Справа № 639/3796/17
23 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді Іванової І.В.,
за участю секретаря Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми за товар, відшкодування моральної шкоди, -
22 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого розірвати договір купівлі-продажу №11-21 від 21.11.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичної особою підприємцем ОСОБА_2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені за договором кошти у розмірі 2 000 грн., пеню за прострочення виконання зобовязання за договором у розмірі 2140 грн., та в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди суму у розмірі 5 000,00 грн.
У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та надала пояснення аналогічні вищенаведеному, також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Так у судовому засіданні встановлено, що 21.11.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу № 11-21 (а.с. 7-8).
Згідно п.3.1 Договору, загальна вартість договору становить 2 500,00 грн.
Згідно п.1.2 Договору, предметом договору купівлі-продажу є виготовлення та монтаж МДФ накладки на двері та її ручки.
Відповідно до п. 4.2 даного Договору, позивачем було сплачено загалом 2 000,00 грн. передплати, що становить 80% від загальної ціни товару, що підтверджується квитанціями від 21.11.2016 року на суму 500,00 грн., від 22.11.2016 року на суму 1000,00 грн. та від 23.11.2016 року на суму 500,00 грн. (а.с. 9).
Відповідно до п. 2.1 Договору, поставка товару продавцем мала бути здійснена протягом 21 робочих дні з моменту отримання оплати, передбаченої п. 4.1. (тобто 80%, що становить 2 000,00 грн.).
Як зазначила позивач, 19.11.2016 року відповідачем була здійснена доставка МДФ накладки на двері, але накладка не відповідала розмірам дверей (1940*760 мм.), була значно більше тих розмірів, що вона узгодила з відповідачем при укладенні договору. Монтажники відповідача запевнили її, що вони все виправлять та приїдуть знову. 21.12.2016 року відповідачем була повторно доставлена МДФ накладка на двері, однак, вона була товще ніж було необхідно, а саме 180 мм., попри необхідну товщину 150 мм. Через це її двері не закривалися. Крім того, зовнішнє покриття накладки було пошкоджено, на накладці була присутня чорна цілість (грибок). Позивач відмовилась підписувати акт прийому-передачі та вимагала заміни товару, усунення недоліків або повернення сплачених коштів, адже ручка на двері не була поставлена взагалі, а МДФ накладка не відповідала умовам договору і була неналежної якості. Після цього відповідач на телефонні дзвінки більше не відповідає, МДФ накладка на двері та її ручка так і не була поставлена, монтаж не проведено.
Однак зазначена вимога відповідачем була проігнорована, а відповідь так і не отримана.
Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач не виконав належним чином умови договору, надав МДФ накладку, яка не відповідає умовам договору, та взагалі не надав позивачу ручку на двері.
Відповідно до ст. 614 ЦК України відповідач як виконавець в даних правовідносинах, протиправно не виконав зобовязання вказані в договорі купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 698 ЦК України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобовязується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не повязаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Відповідно до ч.1 ст. 708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обовязковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:
1)вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення;
2)вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні;
3)вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни;
4)відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.
Виходячи з встановленого кола субєктів правовідносин, позивач, як фізична особа, що замовила продукцію для особистих побутових потреб, є споживачем.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобовязаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обовязкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Згідно до п. 6.4. Договору, у разі порушення Продавцем строків поставки товару - він сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,01 % ціни недоставленого товару за кожний робочий день прострочення.
Відповідно до п. 2.1. Договору поставка та монтаж накладки та ручки мала бути здійснена Відповідачем протягом 21 дня з моменту оплати (23.11.2016 року), тобто до 22.12.2016 року.
Таким чином, прострочення виконання зобовязання складає 107 робочих днів (станом на 01.06.2017 року). Тобто, пеня за таке прострочення дорівнює 2 140,00 грн. (2 000,00 грн. * 0,01 * 107 р.д.).
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Також, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з розяснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні прав, наданих споживачам.
Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували її моральні переживання, а також будь-яких доказів щодо порушення нормальних життєвих стосунків, пов'язаних саме з невиконанням відповідачем належним чином умов договору та не надала вона й жодного доказу на підтвердження причинного зв'язку між погіршенням стану свого здоров'я та діями відповідача, тому стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню.
Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 114, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Розірвати договір купівлі-продажу №11-21 від 21.11.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичної особою підприємцем ОСОБА_2.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

Суддя І.В. Іванова