Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/361/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 53/100 ідеальної частини житлового будинку №85 по вул. Івана Франка в смт. Черняхів Житомирської області (разом із господарськими будівлями та спорудами) вартістю 51195, 00 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3. В обґрунтування вимог зазначив, що після смерті його дружини ОСОБА_3, яка померла 14.08.1999 року у м. Краснодон Луганської області, відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 53/100 ідеальної частини житлового будинку №85 по вул. Івана Франка (колишня Калініна) в смт. Черняхів Житомирської області. Вказав, що фактично прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та користування майном дружини. Крім того він, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, проте отримав відмову у звязку із тим, що Ровеньківською ДНК Луганської області було відкрито спадкову справу № 132/2000, а тому запитувані нотаріальні дії повинні вчинятися за місцем відкриття спадщини, яким є останнє місце проживання спадкодавця. Оскільки спадкову справу заведено Ровеньківською державною нотаріальною конторою Луганської області, де проводиться АТО, він позбавлений можливості оформити спадщину та розпорядитися належним йому майном. У звязку із наведеним просив задовольнити позов.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення його позову. Зазначає, що після смерті дружини він прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, що підтверджується спадковою справою № 132/2000, заведеною Ровеньківською державною нотаріальною конторою Луганської області та свідоцтвом про право на спадщину за законом на нерухоме майно- автомобіль від 28.03.2000 року №2-394. Вказує, що фактично користувався спірним нерухомим майном протягом одного-двох місяців влітку щороку, відвідуючи своїх родичів у смт. Черняхів. Крім того, здійснив поточну інвентаризацію на 53/100 ідеальної частини житлового будинку №85 по вул. Івана Франка (до перейменування Калініна) в смт Черняхів.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Черняхівська селищна рада Житомирської області, відповідач по справі, направила до апеляційного суду лист, в якому просила розглянути справу за її відсутності, проти доводів апеляційної скарги заперечила, вказавши, що селищна рада є неналежним відповідачем, оскільки власником спірної частини квартири за договором дарування є ОСОБА_2 (третя особа по справі)/а.с.129/.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнали надали усні пояснення та письмові заперечення /а.с.131-133,135-137, 188-190/. По суті спору заперечення зводяться до того, що рішенням Черняхівського районного суду від 08.04.2015 року було визнано право власності за набувальною давністю на спірну частину будинку за ОСОБА_6, який в подальшому подарував цю частину будинку своєму синові ОСОБА_2 (третя особа по справі). А тому зазначені обставини є підставою для відмови в задоволенні позову до Черняхівської селищної ради.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ЦК УРСР 1963 року.

Так, відповідно до вимог ст. 526 ЦК УРСР (1963року) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадщина приймається шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном або шляхом подання заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.549 ЦК УРСР).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 21.01.1970 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с.6зв./.

14.08.1999 року ОСОБА_3 померла у м. Краснодон Луганської області (а.с. 6).

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 53/100 ідеальних частин житлового будинку №85 по вул. Калініна (тепер ОСОБА_7) в смт. Черняхів Житомирської області.

Факт належності ОСОБА_3 53/100 ід.частин зазначеного будинку підтверджується договором дарування від 24.09.1988 року, згідно якого ОСОБА_8 подарував ОСОБА_3 53/100 частин жилого будинку №85 по вул. Калініна (тепер ОСОБА_7) в смт. Черняхів Житомирської області з господарськими спорудами, належного дарувальнику на підставі свідоцтва про право особистої власності №481, виданого виконавчим комітетом Черняхівської селищної ради 25 березня 1975 року та зареєстрованого в Житомирському міському бюро технічної інвентаризації 25 березня 1975 року в реєстровій книзі №7 за реєстром №1017 (а.с.10-11).

Довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №68 від 17.02.2015 року підтверджується, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 на 53/100 ід.частин будинку в смт. Черняхів, вул. Калініна,85(а.с.13).

Свідоцтвом про право на спадщину за законом та Свідоцтвом про право власності, виданими державним нотаріусом Ровеньківської державної нотаріальної контори Луганської області 28.03.2000 року підтверджується, що відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України ОСОБА_1, який є чоловіком померлої 14.08.1999року ОСОБА_3, належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме ? частки автомобіля марки ВАЗ-2112, рік випуску 1979, д.н. М26220А (а.с.7,8).

Свідоцтва не містять будь-яких, застережень про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після померлої ОСОБА_3 на частину належного їй майна.

Цю обставину також підтверджує ОСОБА_1 у своїй позовній заяві, зазначаючи, що інших спадкоємців першої черги на спадкування, які б претендували на спадщину та утриманців, немає.

Як розяснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

07.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 53/100 частин спірного будинку, проте отримав відмову у звязку із тим, що Ровеньківською державною нотаріальною конторою Луганської області було відкрито спадкову справу № 132/2000, а тому запитувані нотаріальні дії повинні вчинятися за місцем відкриття спадщини, яким є останнє місце проживання спадкодавця ( а.с. 5).

Водночас матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до Ровеньківської державної нотаріальної контори Луганської області по питанню отриманню свідоцтва, а також відсутні докази того, що цей державний орган тимчасово не здійснює чи здійснює не в повному обсязі свої повноваження у звязку з проведенням антитерористичної операції.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_9 - батько ОСОБА_6 та ОСОБА_3 побудував за життя житловий будинок №85 по вул. Калініна в смт. Черняхів Житомирської області та подарував його своїм дітям ОСОБА_6 (47/100) та ОСОБА_3 (53/100)(а.с.50).

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 08.04.2015 року, за ОСОБА_6 визнано право власності на 53/100 частини жилого будинку №85 по вул. Івана Франка (колишня Калініна) в смт Черняхів Житомирської області з надвірними будівлями : сарай-літня кухня (Б), сарай (В), сарай (Г), сарай (Д), погріб (Е), уборна (У), колодязь (К) за набувальною давністю (а.с. 50).

В подальшому, 22.05.2015 року ОСОБА_6 подарував житловий будинок №85 по вул. Івана Франка (колишня Калініна) в смт Черняхів Житомирської області з надвірними будівлям та земельну ділянку для обслуговування цього будинку, своєму синові ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування (а.с. 30-33).

Встановивши, що законним власником спірного майна є ОСОБА_2, оскільки договір дарування є чинним, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 саме до Черняхівської селищної ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування.

В апеляційній скарзі міститься посилання на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин ч.2 ст. 548 ЦК УРСР. Колегія суддів погоджується з такими доводами.

Так, відповідно до ст. 548 та п. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, вбачається, що у разі смерті спадкодавця, спадщина відкривається на все належне йому майно, а спадкоємець, який звертається із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, вважається таким, що прийняв у спадок усе майно.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 звернувся до Ровеньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини автомашини марки ВАЗ-2101, 1979 р.в., д.н. М26220А (а.с. 7-8). Зазначені дії позивача свідчать про те, що він прийняв спадщину в повному обсязі, виходячи із наведених вище вимог закону.

Водночас, зазначені обставини не можуть бути підставою у даний час для скасування оскаржуваного рішення суду, виходячи із субєктного складу спору та наявності іншого законного власника спірного майна.

Проте, рішення суду першої інстанції в частині правових висновків щодо застосування позовної давності підлягає зміні з огляду на таке.

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року N 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Виходячи із наведеного, відмовляючи у задоволенні позову у звязку із спливом позовної давності, суд має дійти висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Черняхівської селищної ради Житомирської області за безпідставністю, що є самостійною умовою для відмови у задоволенні заявлених вимог.

А тому посилання суду в мотивувальній частині рішення на норми ст.ст.257,261, ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України та висновки суду про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності на звернення до суду із позовом слід виключити, оскільки одночасне застосування норм ч.4 ст. 267 ЦК України у разі відмови у задоволенні позову за безпідставністю суперечить чинному законодавству.

В решті рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 19 серпня 2016 року змінити в частині правового обгрунтування.

Виключити із мотивувальної частини рішення посилання на норми ст.ст. 257,261, ч.3,4 ст.267 ЦК України та висновки суду про відмову в задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: