КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6379/16-ц
Провадження № 2/552/141/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:судді ОСОБА_1, за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4 представника відповідача ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_3 поданого в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та просить суд визнати недійсним заповіт від 19.03.2015 року, який зроблено ОСОБА_9 на випадок смерті та посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Свій позов обґрунтував тим, що при підписані даного заповіту нині покійний ОСОБА_9 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними у звязку з психічним захворюванням. Крім того, позивач посилається на те, що заповіт не відповідав дійсній волі ОСОБА_9 так як заповіт складений на сторонню особу.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила суду, що складання заповіту на імя ОСОБА_8 відповідало дійсній волі нині покійного ОСОБА_9, оскільки вона доглядала за ним до дня його смерті.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з»явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що вона дійсно посвідчувала заповіт від імені ОСОБА_9 Його волевиявлення було свідоме, він неодноразово консультувався з приводу заповіту, його рішення було виважене, стан на день посвідчення заповіту адекватний. Після оголошеної перерви в судове засідання не зявилась.

Суд заслухавши сторони та свідків, дослідивши всі матеріали справи встановив наступне.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

19.03.2015 року ОСОБА_9 склав заповіт на випадок своєї смерті згідно якого належну йому квартиру заповів ОСОБА_8.

02.09.2016 року ОСОБА_9 помер.

Після його смерті приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 відкрита спадкова справа

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 повідомив суду, що нині покійний ОСОБА_9 міг поводитись неадекватно, а саме поїхати з дому без попередження та в невідомому напрямку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що нині покійний ОСОБА_9 часто лікувався в психіатричній лікарні, в нього були перепади настрою, вчиняв неадекватні дії.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що ОСОБА_9 поводився дивно, страждав на шизофренію.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що їй невідомо про хворобу ОСОБА_9 він поводився нормально.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що ОСОБА_9 був її рідним братом. На спадщину не претендує. Також пояснила суду, що складення заповіту на ОСОБА_8 відповідало його волі, оскільки вона за ним доглядала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона є лікарем психіатром. ОСОБА_9 перебував у неї на обліку. Його стан був стабільний, ремісія. В лютому 2016 року звертався за допомогою та скаржився на мінливий настрій та поганий сон.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави від 20.02.2017 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено таке питання:

1.Чи міг ОСОБА_9 на момент складання заповіту 19.03.2015 року розуміти значення своїх дій та керувати ними?

Згідно акту судово-психіатричного експерта №196 від 08.05.2017 року встановлено, що ОСОБА_9 на час посвідчення заповіту 19.03.2015 року страждав на психічний розлад у вигляді шизофренії, стан ремісії. Наявний у досліджуваного психічний розлад істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час посвідчення заповіту 19.03.2015 року.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Полтави від 08.06.2017 року призначено комплексну посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено такі питання:

1.Чи міг ОСОБА_9 на момент складання заповіту 19.03.2015 року розуміти значення своїх дій та керувати ними?

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №612 від 15.09.2017 року встановлено, що ОСОБА_9 на час посвідчення заповіту 19.03.2015 року виявляв психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг, стан повної ремісії і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, проведеними у справі експертизами не зроблено висновку про неспроможність ОСОБА_9 в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Крім того, в справі наявний другий висновок експерта, який чітко зазначає про те, що хвороба ОСОБА_9 не заважала йому усвідомлювати значення своїх дій.

Обставини, з якими закон повязує застосування ч.1 ст.225 ЦК не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними. Така правова позиція міститься у постанові ВС від 29.02.2012 у справі №6-9цс12.

Допитані в судовому засіданні свідки повідомили суду, що ОСОБА_9 страждав на шизофренію, проходив лікування та поводився неадекватно, але при цьому експерти з різних установ зробили висновок про те, що його хвороба не впливала на здатність усвідомлювати значення своїх дій.

Посилання позивача на той факт, що записи в медичній документації ОСОБА_9 підроблені не відомою особою, судом не прийняті до уваги, оскільки в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 оглянула медичну картку ОСОБА_9 та повідомила суду що записи в ній зроблені медичною сестрою та нею. Крім того, в медичній картці всі записи здійснені в хронологічному порядку, сторінки пронумеровані.

Оскільки позивачем не надано доказів того, що на момент складання заповіту заповідач не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, підстав для визнання заповіту недійсним не має.

В звязку з відмовою в задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.60, 212-215, ЦПК України, ст. 225, 1233-1235, Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави.

СУДДЯ МИРОНЕЦЬ О.К.