Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 335/187/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/778/3580/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

07 грудня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі
Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.
при секретарі: Ващенко З.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначено, що у період з 29.09.1988р. по 11.02.1989р. він проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан. При виконанні службових обов`язків в Демократичній Республіці Афганістан він отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук, правої ноги, контузію головного мозку, наслідком яких є рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку «стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст. прогресуючого, кризового перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертизивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом; центральною вестибулярною дисфункцією вираженою, з тяжким порушенням статико-кінетичної стійкості ІІІ ст., вестибуло-сенсорними і вегетативними реакціями ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом; гіпертонічної хвороби ІІ, ст.3 високого КВР. Хронічної сенсоневральної туговухості 1 ст.».
Він проходив неодноразові стаціонарні лікування з приводу зазначених захворювань. Після проведення лікування стан його здоров`я не покращувався. Він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Внаслідок поранення (контузії і захворювань), пов`язаного з проходженням військової служби, йому встановлена ІІІ група інвалідності безстроково. У зв`язку із вищевикладеним, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, виконувати свою професійну діяльність, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування. Позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 100 000 грн., яку просив стягнути з Міністерства Оборони України.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року позовзадоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн..
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішення суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, що є наслідком поранення (контузії і захворювання), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди, яку має відшкодувати Міністерство оборони України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, що відповідно до архівної довідки № 6/3/0-405 від 13.04.2012р. лейтенант (пілот-оператор) МІ-24 в/ч пп 65235 ДРА ОСОБА_1 з приводу численних осколкових поранень голови, правої ноги, обох рук, закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку знаходився на стаціонарному лікуванні у в/ч пп 27841 м. Кабул (Афганістан) з 05.01.1989р. по 27.01.1989р.
Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3690 від 29.08.2016р., ОСОБА_1 при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, контузію головного мозку (у 1989 році), наслідком яких є рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку «стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркулярної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст. прогресуючого, кризового перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (2-3 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертизивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом; центральною вестибулярною дисфункцією вираженою, з тяжким порушенням статико-кінетичної стійкості ІІІ ст., вестибуло-сенсорними і вегетативними реакціями ІІІ ст., стійко вираженим цефалгічним синдромом; гіпертонічної хвороби ІІ, ст.3, високого КВР туговухості 1 ст.
З виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0679242 вбачається, що під час огляду 17.10.2016р. ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності у зв`язку із пораненням (контузією і захворюванням), пов`язаним з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військово-

службовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодуван-

ня військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав ОСОБА_1 , пов`язане з проходженням військової служби.

Причинний зв`язок встановлено довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ 0679242 від 17.10.2016 року про встановлення ОСОБА_1 третьої групи інвалідності, де причиною інвалідності зазначено поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з проходженням військової служби у країнах, де велись бойові дії. (а.с.18).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних і фізичних страждань позивача, характер та тривалість моральних страждань, заподіяних ОСОБА_1 узв`язку з неповоротною втратою здоров`я, а також виходив із принципів розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у справі, являються неспроможними.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для судів.

Крім того, колегією суддів апеляційного суду було встановлено, що відповідно до копії військового квитка ОСОБА_1 проходив військову службу з 05.08.1983р. по 04.04.1997р. як кадровий військовослужбовець, а отже був звільнений з військової служби вже за часів Незалежної України за станом здоров`я, а саме: на підставі наказу заступника Міністра Оборони України № 05 від 27.01.1997р. за п. 65 пп. «в» (за станом здоров`я), яке погіршилось внаслідок його поранень і захворювань, отриманих під час служби.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що захворювання позивача, яке призвело до стійкої втрати працездатності є наслідком травм та хвороб, пов`язаних з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. При цьому, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.
Судді: Кочеткова І.В.
Гончар М.С.