Справа № 369/6361/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5403/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 45 07.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановила:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовувала тим, що станом на час позову у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи: позивач, її донька - ОСОБА_4, син - ОСОБА_2, та онука ОСОБА_5, що підтверджується довідкою ф. 3, виданою ЖЕД № 4 м. Вишневе.

Відповідач з грудня 2011 року не проживає у вищевказаній квартирі, участі в утримані, в тому числі, проведенні поточних ремонтів квартири, сплаті вартості комунальних послуг не приймає, і всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені на позивача та її доньку, не виконує.

Усі витрати по утриманню, в тому числі, проведенні поточних ремонтів квартири, сплаті вартості комунальних послуг несе позивач.

У зв'язку з зазначеним, позивач просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року і закрити провадження по справі. Також апелянт просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 понесені ним судові витрати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки форми 3, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 (наймач та власник особового рахунку), ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Згідно актів депутата Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12.03.2012 року, 17.05.2012 року, 23.08.2012 року, 01.06.2015 року вбачається, що громадянин ОСОБА_2, не проживає за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2011 року по теперішній час.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втрати право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що неодноразово звертався із заявою до Києво-Святошинського РВ ГУМВС України у Київській області, оскільки він був обмежений у праві користування зазначеним жилим приміщенням, та на підтвердження даного факту апелянт приєднав до апеляційної скарги витяги про його звернення з зазначеними заявами. Колегія суддів критично оцінює дані доводи апеляційної скарги, оскільки звернення ОСОБА_2 з заявами до правохоронних органів не є належними та допустимими доказами того, що йому чинили перешкоди у користуванні жилим приміщенням.

Слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається та як зясовано судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 добровільно залишив жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в зазначеній вище квартирі. Жодних належних та допустимих доказів поважності не проживання у АДРЕСА_1, апеляційному суду надано не було.

У зв'язку з вищезазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду відповідають обставинам справи, встановлених судом відповідно до норм процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють правовідносини сторін у цій справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Мельник Я.С.

Матвієнко Ю.О.