Справа № 454/2842/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/5341/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Струс Л.Б.

при секретарі: Цапові П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому вказала, що у звязку з порушенням органом державної влади Сокальським районним судом прав, гарантованих ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, шляхом постановлення незаконної ухвали від 21.12.2015 року по справі №454/2842/15-ц, в результаті чого суддя Сокальського районного суду мав намір позбавити її доступу до правосуддя і грубо порушив конституційні права, гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, просила стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України в її користь кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності. На обґрунтування позову посилалася на те, що 21.12.2015 року по справі №454/2842/15-ц суддя Сокальського районного суду Львівської області виніс ухвалу, якою закрив провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Галицького районного суду м. Львова, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Вважає дану ухвалу незаконною, оскільки така не грунтується на вимогах законності, верховенства права, винесена з порушенням Конституції України та законів України. Вказує, що вказану вище ухвалу та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04.04.2016 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27.07.2016 року скасовано, та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Стверджує, що внаслідок порушення норм Конституції України та норм ЦПК України їй було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, моральних переживань у звязку з порушенням прав.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 15 000 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що районний суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи. Вважає, що в рішенні має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що вона в позовній заяві чітко надала докази підтвердження факту заподіяння моральних страждань відповідачем, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань вона зазнала, в якій грошовій сумі та з чого при цьому вона виходила. Окрім того зазначає, що враховуючи характер спору судовий збір по даній справі не сплачується.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в користь ОСОБА_2 1 000 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, не зявились, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21.12.2015 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Галицького районного суду м. Львова та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 04.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, та вказану вище ухвалу районного суду від 21.12.2015 року залишено без змін. (а.с. 10-11)

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, та ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21.12.2015 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 04.04.2016 року скасовано, та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (а.с. 12-13)

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що можливість застосування ст. 1176 ЦК України виникає тоді, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто, це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком районного суду із наступних підстав.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ст.1176 Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, вказано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Для настання відповідальності за ч.1 ст.1176 ЦК України необхідно, щоб вищеперераховані дії правоохоронних органів та суду були незаконними.

Такий же порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", в т.ч. майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач не надала ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачем заподіяно моральну шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вину останнього в її заподіянні, тобто факт порушення прав позивача діями відповідача, суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні позову.

Отже, твердження апелянта про незаконність і необґрунтованість рішення суду, та що таке ухвалене з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи внаслідок невиконання норм Конституції, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Однак колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судового збору в сумі 15 000 грн., виходячи із наступного.

Згідно з п. 13 ч 2. ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

З наведеного слідує, що законодавець розмежував у Законі України «Про судовий збір» поняття пільг щодо сплати судового збору, їх суб'єктів та можливість звернення до суду за захистом порушеного права у визначеній законом формі незалежно від суб'єкта звернення, без сплати судового збору та поняття не справляння судового збору за подання позовної заяви (ст. 5 та ч. 2 ст. 3 Закону відповідно).

А відтак, оскільки відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору, суд першої інстанції відповідно до положень ст.88 ЦПК України, п. 13 ч 2. ст. 3 Закону України «Про судовий збір», правильно вирішив питання про стягнення судового збору, однак колегія суддів не погоджується із розміром стягнутої суми, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 звернулася з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, у якому просить стягнути з відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно визначено розмір стягнутого судового збору, оскільки заявлені позовні вимоги є немайнового характеру, а тому рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 червня 2017 року слід змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до твердження про пільги щодо сплати судового збору, є безпідставними, так як ОСОБА_2 не відноситься до жодної з категорій осіб, які згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено, що неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 червня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_3