АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/3941/17
Провадження № 22-ц/792/2062/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» (далі ОСОБА_3) про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 зазначив, що він працював у ОСОБА_3 на посаді техніка-програміста. Наказом від 18 травня 2012 року № 8 позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. При звільненні позивача ОСОБА_3 не виплатило йому заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, тому він зазнав моральних страждань.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь:

10 468 грн 31 коп. заборгованості з заробітної плати за період з березня 2010 року до серпня 2011 року включно;

10 049 грн 57 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за період з січня 2013 року до жовтня 2016 року;

60 350 грн 16 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з червня 2012 року до листопада 2016 року включно;

10 000 грн моральної шкоди, а всього 90 868 грн 04 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 468 грн 31 коп. заборгованості з заробітної плати, 10 049 грн 57 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, 24 678 грн 42 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 5 000 моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що в день звільнення позивача з роботи ОСОБА_3 не виплатило йому заробітну плату та відповідну компенсацію, тому з відповідача на користь ОСОБА_2 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який має бути обчислений виходячи з розміру половини окладу позивача за останній місяць роботи. Також суд дійшов висновку, що неправомірними діями ОСОБА_3 ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, розмір якої слід визначити з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань останнього, вимог розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення позову про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 24 678 грн 42 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та ухвалити в цій частині вимог нове рішення про повне задоволення позову. При цьому ОСОБА_2 послався на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення місцевого суду в частині вимог про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та відшкодування моральної шкоди в апеляційному порядку не переглядається.

Представник ОСОБА_3, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не дотримався положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), який підлягав застосуванню.

У звязку з порушенням судом норм матеріального права оскаржуване рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні.

Встановлено, що ОСОБА_2 працював у ОСОБА_3 на посаді техніка-програміста. Наказом від 18 травня 2012 року № 8 його звільнено з роботи з 21 травня 2012 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників.

При звільненні позивача ОСОБА_3 не виплатило йому 10 468 грн 31 коп. заборгованості з заробітної плати та 10 049 грн 57 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В силу ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені йому в день звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні цього обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що в день звільнення ОСОБА_2 з роботи ОСОБА_3 всупереч вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України не провело з ним розрахунок, тому відповідно до ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь ОСОБА_2 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом із тим, суд неправильно обчислив розмір вказаної виплати.

За змістом п.п. 2, 4 Порядку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню. Якщо протягом цих місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Отже висновок суду про те, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути обчислений виходячи з розміру половини окладу ОСОБА_2 за останній місяць роботи, не відповідає вимогам чинного законодавства та є помилковим.

У свою чергу, твердження ОСОБА_2 про те, що розмір середнього заробітку має обчислюватися з посадового окладу, який дорівнює встановленому розміру мінімальної заробітної плати, також не ґрунтується на чинному законодавстві та є припущенням.

Як зясовано судом, ОСОБА_2 протягом чотирьох місяців перед звільненням (січень-квітень 2012 року) не працював, натомість матеріали справи не містять достатніх даних про розмір його посадового (місячного) окладу на час звільнення.

Сторони не надали суду доказів на підтвердження цієї обставини. Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вони визнали, що половина посадового окладу ОСОБА_2 становила 480 грн.

У звязку з цим, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 52 964 грн 73 коп. (960+960=1920:41(робочі дні за березень, квітень 2012 року)=46,83х1131).

У цій частині рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 листопада 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Колективного підприємства «Хмельницький обласний інформаційно-обчислювальний центр» на користь ОСОБА_2 52 964 грн 73 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 55