Провадження№2/235/1195/17
Справа №235/2272/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

за участю представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємцем, який прияйняв спадщину після смерті ОСОБА_5 є відповідачка по справі ОСОБА_3, донька померлого. Вона проживала з ОСОБА_5 з 12.07.2007 року по день його смерті однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. В теперішній час вона бажає оформити спадшину, у зв»язку з чим їй необхідно встановити факт сумісного проживання разом зі спадкодавцем. Просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 12.07.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила,що житловий будинок, на який вказала відповідачка як на об'єкт спадкування, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належав спадкодавцю, її батьку ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.04.1988 року. Тому позивачка не має відношення до вказаного будинку. В 2007 році батько позивачки дійсно зареєстрував у своєму будинку позивачку і вони мешкали разом. Проте, в подальшому їх відношення зіпсувались і вони стали проживати окремо один від іншого, але на одній житловій площі. В 2013 році її батько став проживати з іншою жінкою також за вказаною адресою. Про такі відносини знала позивачка, але не суперечила цьому, підтримувала їх стосунки, оскільки мала зареєстроване місце проживання у вказаному будинку. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачкою не надано доказів про порушення її права.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що її познайомили з ОСОБА_5, з яким вона проживала однією сім'єю як чоловік та жінка з травня 2013 року по 2016 рік по в його будинку, що розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 віддавав їй свою пенсію для ведення бюджету, та придбання одягу. Банківською карточкою ОСОБА_5 користувались всі: він сам, вона та позивачка по справі. ОСОБА_6 не міг виселити ОСОБА_1, оскільки йому було її жалісно. По п'ятницям вони всі разом випивали. В день смерті спадкодавця позивачка її вигнала з будинку. Вважала ОСОБА_1 квартиронаймачем, оскільки саме у неї , у ОСОБА_7, були близькі стосунки з ОСОБА_5 як чоловіка та жінки. В день смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 вигнала її з будинку.

Вказані обставини не заперечували позивачкою по справі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка по справі її племінниця. З позивачкою знайома, оскільки її брат, померлий ОСОБА_5. проживав однією сім»єю з 2007 року по 2013 рік. В 2013 році він привів додому іншу жінку ОСОБА_7, з якою проживав в літній кухні по день смерті, а ОСОБА_1 проживала в будинку. Позивачка приймала участь у похованні брата, а ОСОБА_7 в день його смерті пішла з будинку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що працює головою квартального комітету № 9. Знає позивачку по справ та померлого ОСОБА_5, які разом проживали однією сім'єю як чоловік та жінка за адресою: АДРЕСА_1.

В 2013 - 2014 році в будинку бачила іншу жінку, яка на її запитання відповіла, що знаходиться в гостях.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку та ОСОБА_11 з 2007 року. Вони проживали однією сім»єю по АДРЕСА_1. Останній час до них приходила жінка для розпивання спиртних напоїв. Їй також відомо, що ОСОБА_5 зраджував ОСОБА_1. Саме позивачка приймала участь у похованні ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що фактично проживає по сусідству з позивачкою по справі. Їй відомо, що остання разом з ОСОБА_5 проживали однією сім»єю з 2010 року по день смерті ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. В останній час ОСОБА_5 приводив для розпивання спиртних напоїв жінку ОСОБА_7, яка також там проживала, але, за її думкою, як квартиронаймач.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку по справі ОСОБА_1 з 2000 року, яка з 2004 року проживала однією сім»єю разом з ОСОБА_5 за адресою: вул. Примакова, 1/85, а після , з 2006 року проживали однією сім»єю по АДРЕСА_1. Їй відомо, що ОСОБА_7 приходила до ОСОБА_11 розпивати спиртні напої .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її рідна мати. З 2007 року вона проживала разом з ОСОБА_5 однією сім»єю за адресою: АДРЕСА_1. Він зареєстрував її як члена сім»ї. У них були конфліктні ситуації із-за грошей. Іншу жінку в будинку не бачила.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 його вітчим. До 2010 року він проживав в літній кухні, що розташована на території домоволодіння по АДРЕСА_1, а в 2010 році у нього склалися стосунки з іншою жінкою та у 2013 році він віддав ключі від ОСОБА_5 В цій літній кухні ОСОБА_5 проживав разом з якоюсь жінкою . В подальшому ОСОБА_5 проживав разом з ОСОБА_7, бачив в будинку її речі. Вони втроє: ОСОБА_11, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розпивали спиртні напої. ОСОБА_5 казав йому, що не може вигнати ОСОБА_1 з будинку.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояс нив, що відповідачка по справі ОСОБА_3 є його дружина, з якою вони приходили разом до її батька ОСОБА_5,який проживав за адресою: АДРЕСА_1. Її батько познайомив його з жінкою ОСОБА_17, пояснив, при цьому, що це його жінка. ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована в житловому будинку, але ОСОБА_5 про неї нічого не казав. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_17 жили в літній кухні, а ОСОБА_1 проживала в будинку. ОСОБА_18, ні ОСОБА_1 не приймали участі у похованні ОСОБА_5

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 в період з 12 липня 2007 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року у домоволодінні , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 9).

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1 колишнім власником цього будинку ОСОБА_5 з 12 липня 2007 року як член сім'ї власника житлового будинку, що підтверджено рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.01.2017 року, що набуло законної сили ( а.с. 52-53).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер ( а. с. 8).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, яку прийняла відповідачка по справі, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.07.2016 року ( а. с. 43).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.01.2017 року ОСОБА_1 виселена з житлового будинку № АДРЕСА_1 ( а. с. 53).

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Згідно зі ст.. 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, у відповідності до положень ч.2, 3 ст.212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім»я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка дійсно була зареєстрована в житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Покровськ як член сім»ї власника будинку, що підтверджено судовим рішенням.

Однак, статус члена сім'ї власника будинку в розумінні ст. ст. 64, 156 ЖК України, та статус жінки, яка сумісно проживає з чоловіком без реєстрації шлюбу, що регулюються ст.ст. 3, 74 СК України, не тотожні поняття.

Так, в першому випадку норми права - ст. ст. 64 , 156 ЖК України регулюють відповідно правовідносини щодо найму (оренди) житла та права членів сім'ї власника житла. Слід зазначити, що особа визнається членом сім'ї за одночасної наявності двох умов - ведення спільного господарства і постійного проживання члена сім'ї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сімї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сім'ї власника житлового приміщення.

В другому випадку, норми ст. ст. 3,74 СК України регулюють майнові відносини між фактичною дружиною та чоловіком щодо придбаного за їх сумісні кошти майна.

Але в будь-якому випадку такі фактичні шлюбні відносини чоловіка та жінки не повинні суперечити моральним засадам суспільства.

Елементом близьких взаємовідносин сторін суд визнає спільне проведення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вільного часу ,відвідування сімейних свят, реєстрація за одним місцем проживання.

Такий характер взаємовідносин ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дійсно мало деякі ознаки подружніх відносин з 2007 року по травень 2013 рік, оскільки не заперечуються відповідачкою по справі, підтверджено поясненнями свідків, матеріалами справи.

Але, як встановлено в судовому засіданні, факт спільного проведення вільного часу з травня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 рік позивачки по справі ОСОБА_1 з ОСОБА_5 , який проживав сумісно з ОСОБА_7 у домоволодінні по АДРЕСА_1, та з якою були близькі стосунки по день його смерті, як і окремі факти матеріальної допомоги ОСОБА_1 з боку ОСОБА_5, без наявності інших ознак сім'ї, передбачених ст.. 3 СК України, зокрема відсутності спільного проживання чоловіка та жінки, не можуть свідчити про наявність усталених сімейних відносин зі спільним побутом та взаємними правами і обов'язками, які склалися між ОСОБА_1 та спадкодавцем.

Такі відносини , які склалися між позивачкою та спадкодавцем у зазначений період з 2013 року по день смерті останнього суперечили моральним засадам суспільства, тому не підпадають під поняття сім'ї, яке надано в розумінні ст. 3 СК України.

Верховний Суд України у своїй правовій позиції у справі №6-148цс12 вказав, що аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Окрім того, в правових позиціях Верховного Суду України в постанові від 23.09.2015року у справі №6-1026цс15 зазначено, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо :1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї ( при цьому спільною працею слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв»язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім»єю, слід встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Між тим, позивачкою не доведено, що у неї ОСОБА_5 з 2013 року по день його смерті був спільний бюджет чи вони проводили спільні витрати в тому числі і для придбання будь-якого спільного майна.

Звертаючись до суду, в позовній заяві позивачка зазначила, що претендує на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_20 Проте житловий будинок, що відноситься до об'єктів спадкового майна та розташований по АДРЕСА_1 в м. Покровськ, придбаний спадкодавцем за договором купівлі-продажу у 1988 році ( а. с. 43) , тобто до часу сумісного проживання з ОСОБА_1

Позивачка відносить себе до четвертої черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено , що спадщину отримала спадкоємиця першої черги, відповідачка по справі ОСОБА_3 ( а.с. 43).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків , встановлених ст. 1259 ЦК.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

В судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження факту надання позивачкою допомоги ОСОБА_5 через його похилий вік, тяжкої хвороби або перебуванні у безпорадному стані.

Навпаки, представник позивачки в судовому засіданні 14.11.2017 року вказала, що мета звернення до суду з вказаним позовом - це право позивачки на спадкування обов'язкової частки у спадщини по причині того, що остання перебувала на утриманні у померлого.

Зазначені доводи судом не приймаються до уваги, оскільки не узгоджуються з нормами ст. 1241 ЦК України, відповідно до якої правила про обов'язкову частку застосовуються лише при порушенні прав спадкоємця, якщо він не вказаний в заповіті або йому заповідана частка менша обов'язкової, тобто з метою захисту майнових прав недієздатних членів сім'ї, інтереси яких могли бути ущемлені внаслідок саме заповіту. В даному випадку спадщина , яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, була прийнята відповідачкою за законом ( а. с. 43).

Отже, ані позивачкою, ані її представником в судовому засіданні не зазначено майно, яке придбано за спільні кошти разом з ОСОБА_5 і на яке в порядку спадкування претендує позивачка по справі. Спочатку в судовому засіданні була зазначена мета звернення до суду - спадкування частини житлового будинку, який був придбаний спадкодавцем до сумісного проживання з позивачкою, в подальшому ,як зазначила представник позивачки, мета звернення до суду - це право на обов'язкову частку спадкового майна, перелік якого не могли назвати ані позивачка , ані її представник.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, тобто право на позов у особи виникає після порушення відповідачем його права , а встановлення факту проживання сторін по справі однiєю сiм`єю чоловіка та жiнки без шлюбу має значення лише у випадку встановлення факту набуття сторонами спірного майна у спільну власність, та ( або) для вирішення в подальшому спадкування такого майна, а такий факт придбання спірного майна не знайшов свого підтвердження, то і встановлення факту проживання сторін по справі однiєю сiм`єю чоловіка та жiнки без шлюбу в період з 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 рік не має ніяких юридичних наслідків.

За таких обставин, враховуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218, 1223, 1241,1259,1261-1265 ЦК України, ст. 57,60, 70, 71,74 СК України, ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 208-209, 212-218, 256-259 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: