення зобов'язань ОСОБА_4. у межах строку виконання зобов'язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у банку виникло саме 14.09.2009 року, однак до суду з таким позовом банк звернувся лише у червні 2015 року.

У судовому засіданні не було встановлено обставин, які відповідно до ст.ст. 263 та 264 ЦК України є підставами для зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності чи будь яких поважних причин для його поновлення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у позові за спливом строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м.Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук