АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/606/17-ц 22-ц/774/1246/К/17
Справа № 212/606/17-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1246/К/17 Тимошенко Т. І.
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - Руденка Іллі Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (ПрАТ "ЦГЗК") про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період роботи у відповідача 09 жовтня 1997 р. із нею стався нещасний випадок, який пов'язаний з виробництвом. Вона була травмована. Висновком МСЕК первинно 06 лютого 1998 року їй встановлено 40% втрати працездатності та 2 група інвалідності. У подальшому стан її здоров'я погіршився, за результатами повторного огляду МСЕК встановлено 65 % втрати професійної працездатності безстроково, та встановлено 2 групу інвалідності безстроково. Позивач переносить моральні страждання та постійний фізичний біль, пов'язані з трудовим каліцтвом, лікуванням та неможливістю вести повноцінний спосіб життя. У зв'язку з чим, представник просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 96000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 який діє на підставі договору в інтересах ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 30000 грн. Також з відповідача стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, вважає, що висновки суду не відповідають матеріалам справи, тому ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та просить суд ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «ЦГЗК» зазначає що обов'язок відповідача відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований; в діях відповідача відсутня протиправна поведінка. Крім того, судом при ухвалені рішення невірно застосовані норми ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, які не поширюються на даний вид правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 жовтня 1997 року під час виконання трудових обов'язків начальника бюро металів і реконструкцій відділу матеріально - технічного забезпечення ВАТ «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» із позивачем ОСОБА_5, на території складу підшипників та інструменту цеху підготовки виробництва отримала виробничу травму голови.

Відповідно до п. 11.3 Акту розслідування нещасного випадку форми Н-1 від 10 жовтня 1997 року № 20 причиною нещасного випадку на виробництві, який стався з ОСОБА_5, було визнано несправність замка зачинення дверей кабіни автомобіля, а також відсутність контролю з боку інженерно - технічних працівників АТЦ-2 за технічним станом транспортних засобів.

Первісним оглядом МСЕК від 06 лютого 1998 року ОСОБА_5 встановлено 40 % втрати професійної працездатності та встановлено 2 групу інвалідності.

У подальшому стан здоров'я ОСОБА_5 погіршився, за результатами повторного огляду МСЕК від 26 січня 2000 року ОСОБА_5 встановлено 65 % втрати професійної працездатності безстроково, та встановлено 2 групу інвалідності безстроково. (а.с.6).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим трудовим каліцтвом, моральної шкоди відповідачем, який не забезпечив безпечні умови трудового процесу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача в частині не поширення на спірні правовідносини ст.237-1 КЗпП такими, що не відповідають законодавству.

Як видно з акту розслідування причин нещасного випадку, що сталося із ОСОБА_5 на виробництві на території складу підшипників, під час виконання нею трудових обов'язків у зв'язку із несправністю замка зачинення дверей кабіни автомобіля. Працівниками , які допустили порушення законодавства у сфері охорони праці встановлено водія й майстра та механіка автоколони ( а.с.3,4).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ПрАТ «ЦГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПрАТ «ЦГЗК».

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_5 пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з лютого 1998 року, тобто з моменту встановлення їй вперше стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до п. 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

На час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалось п. 11 Правил, відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати складає 3200 грн.

Також, спростовуються й доводи відповідача ПрАТ «ЦГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із трудовим каліцтвом, встановлений медичними довідками, позивач переносить фізичний біль та страждання у зв'язку із отриманою травмою голови. Позивач змушена проходити медикаментозне лікування, переносить фізичні страждання, що позбавляє її нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що до необґрунтованості визначеного судом розміру компенсації моральної шкоди. Який визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, ступінь втрати працездатності, який становив 40%, згодом стан здоров'я позивача погіршився, їй встановлено 65%, тривалість і тяжкість отриманого трудового каліцтва, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, у зв'язку із отриманим каліцтвом та встановленою групою інвалідності позивач вимушена була звільнитися через стан здоров'я , розмір моральної шкоди визначений з урахуванням усіх обставин справи, відповідає засадам справедливості, розумності, виваженості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, на підставі ст. 375 ЦПК України, має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: