Провадження № 2/127/5738/17
У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді: Гриневича В.С.,

при секретарі: Марценюк А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, її представника: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні заяву представника відповідача про закриття провадження у справі №127/21124/17 за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України в особі Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду перебуває цивільна справа №127/21124/17 за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України в особі Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

08.12.2017р. до суду надійшло заява представника відповідача про закриття провадження у справі, яка мотивована тим, що ухвалою господарського суду м. Києва порушено провадження у справі №910/23972/16 про банкрутство Концерну «Військторгсервіс», а справи з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство підвідомчі господарським судам.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вказану заяву та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував щодо закриття провадження у справі, посилаючись на те, що позивач працювала на посаді офіціанта кафе «Офіцерське», її посада не відноситься до категорії посадових чи службових осіб, а тому даній спір підсудний Вінницькому міському суду. Крім того, як зазначив представник позивача, в подальшому позивач може зменшити позовні вимоги, та не заявляти вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а відтак можливо такі вимоги позивача будуть розглядатися іншим судом

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши заяву про закриття провадження у справі та матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви та закриття провадження у справі, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала в кафе «Офіцерське», що входить до складу Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» та була звільнена з роботи у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників.

З положення про Вінницьку філію Концерну «Військторгсервіс», яке затверджено наказом генерального директора концерну від 03.07.2017р. №83 слідує, що Вінницька філія є відокремленим структурним підрозділом Концерну «Військторгсервіс», створеним відповідно до наказу генерального директора Концерну «Військторгсервіс», філія не є юридичною особою, головне підприємство несе відповідальність за зобовязаннями філії. (а.с. 80-81)

Як вбачається з позовної заяви, предметом позовних вимог є вимоги позивача про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В той же час, як встановлено судом та слідує з ухвали господарського суду м. Києва від 21.03.2017р., яка сформована судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, 21 березня 2017 року господарським судом м. Києва року порушено провадження у справі №910/23972/16 про банкрутство Концерну «Військторгсервіс». (а.с. 76-79)

Цією ж ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та введено процедуру розпорядження майном.

В подальшому, ухвалою господарського суду міста Києва від 29.06.17 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 33.250.999, 86 грн. та ухвалою цього ж суду від 04.12.2017р. розгляд справи призначено на 21.12.17.

Частиною другою статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналогічна норма закріплена у статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідно до частини четвертої якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Таким чином, оскільки відносно відповідача - Концерну «Військторгсервіс», порушено провадження у справі про банкрутство, то з урахуванням приписів п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України справи у спорах з майновими вимогами до відповідача, у тому числі справи у спорах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника підвідомчі господарським судам, а саме, в даному випадку, господарському суду м. Києва.

Посилання представника позивача на ту обставину, що позивач не відноситься до категорії посадових чи службових осіб судом до уваги не приймається, оскільки позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу витікають одна з одної та нерозривно повязані між собою.

Зокрема, відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, наслідком задоволення судом позовної вимоги про поновлення працівника на роботі є стягнення з боржника середнього заробітку за час вимушеного прогул, тоді як статтею 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та статтею 12 ГПК України вирішення усіх майнових спорів з вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, віднесено до компетенції господарських судів.

Крім того, конструкція пункту 7 частини першої статті 12 ГПУ України побудована таким чином, що перша частина речення пункту 7 містить загальне правило, за яким господарським судам підвідомчі усі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, а остання частина цього речення містить виключення із загального правила.

Зокрема, господарським судам не підвідомчі справи:

1) пов'язані із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також;

2) справи у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Однак, у вказаному переліку відсутні справи про поновлення на роботі працівників особи, відносно якої порушено справу про банкрутство.

Таким чином, з системного аналізу положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 12 ГПК України та статті 15 ЦПК України слідує висновок, що з моменту порушення справи про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мають пріорітет у застосуванні під час розгляду справ про банкрутство перед іншими законодавчими актами України.

У зв'язку з цим термін або ж словосполучення у статті 10 вказаного Закону та статті 12 ГПК - «посадових та службових осіб» включає в себе також інших працівників, оскільки вказане словосполучення слід розуміти в більш широкому трактуванні, а вимоги про поновлення осіб на роботі, задоволення яких тягне за собою необхідність задоволення майнових вимог до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, підвідомчі господарським судам.

Аналогічний висновок висловлений Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 жовтня 2017 року при розгляді справи №554/9412/16-ц.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене позовна заява ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України в особі Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підвідомча господарському суду м. Києва, у звязку з чим провадження у справі №127/21124/17 підлягає закриттю.

Згідно з частиною другою статті 206 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 205, 208-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Провадження у справі №127/21124/17 за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України в особі Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» Міністерства оборони України про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, закрити.

Розяснити позивачу, що вирішення вимог позивача віднесено до юрисдикції господарського суду м. Києва.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: