Справа №487/268/17 14.11.2017 14.11.2017 14.11.2017
Провадження №22-ц/784/2268/17
Головуючий у суді першої інстанції Біцюк А.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Шаманська Н.О.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого Шаманської Н.О.,
суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,
із секретарем судового засідання Яценко Л. В. ,
за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1
до

державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ( далі ДП «АМПУ»)
про захист порушених трудових прав,
у с т а н о в и л а:
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у з позовом до ДП «АМПУ» про захист порушених трудових прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з червня 2013 року працював на різних посадах в Миколаївському морському торговельному порту, а з 23 серпня 2016 року його переміщено на посаду заступника начальника служби з режиму служби загальної охорони та режиму.

Наказом т.в.о. начальника адміністрації Миколаївського морського порту від 10 січня 2017 року №10 позивача було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором.

ОСОБА_1 вважає, що вказаний наказ №10 від 10 січня 2017 року є незаконним, оскільки він не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконував всі обов`язки, визначені трудовим дог овором.

Крім того, зазначив, що наказ про його звільнення видано з порушенням статті 43 КЗпП України, а саме: без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, та неповноважною особою.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши свої вимоги під час судового розгляду, позивач просив визнати незаконним наказ про звільнення, поновити його на роботі на посаді заступника начальника з режиму служби загальної охорони та режиму адміністрації Миколаївського морського порту, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 30 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року, в якому ухвалою цього ж суду від 30 жовтня 2017 року виправлено описку, позов частково задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ № 10 від 10 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника з режиму служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «АМПУ» , стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 139 233 грн. 36 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. Розподілено судові витрати.
В апеляційній скарзі ДП «Адміністрація морських портів України» просило скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2013 року працював на різних посадах в Миколаївському морському торговельному порту . З 23 серпня 2016 року переміщений на посаду начальника служби з режиму служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «АМПУ».

Наказом т.в.о. начальника адміністрації від 10 січня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника з режиму служби загальної охорони та режиму за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення відповідач вважав наявність у позивача непогашеного дисциплінарного стягнення, накладеного 28 жовтня 2016 року наказом № 827 за неналежне виконання посадових обов`язків, а також невиконання позивачем п.3.9 Посадової інструкції заступника начальника служби морської безпеки з режиму ПІ 18-13/01-08.

Так, як зазначено в наказі № 10 від 10 січня 2017 року, 28 жовтня 2016 року начальником складу ТОВ «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал» Граковою І.В. було направлено заявку на в`їзд автомашини МАЗ-5432 д/номер НОМЕР_1 для вивезення відходів сепараційного матеріалу для потреб Збройних сил України.

Приблизно о 9.30 год, зазначена заявка надана ОСОБА_3 для розгляду заступнику начальника з режиму служби загальної охорони та режиму ОСОБА_1 .

Однак, ОСОБА_1 , як зазначено в наказі про звільнення, в порушення п. 2 протоколу робочої наради від 27 жовтня 2016 року, не повідомив керівництво Миколаївської філії ДП «АМПУ» та свого безпосереднього керівника, начальника служби загальної охорони та режиму, відмовив ОСОБА_3 в оформленні перепустки. Лише за результатом особистого втручання у ситуацію начальника служби загальної охорони та режиму ОСОБА_4 перепустка була виписаною.

Таким чином, на думку відповідача, невиконання заступником начальника з режиму служби загальної охорони та режиму ОСОБА_1 п. 2 протоколу робочої наради служби загальної охорони та режиму від 27 жовтня 2016 року є порушенням п. 3.9 Посадової інструкції заступника начальника служби морської безпеки з режиму ПІ 18-13/01-08, яким передбачено обов`язок заступника начальника з режиму служби загальної охорони та режиму здійснювати контроль за своєчасним і точним виконанням наказів, розпоряджень, інструкцій та вказівок щодо організації роботи бюро перепусток служби загальної охорони та режиму групи відеоспостереження.

Відповідач вважав, що вказане свідчить про систематичне невиконання заступником начальника з режиму служби загальної охорони та режиму ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, незважаючи на раніше застосований до нього захід дисциплінарного стягнення.
Разом з цим, трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 3 ч.1ст.40 КЗпП України).

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема, за п.3 ст.40 КЗпП України, чи додержані правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункти 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, наказом № 827 від 28 жовтня 2016 року до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, за неналежне виконання посадових обов`язків.

Проте, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року, яке рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2017 рокув цій частині залишено без змін, зазначений вище наказ визнано незаконним та скасовано.

Що ж стосується відповідності дій ОСОБА_1 посадовій інструкції при відмові у видачі перепустки, то суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до п.3.4 Положення про забезпечення пропускного та внутрішньо об`єктового режиму на території Миколаївського морського порту ПП 18-34/01-02 (далі Положення ПП 18-34/01-02) транспортні перепустки на службові транспортні засоби сторонніх підприємств оформляє і видає бюро перепусток СЗО та Р на підставі заявок керівників сторонніх підприємств, які уклали договір з Адміністрацією на видачу перепусток, після погодження начальником СЗО та Р або його заступником.

Згідно п. 5.9 Положення ПП 18-34/01-02, оператори портових засобів та сторонні підприємства, які знаходяться та здійснюють виробничу діяльність на території Адміністрації, ввозять (вивозять) матеріальні цінності на підставі заявки (додаток 9.1) на ім`я начальника.

Як вбачається із заявки на в`їзд автомашини МАЗ 5432 р/н НОМЕР_1 , яка надійшла від ТОВ «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал» (а.с.17)_, остання не відповідає вимогам п.5.9 та додатків 9 та 9.1 Положення ПП 18-34/01-02, зокрема: не зазначено кількість/вагу ТМЦ, які плануються до вивезення; вказано неіснуючий військомат, що видав документ військовий квиток, який засвідчував особу водія ОСОБА_5 (Новоодеський РВК Нова Одеса обл.);

За такого, суд дійшов обґрунтованого висновку, про те, що відмовляючи у видачі перепустки, ОСОБА_1 діяв відповідно до Положення ПП 18-34/01-02, а тому відсутні порушення, покладених на нього трудових обов`язків.

Крім того, що робоча нарада служби, яка входить до структури Адміністрації Миколаївського морського порту, не має повноважень змінювати Положення про забезпечення пропускного та внутрішньооб`єктового режиму на території Миколаївського морського порту, яке затверджене як Начальником МФ ДП «АМПУ», так і органами державної влади, які здійснюють прикордонний контроль в Миколаївському морському порту, а тому невиконання позивачем п. 2 протоколу робочої наради від 27 жовтня 2016 року, не можна вважати порушенням трудових обов`язків.

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням обставин справи, а також рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року, яким визнано незаконним та скасовано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, дійшов вірного висновку про незаконність наказу про звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю в діях останнього систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а тому вірно поновив позивача на роботі.

Також, суд дійшов вірного висновку про те, що порушення трудових прав позивача призвело до моральних страждань позивача, що на підставі ст.237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд врахував тривалість і обсяг моральних страждань позивача як значні та суттєві, які вплинули на його життєдіяльність, а тому вірно вважав, що достатньою сумою відшкодування моральної шкоди позивачу буде 2 000 грн.

За таких обставин, доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Доводи відповідача стосовно необґрунтованої відмови профспілкової організації в надання згоди на звільнення позивача, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки взагалі відсутні підстави для звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України .

Щодо повноважень начальника адміністрації з логістики ОСОБА_6 на підписання наказу про звільнення позивача, то ці обставини не були підставою для визнання наказу про звільнення позивача незаконним.

Посилання відповідача на те, що ДП «АМПУ» не може бути належним відповідачем у справі, оскільки згідно Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ» філія є відокремленим підрозділом підприємства, яка не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності (оперативний, бухгалтерський та податковий облік своєї діяльності), а форми, системи та розміри оплати праці, встановлюютьс Колективним договором та розпорядчими документами підприємства, внутрішніми актами Філії відповідно до законодавства України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 184 від 18 квітня 2014 року, філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності ( п. 3.1 Положення). При здійсненні своєї діяльності Філія виконує функції, передані Підприємством, та керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Мінівстрів України, наказами Уповноваженого органу, управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади; наказами, розпорядженнями та іншими актами Голови Підприємства; наказами розпорядженнями та іншими актами начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ»( п. 3.2 Положення) . Дії, які вчиняються Філією у встановленому законодавством України та цим Положенням порядку, вчиняються від імені Підприємства. Підприємство несе відповідальність за всіма зобов`язаннями Філії.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов заявлено до належно відповідача юридичної особи , яка згідно Положення несе відповідальність за всіма зобов`язаннями Філії, включаючи виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника в разі його незаконного звільнення.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Головуючий: Н.О. Шаманська
Судді: О.О. Данилова
І.В. Лівінський