Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/2020/17 Головуючий у 1 інстанції:Марко Я.Р.
Провадження № 22-ц/778/2333/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 20 квітня 2017 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_3 на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області.

В обґрунтування вимог зазначила, що 03.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у справі № 2-6169/10, яким вирішено стягнути з неї та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 881 201,21 грн., судовий збір 1700,00 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120,00 грн.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий документ № 2-6169 за яким Шевченківським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все її рухоме та нерухоме майно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду від 03.11.2010 року, вона звернулась до Апеляційного суду Запорізької області з апеляційною скаргою, за якою 22.02.2017 року відкрито апеляційне провадження.

07.03.2017 року нею подано до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області заяву про повернення виконавчого документа до суду та скасування арешту на підставі частини 1 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», за приписами якої виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав у разі прийняття апеляційної скарги до розгляду.

На її заяву від 07.03.2017 року Шевченківським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надано відповідь від 23.03.2017 року, за змістом якої їй було відмовлено в знятті арешту з майна та рекомендовано звернутися до суду для вирішення зазначеного питання.

30.03.2017 року (тобто на сьомий день після того, як дізналась про невизнання свого права) вона звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про зняття арешту, проте 03.04.2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 122 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження та розяснив порядок звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця згідно статті 383 Цивільного процесуального кодексу України.

Про наявність зазначеної ухвали суду вона дізналась 08.04.2017 року та в перший робочий день - 10.04.2017 року звернулась до суду зі скаргою.

На підставі зазначеного просила зобовязати Шевченківський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області зняти арешт з усього невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке належить їй на праві власності в межах суми боргу 883021,21 грн., реєстраційний номер обтяження 11534612, з виключенням записів в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, а також визнати поважними причини пропуску строку, передбаченого ч.1 ст. 385 ЦПК України та поновити їй цей строк для звернення до суду з цією скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року відмовлено ОСОБА_3 в поновленні пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою на дії Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Скаргу ОСОБА_3 на дії Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За правилами ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Залишаючи скаргу на дії державного виконавця без розгляду у звязку з пропуском строку для звернення до суду, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки скаржниця знала про наявність виконавчого провадження та приймала в ньому участь, скаргу подала поза межами строку, визначеного статтею 385 ЦПК України.

З таким висновком суду не можна повністю погодитись з огляду на таке.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Пунктом 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам розяснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст.210, 213, 387 ЦПК України.

За положеннями ст. 210 ЦПК ухвала суду, що постановлюється як окремий документ, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення; прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; 2) описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку (ст. 72 ЦПК України).

Згідно роз'яснень, викладених в п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 4, відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у справі № 2-6169/10, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 881 201,21 грн., судовий збір 1700,00 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120,00 грн.

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-6169, за яким державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області 30.05.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №2-6169/2010 (а.с.5-6).

Не погоджуючись з вказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя суду від 03.11.2010 року, ОСОБА_3 подала до Апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу, за якою ухвалою судді від 22.02.2017 року відкрито апеляційне провадження (а.с.9).

За приписами ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про повернення виконавчого документа виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

07.03.2017 року скаржниця звернулась до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про повернення виконавчого документа до суду та скасування арешту на підставі частини 1 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» та отримала відповідь №3860 від 23.03.2017 року про відмову у скасуванні арешту з пропозицією звернутись до суду для вирішення зазначеного питання (а.с.5).

З матеріалів справи також вбачається, що 30.03.2017 року (тобто на сьомий день після того, як дізналась про невизнання свого права) ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про зняття арешту з майна, проте 03.04.2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження та розяснив порядок звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця згідно статті 383 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.13).

Про наявність зазначеної ухвали суду вона дізналась 08.04.2017 року та в перший робочий день - 10.04.2017 року звернулась до суду зі скаргою.

Посилаючись на те, що скаржниця знала про наявність виконавчого провадження, а скарга подана поза межами строку на оскарження, суд не встановив, з якого саме часу порушене право ОСОБА_3, за захистом якого вона звернулась до суду, не врахував змісту ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», за положеннями якої виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду та не взяв до уваги той факт, що ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017 року відкрито апеляційне провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою на рішення суду, за яким видано виконавчий лист та державним виконавцем накладений арешт на майно.

Отже, за наслідками розгляду скарги по даній справі, обґрунтованою може вважатися така ухвала, яка постановлена на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними доказами, які мають бути досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначене свідчить про те, що у ході розгляду справи судом не дотримано вимог п. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи та не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обовязковим елементом справедливого судового розгляду.

Таким чином, неповно зясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, розглянувши справу без державного виконавця, докази належного повідомлення якого відсутні в матеріалах справи, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до передчасного вирішення справи та відповідно до ч. 1 п. 3 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року про залишення скарги без розгляду у цій справі скасувати, справу повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: