АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Справа №623/2126/17 Головуючий суддя І інстанції Герцов О.М.
Провадження № 22-ц/790/6911/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року (суддя Герцов О.М.) по справі за позовом ОСОБА_1, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_1, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 23 червня 2016 року він мав везти свою доньку ОСОБА_2 до державного закладу «Дитячий спеціалізований санаторій «Зелена гірка» в м. Одеса. У нього були заздалегідь куплені квитки на потяг сполученням Харків - Одесса, що відправляється з м. Харків о 16 годині 13 хвилин.

Для того, щоб вчасно дістатись м. Харкова він планував доїхати рейсовим автобусом №2 з кінцевої зупинки «ІОМЗ» до залізничного вокзалу м. Ізюм, щоб їхати електропотягом. Тому за графіком руху автобусів міського маршруту він з донькою вийшов до кінцевої зупинки «ІОМЗ». Однак автобус виконав рейс не за графіком, а відправився на 5 хвилин пізніше, в зв'язку з чим він запізнився на електропотяг до м. Харкова, і його донька могла зовсім не потрапити до санаторію. Тому вони були вимушені їхати до м. Харкова не електропотягом, як планували, а автобусом сполученням Слов'янськ-Харків о 12годині 10 хвилин, на що витратив значні для нього кошти.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 липня 2017 року вина відповідача в затримці рейсу визнана, на його користь стягнуто в повному обсязі завдану матеріальну шкоду.

Однак крім матеріальної шкоди, діями відповідача йому та доньці ОСОБА_2 завдано і моральну шкоду, яку вони оцінюють в 3000,00 грн. оскільки він переніс сильні душевні хвилювання, було порушено нормальний, звичний для нього та його сім'ї спосіб життя.

В день коли відбувся інцидент з водієм, тобто 23 червня 2016 року, він також відчував моральні страждання, водій автобуса грубо з ним поводився, ображав його та доньку.

Він є інвалідом 3 групи, перенесені ним моральні страждання негативно позначаються на стані його здоров'я.

З вини відповідача його донька могла зовсім не дістатись до санаторію. В зв'язку з тим, що він витратив кошти на проїзд автобусом з м. Ізюм до м. Харкова, у доньки не залишалось кишенькових коштів на відпочинок. Його донька замість відпочинку постійно нервувала, відчувала себе приниженою.

Він планував дати доньці у якості кишенькових коштів 200 грн., але отримала лише 50 грн. на 21 день перебування у дитячому таборі, в зв'язку з чим не змогла відвідати дельфінарій, екскурсії, зробити загальну фотографію перебування у таборі, яка коштувала близько 80 грн. та ін.

Представник відповідача ТОВ «Ізюмське АТП» позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що дійсно з вини їхнього водія позивач вимушений був їхати до м. Харкова автобусом, а не електропоїздом, в зв'язку з чим відшкодували позивачу витрати на квиток у розмірі 168,84грн. Вони пропонували позивачу компенсувати моральну шкоду у розмірі 1000 грн., але позивач відмовився наполягаючи на сумі 3000грн. На їх думку сума 3000 грн. не відповідає тим незручностям які понесли позивачі.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Ізюмське АТП» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000грн. та судовий збір в розмірі 640грн., а всього 1640грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Ізюмське АТП» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вважає рішення суду не справедливим та таким, що ухвалено з порушенням норма матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 23 червня 2016 року ОСОБА_1 мав везти доньку ОСОБА_2 до державного закладу «Дитячий спеціалізований санаторій «Зелена гірка» в м. Одеса.

Виконання рейсу автобусом маршруту №2 відбулося не за графіком, що призвело до спізнення ОСОБА_1 на електропоїзд та необхідності придбати для себе та доньки квитки на автобус сполученням Слов'янськ - Харків.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 17 липня 2017 року стягнуто з ТОВ «Ізюмське АТП» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 168,88грн. та судовий збір в розмірі 640грн., а всього 808,88грн.

Рішення набрало законної сили і на теперішній час є чинним.

Відповідно до статті 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Пунктом 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, умовами виникнення зобов'язання з відшкодування шкоди є: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою; вина завдавача шкоди. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов'язання з відшкодування шкоди не виникає.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що він переніс сильні душевні хвилювання, було порушено нормальний, звичний для нього та його сім'ї спосіб життя. Водій автобуса грубо з ним поводився, ображав його та доньку. Він є інвалідом 3 групи, перенесені ним моральні страждання негативно позначаються на стані його здоров'я; донька не отримала запланованих 200 грн., а лише 50 грн.

Моральну шкоду позивачі оцінюють в розмірі 3000грн.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача завдано позивачу моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, на відшкодування якої стягнуто з відповідача 1000грн.

Сума моральної шкоди в розмірі заявленому позивачами не доведена.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд правильно визначив її розмір, який є необхідним і достатнім, доведеним і таким, що підлягає стягненню з відповідача, враховуючи принцип розумності і справедливості, що повністю відповідає вимогам ст. 1167 ЦК України, а також роз'ясненням, даним в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Разом з тим, колегія вважає, що із мотивувальної частини рішення підлягає виключенню висновок суду такого змісту «а і в зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх батьківських обов'язків».

Такий висновок є припущенням, т.я. матеріали справи не містять відповідних доказів.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення підлягає зміні.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду такого змісту « а і в зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх батьківських обов'язків».

В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 26 грудня 2017 року.

Головуючий -

Судді: