АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6934/17 Справа № 183/6415/15 Головуючий у 1 й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування своїх вимог, які неодноразово уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є власником 10/18 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 Власником інших 8/18 частин квартири є відповідач ОСОБА_3, який самостійно вселився до квартири, користується нею, перешкоджає їй, як власнику вселитися в зазначене житлове приміщення. Всі її спроби та спроби її чоловіка ОСОБА_5 вселитися до квартири закінчувалися сварками з відповідачем ОСОБА_3 Враховуючи те, що квартира не може бути поділена, спільне володіння та користування квартирою власниками є неможливим, вона вважає, що з відповідача на її користь повинна бути стягнута грошова компенсація вартості 10/18 частин квартири, тому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію вартості 10/18 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 в розмірі 199 052 грн.; припинити право власності її - ОСОБА_2 на 10/18 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на 10/18 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року було залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації вартості нерухомого майна (т.1 а.с.205).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину квартири, стягнення грошової компенсації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 21 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким її позовні задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з положеннями ст. ст. 364, 365, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України; у разі якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України справа № 6 - 2925 цс 15, предметом якої був спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні.

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_2 є власником 10/18 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів дарування частки квартири від 18 вересня 2015 року та від 17 серпня 2017 року (т.1 а.с.8, 9, 10, 199, 200, 201).

Свідоцтвами про право на спадщину та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 є власником 8/18 частин цієї квартири (т.1 а.с.18-21).

З технічного паспорту вбачається, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 має житлову площу 30 кв.м., загальну площу - 43,8 кв.м. (т.1 а.с.22, 23).

Згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 4466/4467-16 від 27 квітня 2017 року, дійсна середня ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, станом на дату дослідження складає 358 294 грн.; відповідно до

вимог ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», загальна площа для облаштування 1-но кімнатної квартири повинна складати не менше 30 кв.м., тому, виділити в натурі на 5/18, 5/18 та 8/18 частин у квартирі в три окремі однокімнатні ізольовані квартири не можливо (т.1 а.с.164-170).

Вартість 10/18 частин спірної квартири, що належить позивачу, становить 199 052 грн. 22 грн. (358 294,00 х 10/18).

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, в спірній квартирі проживає відповідач ОСОБА_3, між ним і позивачем ОСОБА_2 існує спір щодо порядку користування спірною квартирою.

Звернувшись до суду зі вказаними уточненими позовними вимогами, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошову компенсацію вартості 10/18 частин квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 в розмірі 199 052 грн.; припинити право власності її - ОСОБА_2 на 10/18 частин квартири, визнати за ОСОБА_3 право власності на 10/18 частин спірної квартири (т.1 а.с.194-197).

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позовних вимог ОСОБА_2 та зазначав, що він не має матеріальної можливості виплатити позивачу вартість 10/18 частин квартири.

З матеріалів справи вбачається відповідач ОСОБА_3 є пенсіонером та згідно довідки Управління Пенсійного фонду України отримує пенсію в розмірі 1 562,21 грн. щомісяця. Іншого доходу не має (а.с.158, 159, 160).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 є співвласником спірної квартири, мешкає та зареєстрований у цій квартирі, іншої нерухомості у власності він не має, отримує пенсію в розмірі 1 562,21 грн. щомісяця та в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив, що він не має матеріальної можливості виплатити позивачу вартість 10/18 частин квартири в розмірі 199 052 грн. 22 грн. і це становитиме для нього надмірний тягар.

За таких обставин, з врахуванням засад справедливості, розумності, закріплених в ст.3 ЦК України, суд першої інстанції, з врахуванням інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, а також спроможність іншого співвласника виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, враховуючи, що ОСОБА_3 не має матеріальної можливості виплатити позивачу грошову компенсацію за частку квартири в сумі 199 052 грн. 22 грн., це становитиме для нього надмірний тягар та спірна квартира є єдиним житлом відповідача.

Посилання апелянта в скарзі на інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є не обґрунтованими, оскільки вказані довідки не містять РНОКПП у зв'язку з чим не можливо ідентифікувати власника нерухомого майна.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду від 15 вересня 2017 року було відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на вищевказане рішення суду першої інстанції у розмірі 2 189 грн. 57 коп. до ухвалення апеляційним судом судового рішення у справі, а тому, відповідно до ст.136 ЦПК України, сума судового збору у розмірі 2 189 грн. 57 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 2 189 грн. 57 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді