УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Помазан ЯнаВалеріївна, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Воробйова Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_9, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно в порядку спадкування, витребування майна з чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (спадкове майно - квартира АДРЕСА_1).

27 вересня 2012 року вона звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з усною заявою про відкриття спадкової справи.

Під час пошуку інформації у спадковому реєстрі державним нотаріусом було виявлено спадкову справу після смерті ОСОБА_10, заведену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ВоробйовоюТ.А. на підставі заяви ОСОБА_5, та рекомендовано їй подати заяву про прийняття спадщини за місцем заведення спадкової справи.

21 березня 2013 року вона подала до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із пропуском шестимісячного строку.

У подальшому приватним нотаріусом Воробйовою Т.А. було видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яка 29 грудня 2015 року продала її ОСОБА_6

Підставою видачі даного свідоцтва було рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2013 року, яким встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_5 та померлою ОСОБА_10

Ураховуючи те, що зазначене рішення суду було скасоване, просила визнати недійсними вищевказані свідоцтво про право власності на майно та договір купівлі-продажу, визнати за нею право власності на квартиру та витребувати її з незаконного володіння ОСОБА_6

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, врахувавши роз'яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_4 пропустила шестимісячний строк, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини в установленому законом порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2014 року, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10

Колегія погоджується з такими висновками.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій,правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик