Номер провадження: 22-ц/785/7127/17
Номер справи місцевого суду: 501/1911/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого- Гірняк Л.А.

суддів Дрішлюк А.І.

ОСОБА_2

за участю секретаря-Лопотан В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.07.2017 року, у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Фірма «Стрелець» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 Харлампієвни, треті особи без самостійних вимог: ТОВ «Горяц-Т», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

-про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Фірма «Стрелець» звернулись до суду з позовом , в якому зазначали, що в 2004 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 досягнута згода щодо передачі у власність окремими траншами грошових коштів під проценти. Письмова угода між сторонами не оформлялась, проте після кожного окремого траншу ОСОБА_4 надавалась розписка про отримання грошей.10.02.2010 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 902 600 доларів США

08 грудня 2015 року відбулось письмове оформлення існуючих домовленостей однак ОСОБА_3 не погодився на підписання окремих договорів позики по кожному траншу. Договір був підписаний ним особисто в присутності свідків,а ОСОБА_3 знову відмовився від особистого підписання.

Згідно п.1 Договору ОСОБА_3 йому передав, а він-Матковський С.І. прийняв у власність під проценти грошові кошти в розмірі 6 060 600 доларів США під 24% річних від суми позики котрі виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

В рахунок забезпечення зобовязань сторони уклали договір купівлі-продажу від 16 лютого 2010 року обєкта нерухомості,зокрема: ТОВ «Фірма «Стрілець» та ОСОБА_5 продали дружині ОСОБА_3 ОСОБА_6 будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями,загальною площею 1359,3 кв. м., розташованого в буд.2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської області. Позивач зазначає, що даний правочин є удаваний так як спрямований для приховування іншого правочину, а саме-договору іпотеки , для забезпечення договору позики.

При цьому ОСОБА_4 зазначає, що борговий документ-розписка від 10 лютого 2010 року про отримання ним 902 600 доларів США знаходиться у нього,так як повернута йому в момент повернення позики.,а тому в силу ст.593 ч.1 п.1 іпотека припинилось в звязку з припиненням зобовязання забезпеченого заставою, але обєкт нерухомості у його власність ТОВ «Фірма «Стрілець» та ОСОБА_5 не повернутий.

З врахуванням зазначеного позивачі просили:

- визнати договір позики, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 10.02.2010 р., відповідно до якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 в борг грошову суму в розмірі 902600 доларів США, припиненим у звязку з виконанням ОСОБА_4 зобовязань за цим договором в повному обсязі.

- визнати договір купівлі-продажу, укладений 16.02.2010 року, відповідно до якого ТОВ «Фірма «Стрелець», ОСОБА_5 передали у власність, а ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_3, прийняла у власність будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 312, удаваним та встановити, що зазначений договір є договором іпотеки, який є таким, що припинений в звязку з припиненням основного зобовязання.

- визнати за ТОВ «Фірма «Стрелець» та ОСОБА_5 право власності на будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення.

- стягнути з відповідачів на користь позивачів витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що в 2004 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було досягнуто згоди щодо передання останнім ОСОБА_4 у позику окремими траншами грошових коштів під проценти.

Письмові угоди між сторонами при цьому не оформлялись через принципову відмову від цього відповідача. За домовленістю сторін при отриманні кожного окремого траншу ОСОБА_4 надавалась ОСОБА_3 розписка про отримання грошей. Так, зокрема, 10.02.2010 р. ОСОБА_4 було отримано від ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 902600 дол. США, про що надано розписку.

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом в якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме: будівлі супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, що розташовані за адресою: Одеської обл., м. Іллічівськ, вул. Паркова, буд. 2-М шляхом його звільнення ТОВ «Горяц-Т» та будь-яких інших осіб, що чинять перешкоди в користуванні такою власністю та стягнути ТОВ «Горяц-Т» витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 21.07.2017 року позовну заяву ОСОБА_6 Харлампієвни до ТОВ «Горяц-Т» про усунення перешкод у користуванні власністю залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 липня 2017 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 Харлампієвни, треті особи без самостійних вимог: ТОВ «Горяц-Т», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, визнання права власності задоволено.

Визнано договір позики, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 10 лютого 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 в борг грошову суму в розмірі 902 600 (девятсот дві тисячі шістсот) доларів США, припиненим у звязку з виконанням ОСОБА_4 зобовязань за цим договором в повному обсязі.

Визнано договір купівлі-продажу, укладений 16 лютого 2010 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець», ОСОБА_5 передали у власність, а ОСОБА_6 Харлампієвна, від імені якої діяв ОСОБА_3, прийняла у власність будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 312, удаваним та встановити, що зазначений договір є договором іпотеки, який є таким, що припинений в звязку з припиненням основного зобовязання.

Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець» та ОСОБА_5 право власності на будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривень 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 Харлампієвни на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 1 597,00 грн. (одна тисяча пятдесят девяносто сім гривень 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_6 Харлампієвни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець» судовий збір в розмірі 2 947,00 грн. (дві тисячі девятсот сорок сім гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позовних вимогах,посилаючись на порушення матеріального та процесуального права,висновки суду не відповідають обставинам справи,Зокрема посилається на відсутність між сторонами договору позики та за відсутністю правових підстав визнав договір купівлі-продвжу удаваним правочином так як він не містить характеру фіктивного та відповідно до ст.511 ЦК України не створює обовязку для третіх осіб.

В ході розгляду справи представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Фірма «Стрелець» покинув зал судового засідання.

3-я особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не заявилась.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вваж є можливим розглянути справу за їх відсутністю так як вони належним чином сповіщені про час та місце судового розгляду.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін,що зявились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в порядку ст.303 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд вважав, що оскільки оригінал розписки від 10 лютого 2010 року знаходиться у ОСОБА_4, вказаний доказ сторонами спростований не був, недійсним не визнаний, то це свідчить про виконання позивачем своїх обовязків за вказаним договором та встановлення припинення боргових зобовязань від 10 лютого 2010 року в звязку з поверненням боргу ОСОБА_4 ОСОБА_3.

Визнаючи удаваним договір купівлі-продажу від 16.02.2010 року судова колегія прийшла до висновку, що він забезпечував зобовязання договору позики шляхом передачі в іпотеку супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл. Припинення основного договору позики припиняеться і зобовязальний договір іпотеки, а тому повертається у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець» та ОСОБА_5

Судова колегія не може погодитись з таким судженням районного суду з таких міркувань.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Крім розписки, власноручно написаною ОСОБА_4 від 10 лютого 2010 року, та знаходження її у позивача, і яку заперечує відповідач, будь-яких інших доказів існування договору позики в матеріалах справи не має і сторонами суду не надавались.

З матеріалів справи вбачається, що зазначена розписка фактично є єдиним письмовим доказом відповідно до якого суд першої інстанції вважав, що існував договір позики, який був забезпечений договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Проте, у вказаній розписці відсутній підпис самого ОСОБА_3, який за вказаною розпискою передавав гроші, або в присутності якої передавались гроші.

Суд першої інстанції вважав, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошей, на підтвердження укладання якого була написана розписка, з якої вбачається, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 позику в сумі 902 600 дол. США, з відсотковою ставкою 24 % річних, які зобовязався сплачувати щомісячно.

Відсутній будь-який письмовий доказ виконання зазначеного договору позики, так як виконання повинно було проводитись щомісячно.

Відповідно до ч.1ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ю 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 3 ст.545 ЦК України передбачає, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Даною нормою не передбачено підтвердження виникнення договірних відносин між сторонами у звязку із наявністю розписки, написаною та підписаною одноособово позивачем.Зазначений документ ніяк не може бути підтвердженням укладення та існування дгоговору займу між сторонами, оскільки містить лише підпис ОСОБА_4 , викликає сумнів так як у не існує перешкод для виготовлення її самим позивачем.

Частина 3 ст.545 ЦК України може застосовуватися судом тільки у випадку існування сторонами відповідних зобовязальних правовідносин, виникнення між ними спору з приводу виконання цього зобовязання та доказування боржником виконання свого зобовязання.

З врахування вищезазначеного судова колегія приходить до висновку, що районний суд помилково дійшов до висновку, що 10.02.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникли правовідносини з договору позики на суму 902600 доларів США,котрі виконані боржником.

Виходячи з того, що наявність боргових зобовязань не підтверджуються свідченням свідків, судова колегія приходить до висновку, що пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того,суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу, укладений 16 лютого 2010 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець», в особі директора ОСОБА_4, який на підставі Статуту та у відповідності до протоколу №1-2010 зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець»», ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6 купила будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, площею- 1359,3 кв.м., розташовану в будинку №2-М, по вулиці Парковій, в місті Іллічівськ Одеської області, удаваний та насправді є договором іпотеки.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Для правильного вирішення спору з приводу визнання договору удаваним районний суд не зясував , чи відповідають права та обовязки сторін правочину, що виникли у звязку з його укладенням, змісту правочину та не звернув уваги, що

право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . Держави-учасниці Конвенції зобовязані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується надати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Наслідком укладення договору купівлі продажу є отримання продавцем грошових коштів та передача об'єкту продажу покупцеві, а покупець в свою чергу передає продавцеві документи та отримує у власність обєкт купівлі-продажу.

Позивач зазначає, що розпискою передбачено, що забезпечення виконання договору позики шляхом укладення договору купівлі-продажу приміщення по вул. Парковій,2-М в м. Іллічівську(право власності оформлено на ТОВ «Фірма «Стрілець» та ОСОБА_5В.), а після повернення боргу в повному обсязі терміном 7 днів оформляється зворотній договір купівлі-продажу вказаного обєкту. ( а.с.138 т.2).

За правилами ст.202 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.203 ч. 4,5 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 лютого 2010 року супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв. м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл. зазначена будівля належить продавцям ( ТОВ «Фірма «Стрілець» та ОСОБА_5) на підставі свідоцтва про право власності,виданого Виконавчим комітетом Іллічівською міською радою від 03.02.2010 року № 3533,свідоцтва про право власності від 03.02.2010 року № 35434,зареєстрованих в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Іллічівська» в книзі № ГН-9,на стр.164,номер запису 305,та в книзі № ГН-10,на стр.152,номер820.( а.с.11 т.2)

За таких обставин,судова колегія приходить до висновку, що власники спірного обєкту є відмінними від позивача по справі ,згоди на забезпечення вказаного обєкту нерухомості за договором позики не надавали, а тому суд помилково вважав, що договір купівлі-продажу зазначеного обєкту є удаваним так як забезпечував іпотекою спірного майна за борговими зобовязаннями ОСОБА_4

Крім того, з зазначеного договору купівлі супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв. м., п.7 передбачено, що правочин вчинено за письмовою згодою чоловіка покупця продавця-Шендерей О.О. та ОСОБА_10 при цьому п.5 сторони засвідчили, що договір не носить характеру фіктивного,удаваного чи зловмисного правочину.

Більше того, п.2 передбачено, що продаж здійснено за 104548 грн.20 коп.,які продавці отримали до підписання цього договору і своїм підписом підтверджують факт повного розрахунку за продану будівлю.( а.с.11-12 т.2)

Зазначене не спростовується, а ні позивачем, ні матеріалами справи.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Нормами ст.ст. 626, 627 встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року за № 9, зокрема у її п. 25, роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників

Позивачем не надано суду переконливих доказів того, що сторони спірного договору купівлі-продажу діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників.

Виходячи з того, що вимоги щодо визнання права власності за ТОВ «Фірма»Стрілець» та ОСОБА_5 є похідними від визнання договору купівлі-продажу удаваного правочину, то і в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

З врахуванням вищезазначеного,судова колегія дійшла висновку, що районний суд помилково вважав, що договір купівлі продажу від 16.02.2010 року удаваним правочином для забезпечення іпотекою договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, так як позивач не являвся власником спірних обєктів та не підтвердив, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників, а тому в силу ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В силу ст.88 ЦПК України судова колегія повертає заявнику сплачений судовий збір так як він документально підтверджений.

Керуючись ст. 218, 307,309, 316,317,319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21.07.2017 року-скасувати.

В позовній заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Фірма «Стрелець» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 Харлампієвни, треті особи без самостійних вимог: ТОВ «Горяц-Т», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, визнання права власності -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Фірма «Стрелець» на користь ОСОБА_3 по 2933,33 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Головуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.І.Дрішлюк

ОСОБА_2