Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, наступним чином: йому у користування виділити житлову кімнату площею 14,4 кв.м., що відповідає розміру його частки на квартиру; у користуванні відповідача залишити житлову кімнату площею 18,0 кв.м., балкон 0,9 кв.м., що перевищує в натурі розмір її частки в праві власності на квратиру; в загальному користуванні залишити: кухню площею 9,3 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м. , вбиральню - 1,4 кв.м., коридор - 10,4 кв.м., веранду - 3,7 кв.м. та кладову - 1 кв.м.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є власником ? частини квартири АДРЕСА_1. Ця квартира була придбана за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2.

Рішенням Дніпровського районного суду від 10 липня 2015 року шлюб було розірвано.

На підставі рішення Дніпровського районного суду від 21 січня 2015 року ? частина вищевказаної квартири належить йому, інша ? частина ОСОБА_2.

Згідно з технічним паспортом, квартира є двокімнатною, житлова площа - 32,4 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 18,0 кв.м., 2-а кімната - 14,4 кв.м., кухня - 9,3 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., вбиральня - 1,4 кв.м., коридор - 10,4 кв.м., веранда - 3,7 кв.м., кладова -1 кв.м., балкон - 0,9 кв.м.. Загальна площа квартири - 61,7 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.

Він, як співвласник вказаного житла, має волевиявлення зі встановлення порядку користування вищезазначеною квартирою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позов та викладені у ньому обставини, просила задовольнити вимоги, додатково пояснила, що позивач проживає у м. Бровари, ключів від квартири АДРЕСА_1 у м. Києві він не має; у спірному житловому приміщенні проживає відповідач зі своїм співмешканцем та молодша донька сторін по справі ОСОБА_4, старша донька ОСОБА_5 мешкає з позивачем. Позивач хоче проживати у належній йому квартирі, тому звернувся до суду з даним позовом для встановлення порядку користування житлом для уникнення у подальшому утисків його прав.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, пояснила, що позов є безпідставним і необґрунтованим, жодних непорозумінь щодо користування спільною квартирою з ОСОБА_1 не виникало, позивачу ніхто не перешкоджає у користуванні квартирою, він приїжджає до дітей, ключі від квартири позивач віддав добровільно, з вимогою або пропозицією стосовно встановлення порядку користування житлом жодного разу до неї не звертався, у спірній квартирі на даний час проживає вона з меншою донькою, інколи до неї приїздить її друг, старша донька півтора місяця гостить у батька (позивача) у м. Бровари.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2000 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний (а.с. 12-14).

У період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами придбана квартира АДРЕСА_1, яка має загальну площу 61,70 кв.м., жилу площу 32,40 кв.м., право власності на яку було оформлене на ім'я ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.10.2005 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації), зареєстрованим у Київському міському БТІ та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна 10.10.2005 р. (а.с. 21, 22).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2015 р. визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на ? частку спірної квартири (а.с. 15-17).

Відповідно довідки по формі № 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 12.04.2017 року № 743, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи, а саме: сторони по справі і неповнолітні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23).

Згідно технічної характеристики та поверхового плану квартири, загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 61,7 м.кв., житлова - 32,4 м.кв., яка складається із двох відокремлених кімнат площами 14,4 м.кв. та 18,0 м.кв., також місць загального користування: кухні площею 9,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., коридору площею 10,4 кв.м., веранди площею 3,7 кв.м., кладової площею 1,0 кв.м. та балкону площею 0,9 кв.м., який межує з кімнатою площею 18 кв.м. (а.с. 18-20).

За нормою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Вищевказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15.

Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Враховуючи, що позивач та відповідач є власниками по 1/2 частки квартири, належна їм частина квартири складає по 16,2 кв.м. житлової площі.

При цьому позивач просить виділити йому у користування кімнату площею 14,4 кв.м., яка є відокремленою, а відповідачу - відокремлену кімнату площею 18,00 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м., вихід на який є з цієї ж кімнати. Решту місць загального користування, а саме: кухню площею 9,3 кв.м., ванну кімнату - 2,6 кв.м. , вбиральню - 1,4 кв.м., коридор - 10,4 кв.м., веранду - 3,7 кв.м. та кладову площею 1 кв.м. - залишити у загальному користуванні.

Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

За нормою ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як зазначено вище, кімнати спірної квартири (18,0 кв.м. та 14,4 кв.м.) не відповідають ідеальним часткам сторін (по 16,2 кв.м. житлової площі), як власників спільної часткової власності.

При цьому з урахуванням позовних вимог про виділ позивачу у користування кімнати площею 14,4 кв.м., що є меншою на 1,8 кв.м. від ідеальної частки житлової площі квартири у праві власності позивача, та виділ відповідачу у користування кімнати площею 18 кв.м. з межуючим до неї балконом, що є, відповідно, більшою на 1,8 кв.м. від ідеальної частки житлової площі квартири у праві власності відповідача, права останньої, як власника у спільній частковій власності спірного нерухомого майна при такому встановленні порядку користування житлом не порушуються, тому позов підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача з посиланням на те, що з позивачем відсутній спір стосовно порядку користування квартирою, як підставу для відмови у задоволенні позову суд прийняти до уваги не може, оскільки заявлені вимоги не суперечать закону, захист цивільних прав та інтересів судом, у тому числі щодо права власності, передбачено положеннями Цивільного кодексу України, до того ж відповідач суду пояснила, що вона спілкувалась з позивачем, який хоче вирішити спір в судовому порядку, підписувати будь які документи з приводу квартири, включаючи нотаріальне погодження щодо користування спільним майном, вона не буде.

За викладених обставин суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 358, 360, 364 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Виділити у користування ОСОБА_1 кімнату площею 14,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1; ОСОБА_2 виділити у користування кімнату площею 18 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м.; залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кухню площею 9,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м. , вбиральню площею 1,4 кв.м., коридор площею 10,4 кв.м., веранду площею 3,7 кв.м., кладову площею 1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя