АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/1713/17 Головуючий суддя І інстанції Клименко А. М.
Провадження № 22-ц/790/6458/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року за позовом ОСОБА_2, який також діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_2, , який також діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому та його неповнолітньому сину на праві власності належить по ? частині, а відповідачу - ? частина квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що у добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо користування належним їм майном, позивач просив визначити порядок користування вказаною квартирою, відповідно до якого виділити йому та його сину в користування житлові кімнати літ. 3 та літ. 4, площею 14,8 м.кв. та 13 м.кв. відповідно, відповідачу виділити у користування житлову кімнату літ.2, площею 16,3 м.кв.; кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та шафу залишити у спільному користуванні співвласників.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що запропонований позивачем ОСОБА_2 порядок користування квартирою є неприйнятним, оскільки передбачає виділення відповідачу у користування житлового приміщення, розмір якого значно менший за його ідеальну частку у праві власності.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві власності по ? частині, а ОСОБА_5 - ? частина квартири АДРЕСА_1, порядок користування якою відповідно до розміру часток співвласників не встановлений, що в свою чергу створює певні перешкоди сторонам у праві вільного користування спірним майном.

Квартира складається з наступних приміщень: житлових кімнат площею 16,3 кв.м., 14,8 кв.м., 13 кв.м., кухні площею 6,9 кв.м.; вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 2 кв.м., коридору площею 8,6 кв.м., вбудованої шафи площею 0,6 кв.м.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 356, ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок житлового будинку з володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Оскільки відповідачу належить на праві власності ? частина квартири житловою площею 44,1 кв.м., його реальна частка має становити 22,05 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що запропонований позивачем порядок користування квартирою призведе до порушення прав відповідача, оскільки в такому випадку йому буде виділено житлову кімнату 16,3 кв.м., що на 5,75 кв.м., тобто на 26% менше, ніж становить його ідеальна частка.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

Л.А. Швецова