Номер провадження: 22-ц/785/7520/17
Номер справи місцевого суду: 523/9655/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2017 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_4. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила: 1) вселити її, ОСОБА_4, у квартиру № 31 в будинку № 30 по 39-а Лінія в м. Одесі; 2) встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою, виділивши їй в користування житлову кімнату, площею 18,1 кв. м.; 3) зобовязати ОСОБА_5 не чинити їй перешкод у користуванні виділеною їй кімнатою і підсобними приміщеннями квартири.

ОСОБА_4 позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.07.2015 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, їй належить ? частина квартири № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі (далі Квартира), яка в цілому складається з двох житловий кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 56,3 кв. м.. Іншим співвласником квартири є - ОСОБА_5, який з початку 2016 р. не дає їй можливості користуватись квартирою. Вона не має можливості потрапити в квартиру. Всі намагання вирішити ситуацію мирним шляхом не дали результату.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 р. позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним задоволено.

Вселено ОСОБА_4 (ІПН - НОМЕР_1) до квартири № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі.

Встановлено порядок користування квартирою № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі, згідно якого: - виділено у користування ОСОБА_4 (ІПН - НОМЕР_1) житлову кімнату літ. № 5, площею - 18,1 кв. м.; - виділено у користування ОСОБА_5 житлову кімнату № 2, площею - 16,5 кв. м..

У загальному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено: - коридор літ. № 1, площею - 10,8 кв. м.; - кухню літ. 3, площею - 7,7 кв. м.; - санвузол літ. №4, площею - 3,2 кв. м..

Зобовязано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі, згідно встановленого порядку користування квартирою, відповідно до п. 3 рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІПН - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості житла у розмірі 11 000,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 ? частину витрат за проведення судової-будівельної експертизи у розмірі 3 170,88 грн..

Звільнено ОСОБА_5 від сплати судового збору.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на те, що на початку 2016 р. ОСОБА_7 поміняв замки у квартирі, до квартири її не впускає. Вона, як співвласник квартири, має право вимагати усунення перешкод у користуванні належною їй власністю. Можливість виділення їй кімнати, площею 18,1 кв. м., підтверджена висновком судової експертизи. Твердження апелянта про те, що її матір постійно користувалася тільки кімнатою, площею 16,5 кв. м., не відповідає дійсності. Справа була розглянута за відсутності апелянта без порушень діючого процесуального законодавства, у звязку з його повторною неявкою до суду.

ОСОБА_4І та її представник у судовому засіданні підтримали викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам законодавства в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про визначення порядку користування квартирою,суд першої інстанції виходив із запропонованих у висновку судової будівельно-технічної експертизи варіантів користування квартирою, оскільки розділити квартиру на два окремі обєкти нерухомості неможливо. При цьому, суд враховував матеріальне становище сторін, пропозицію позивача щодо сплати відповідачу грошової компенсації за різницю у площі житлових кімнат (а. с. 98 100).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про необхідність визначення порядку користування квартирою. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 319, 355, 358 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 2132 - 214 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.07.2015 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, належить ? частина квартири № 31 у будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі. (а. с. 4 - 5). Право власності ОСОБА_4 на ? ч. квартири зареєстровано в державному реєстрі (а. с. 6).

Іншим співвласником квартири у розмірі ? частки є ОСОБА_5 (а. с. 9).

Квартира складається з: - житлової кімнати № 2, площею - 16,5 кв. м.; - житлової кімнати № 5, площею - 18,1 кв. м.; - коридору № 1, площею - 10,8 кв. м.; - кухні № 3, площею - 7,7 кв. м.; - санвузла № 4, площею - 3,2 кв. м. (а. с. 10 11).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує конфліктна ситуація з приводу користування квартирою № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі, що підтверджується листами Суворовського ВП від 07.06.2016 р. та від 02.08.2016 р. (а. с. 14, 19).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5333 від 28.03.2017 р. (а. с. 69 78) ринкова вартість квартири № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі становить 796 000 грн.. Розділити квартиру на дві самостійні частині в частках по ? частки кожному неможливо. Запропоновано порядок користування, який максимально наближений до ідеальних часток, а саме виділити І-й стороні з часткою ? ч. - житлову кімнату, площею - 16,5 кв. м., ІІ-й стороні з часткою ? ч. - житлову кімнату, площею - 18,1 кв. м.. Враховуючи, що ІІ-й стороні виділяється кімната, площею - 18,1 кв. м., що на - 0,8 кв.м. бульше ідеально належної площі, то сума компенсації І-й стороні дорівнює 11 000,00 грн.. Приміщення коридору, кухні та санвузлу запропоновано залишити у спільному користуванні сторін.

Між сторонами виникли правовідносини щодо спільного користування квартирою.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на

увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користування учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим

будинком може бути встановлено і між учасниками спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Разом з тим, не можна погодитися з визначеним судом першої інстанції порядком користування квартирою, а саме виділення в користування житлових кімнат, сплатою грошової компенсації та стягнення з ОСОБА_5 ? ч. витрат на проведення судової експертизи.

Враховуючи постійне проживання ОСОБА_5 у спірній квартирі, знаходження в кімнаті, площею 18,1 кв. м., його речей, колегія суддів вважає,що цю кімнату необхідно виділити саме ОСОБА_5.

ОСОБА_4 не заявляла позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості різниці у площі виділених сторонам житлових кімнат та ? ч. витрат за проведення судової експертизи. Задовольнивши такі вимоги, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України).

Доводи апелянта про неврахування судом тривалого користування ним квартирою, його незгоди на отримання грошової компенсації, є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо розгляду справи за його відсутності за наявності клопотання про відкладення розгляду справи, знаходження в суді справи за його позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не засновані на положеннях діючого законодавства (ст. ст. 11, 169 ЦПК України), а тому є неспроможними.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 є частково обґрунтованою, а тому є треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4.

На підставі ст. 82 ЦПК України, враховуючи вік та майновий стан ОСОБА_5, колегія суддів вважає необхідним звільнити його від сплати судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, у квартиру № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі.

Встановити порядок користування квартирою № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі, виділивши у користування:

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, житлову кімнату № 2, площею - 16,5 кв. м.;

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, житлову кімнату № 5, площею - 18,1 кв. м..

У загальному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити коридор літ. № 1, площею - 10,8 кв. м., кухню літ. № 3, площею - 7,7 кв. м., санвузол літ. № 4, площею - 3,2 кв. м..

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні квартирою № 31 будинку № 30 по вул. 39-а Лінія в м. Одесі, згідно встановленого порядку користування квартирою.

В решті позову відмовити.

Звільнити ОСОБА_5 від сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3