АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3065/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2813/17Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М., при секретарі: Рибак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 червня 2006 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою 36 % річних на строк, що відповідає строку дії картки. Вказував, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2013 року із відповідача на користь банку стягнуто заборгованість станом на 31 серпня 2013 року. Разом з тим, у звязку з невиконанням боржником рішення суду продовжується нарахування процентів та штрафу. В звязку з чим, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11076,22 грн., із яких: 10072,59 грн. - проценти, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 503,63 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився представник ПАТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом неповно зясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором зі сплати процентів за період із 01 вересня 2013 року по 31 січня 2016 року у розмірі 4 791,04 грн. та штраф у розмірі 239,55 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року скасовано рішення Апеляційного суду Полтавської області в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення підвищених процентів, у цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове засідання проводилось за відсутності сторін по справі, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги в частині позовних вимог ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення підвищених процентів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 16 червня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою 36 % річних на строк, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2013 року із відповідача на користь банку стягнуто заборгованість станом на 31 серпня 2013 року. Разом з тим, у зв'язку з невиконанням боржником рішення суду продовжується нарахування процентів та штрафу.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за відсотками, яка виникла після зазначеного вище судового рішення. При цьому вказував, що згідно п. 5.5.1. Правил користування платіжною картою, відсоткова ставка за користування кредитом, зокрема в частині тіла кредиту, яке є простроченою заборгованістю, складає 72%.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, а також посилався на те, що за даним кредитним договором вже було стягнення згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23.12.2013 року.

Апеляційний суд відмовляючи у задоволені позовних вимог в цій частині виходив з того, що оскільки за встановлених по справі обставин, це є фактично одностороннє збільшення процентної ставки, яке проведено з порушення встановленої процедури, а тому підстави для стягнення відсотків за збільшеною процентною ставкою відсутні.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Тому, зважаючи на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року було скасовано рішення апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2016 року лише в частині стягнення підвищених процентів, а тому рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року переглядається апеляційним судом лише в частині позовних вимог ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення підвищених процентів.

Згідно із частинами першою і другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зі змісту наведених норм випливає висновок, що зобовязання з кредитного договору передбачає єдиний обовязок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом. При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

З огляду на встановлені обставини справи та зазначені норми закону, присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

За таких обставин вимога банку про стягнення відсотків за період з дня ухвалення заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2013 року по день предявлення нового позову є правомірною.

Так, відповідно до заяви про отримання кредиту, яка підписана ОСОБА_2, вбачається, що базова процентна ставка за кредитом становить 36% річних.

Однак, банку відмовлено у стягненні підвищених процентів, які нараховані на підставі п.5.5.1. Правил користування платіжною карткою.

Пунктом 5.5.1. Правил користування платіжною карткою визначено, що за несвоєчасне виконання боргових зобовязань (користування кредитом і овердрафтом) утримувач картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою чи додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами.

Відповідно до частини третьої статті 213 цього Кодексу при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) як вид забезпечення зобовязання є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Виконання зобовязання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобовязань.

Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобовязання. За допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобовязання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, умови кредитного договору передбачають нарахування та сплату щомісячних процентів, тобто розмір процентної ставки за користування кредитом у разі, коли терміни внесення платежів не порушено (36% річних); та підвищених процентів розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом у разі порушення строків погашення кредиту. При цьому в разі дотримання графіку внесення платежів процентна ставка як плата за користування кредитними коштами залишається у погодженому сторонами розмірі.

Тобто, у даних спірних правовідносинах плата за користування кредитними коштами не збільшувалася банком, 72% річних банк нарахував у звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань, що вказує на те, що дані проценти є за своєю юридичною природою пенею.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1964цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З урахуванням вищевикладеного з відповідача підлягають до стягнення проценти за порушення зобовязання за кредитним договором в межах річного строку, який передував зверненню позивача до суду

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи те що, сума нарахованої банком пені (процентів за неналежне виконання зобовязання за кредитним договором) значно перевищує розмір збитків, колегія суддів приходить до висновку, про зменшення суми неустойки до 2395,52 грн., що відповідає половині суми відсотків за користування кредитом стягнутих за вказаний період.

За таких обставин, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення підвищених процентів, яким позов в цій частині задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення підвищених процентів- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення підвищених процентів- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по стягненню підвищених процентів за кредитним договором № б/н від 16.06.2006 року у розмірі 2395,52 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: