Номер провадження: 22-ц/785/5068/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Сєвєрової Є.С..,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 3 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 24 жовтня 2013 року до суду з вищеназваним позовом про поділ майна подружжя, вказала, що 5 січня 1988 року зареєстровано шлюб з ОСОБА_4, в період шлюбу за спільні кошти придбано автомобіль марки «Хюндай Саната», реєстраційний номер НОМЕР_2. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 пішов від неї, забравши без домовленості про поділ спільне майно, позивач ОСОБА_3 просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на ? частку автомобіля марки «Хюндай Саната», реєстраційний номер НОМЕР_2 (справа №522/27064/13-ц) (т.1 а.с.122-123).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2013 року відкрито провадження в справі №522/27064/13-ц (т.1 а.с.135).

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 18 листопада 2013 року до суду з вищеназваним позовом про визнання договору недійсним, витребування майна, вказала, що 5 січня 1988 року зареєстровано шлюб з ОСОБА_4, в період шлюбу за спільні кошти придбано автомобіль марки «Хюндай Саната», реєстраційний номер НОМЕР_2. 24 жовтня 2013 року звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, в ході розгляду справи стало відомо, що автомобіль зареєстровано на праві власності за ОСОБА_5 Посилаючись на те, що ОСОБА_4 без її як дружини згоди здійснив перереєстрацію автомобіля для виведення такого зі складу спільного майна, а не для продажу, порушивши тим самим її право власності, позивач ОСОБА_3 після уточнення 20 лютого 2015 року вимог просила на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України визнати недійсною довідку-рахунок купівлі-продажу автомобіля марки «Хюндай Саната», реєстраційний номер НОМЕР_2, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі частини 1 статті 388, частин 1,2 статті 1212 ЦК України витребувати у ОСОБА_5 на її ОСОБА_3 користь автомобіль марки «Хюндай Саната», реєстраційний номер НОМЕР_2 (нині реєстраційний номер НОМЕР_1), шляхом зобов'язання ОСОБА_5 передати даний автомобіль їй ОСОБА_3 в натурі та шляхом скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб за ОСОБА_5 (справа №522/29050/13-ц) (т.1 а.с.2-5, 66-69, т.2 а.с.1-4).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2013 року відкрито провадження в справі №522/29050/13-ц) (т.1 а.с.12).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 2 березня 2015 року справу №522/27064/13-ц за позовом ОСОБА_3 про поділ майна подружжя передано для об'єднання зі справою №522/29050/13-ц за позовом ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, витребування майна з чужого незаконного володіння (т.1 а.с.201).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 9 червня 2015 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позови задоволено; визнано недійсною довідку-рахунок купівлі-продажу автомобіля марки «Хюндай Саната», реєстраційний номер НОМЕР_2, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; витребувано у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 автомобіль марки «Хюндай Саната», реєстраційний номер НОМЕР_2 (нині реєстраційний номер НОМЕР_1), шляхом зобов'язання ОСОБА_5 передати автомобіль ОСОБА_3 в натурі та шляхом скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб за ОСОБА_5; поділено майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частку автомобіля марки «Хюндай Саната», реєстраційний номер НОМЕР_2 (нині реєстраційний номер НОМЕР_1) (т.2 а.с.40-44).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення відмовлено (т.2 а.с.69-70).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 9 червня 2015 року залишено без змін (т.2 а.с.137-140).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.182-183).

При новому розгляді справи позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_7 в особі представника позовні вимоги не визнав.

Відповідач ОСОБА_5 пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 3 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (т.3 а.с.31-33).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

ОСОБА_4, 1966 року народження, та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3), 1968 року народження, уклали шлюб 5 січня 1988 року (т.1 а.с.7).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2015 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов ОСОБА_4 задоволено, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_8, 1988 року народження, яка на час виникнення спорів між батьками досягла повноліття.

Згідно інформації Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Іллічівськ та Овідіопольського району Управління Державтоінспекції від 22 квітня 2014 року №797, від 11 червня 2014 року №42/1-1560; інформації Регіонального сервісного центру в Одеській області від 17 жовтня 2017 року №31/15-5433, від 18 жовтня 2017 року №31/15-5473 згідно бази даних АІС «Автомобіль» в Одеській області та ЄДР МВС України (НАІС) станом 18 жовтня 2017 року транспортний засіб марки «Hyundai Sonata», кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, був зареєстрований за ОСОБА_4 9 серпня 2013 року на підставі довідки-рахунку №ААВ586468 від 8 серпня 2013 року; знятий з обліку для реалізації 16 жовтня 2013 року; зареєстрований 16 жовтня 2013 року за ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку №ВІА016431 від 16 жовтня 2013 року (т.1 а.с.38-40, 154, т.3 а.с.96, 97-100).

Таким чином, спірним є рухоме майно як то транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai Sonata», кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, набутий у власність 9 серпня 2013 року та зареєстрований за ОСОБА_4, відчужений 16 жовтня 2013 року ОСОБА_5 та зареєстрований за останнім.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції вважав встановленим, що транспортний засіб був спільним майном подружжя, розпорядження яким відбулося під час шлюбу, а, відтак, зі згоди другого подружжя, оскільки спір щодо майна виник після відчуження транспортного засобу, належних та допустимих доказів ненадання дружиною згоди чоловікові на відчуження автомобіля не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, за змістом положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 5 січня 1988 року по 27 квітня 2015 року; транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai Sonata», кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу 9 серпня 2013 року, тобто набуто під час шлюбу. За таких обставин, відповідно до положень статті 60 СК України, частини 3 статті 368 ЦК України транспортний засіб був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, реєстрація транспортного засобу на ім'я одного з подружжя як то чоловіка ОСОБА_4 не спростовує спільну сумісну власність подружжя на це майно, оскільки право спільної сумісної власності подружжя на річ, набуту за час шлюбу, презюмується, жодним із подружжя вимог про визнання транспортного засобу особистою приватною власністю не заявлялось.

Положеннями частин 1,2,5 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У розумінні положень частини 2 статті 181, частини 2 статті 183 ЦК України транспортний засіб є рухомою річчю, до того ж річчю неподільною, тобто річчю, яку не можна поділити в натурі без втрати її цільового призначення. Згідно статті 364 ЦК України, частин 2,5 статті 71 СК України при поділі спільної власності на неподільну річ співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, якщо виділення частки в натурі неможливе. Оскільки у спільній сумісній власності подружжя співвласниками спільного майна є дві особи як то дружина та чоловік, то при поділі неподільної речі право спільної сумісної власності припиняється, один із співвласників отримує грошову компенсацію вартості належної йому ? частки, інший набуває право особистої приватної власності на майно.

В даній справі спірним майном є транспортний засіб, тобто є рухома, неподільна річ, транспортний засіб не може бути поділено в натурі, інше майно до поділу заявлено не було, відтак, один з подружжя мав право на присудження йому грошової компенсації вартості ? частки спірного майна з відповідним визнанням за іншим з подружжя права особистої приватної власності на транспортний засіб, за умови, що на час вирішення спору транспортний засіб перебував би у їхній спільній власності, а не у власності іншої особи.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріального посвідчена (ч.ч.1,2,3 статті 65 СК України).

Встановлено, що на час звернення 24 жовтня 2013 року до суду з позовом про поділ транспортного засобу як майна подружжя транспортний засіб було зареєстровано на праві приватної власності ОСОБА_5, тобто зареєстровано за іншою особою на підставі правочину купівлі-продажу рухомого майна від 16 жовтня 2013 року. На час виникнення спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, розірвання шлюбу мало місце на підставі судового рішення від 27 квітня 2015 року. За змістом позовних вимог ОСОБА_3 про поділ майна ОСОБА_4 пішов від неї, забравши спільне майно без домовленості про поділ такого. Поряд з цим, має місце інше судове рішення, що набрало законної сили, де припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 зазначено початком 2015 року.

Так, рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року в справі №522/26249/15-ц (провадження №22-ц/785/5787/16) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 березня 2016 року в частині стягнення аліментів змінено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її як дружини утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 29 грудня 2015 року безстроково. За змістом вказаного судового рішення, що має законну силу, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом 29 грудня 2015 року, вимоги мотивувала тим, що з ОСОБА_4 уклали шлюб 5 січня 1988 року, на початку 2015 року шлюбні стосунки припинили та перестали проживати разом, що має інвалідність, з листопада 2014 року є інвалідом 2-ї групи безстроково, як непрацездатна за станом здоров'я дружина просила стягнути з ОСОБА_4 як чоловіка аліменти на своє утримання (т.3 а.с.67-70).

Право власності ОСОБА_4 на транспортний засіб було зареєстровано на підставі довідки-рахунку №ААВ586468 від 8 серпня 2013 року, право власності ОСОБА_5 на транспортний засіб було зареєстровано на підставі довідки-рахунку №ВІА016431 від 16 жовтня 2013 року, тобто, набуття права власності на транспортний засіб відбувалося не на підставі нотаріально посвідчених договорів. Реєстрація транспортного засобу на ім'я ОСОБА_4, зняття з обліку для реалізації та реєстрація транспортного засобу на ім'я ОСОБА_5 проведена на підставі довідок-рахунків торгівельної організації через Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Іллічівськ та Овідіопольського району Управління Державтоінспекції Головного управління МВС України в Одеській області. Така реєстрація є державною реєстрацією обліку транспортних засобів та їх власників, а не державною реєстрацією договору (правочину), відтак, посилання на те, що відчуження транспортного засобу ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунку торгівельної організації з реєстрацією зміни власника транспортного засобу через органи УДАІ є недійсним на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України в силу неотримання письмової згоди ОСОБА_3 безпідставні. Крім того, слід зазначити, що довідка-рахунок не є правочином, що за наявності правових підстав підлягає визнанню недійсним; видана торгівельною організацією довідка-рахунок є доказом укладення договору купівлі-продажу, відтак, недійсним може бути визнано договір (правочин) купівлі-продажу. Такий спрощений порядок реєстрації переходу права власності на транспортний засіб не вимагає письмової згоди другого з подружжя на укладення одним із подружжя договору стосовно рухомого майна. За такого спрощеного порядку подружжя не може ні підтвердити, ні спростувати ту обставину, що при укладенні договору одним з подружжя він діяв за згодою другого з подружжя.

Відсутність правових підстав для визнання того, що ОСОБА_5 набув право власності на транспортний засіб не в порядку, передбаченому законом, виключає витребування майна у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 за статтею 388 ЦК України.

Факт відчуження транспортного засобу ОСОБА_5 як такий має місце. ОСОБА_3 вправі доводити, що отримані від відчуження рухомого майна, що було спільною сумісною власністю подружжя, грошові кошти не було використано в інтересах обох із подружжя (сім'ї); в разі доведеності таких обставин ОСОБА_3 вправі вимагати від ОСОБА_4 стягнення частини виручених від продажу спільного майна грошових коштів.

Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених в справі, що переглядається, вимог відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 3 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова