Провадження № 2/127/5814/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Ревтюх О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди , суд -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з вимогами стягнути з Державного казначейства України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1037,80 грн., також моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безепірному порядку на користь позивача з єдиного казначейського рахунку Держав бюджету України у Вінницькій області.

Позов мотивований тим, що 15.05.2017 року позивач звернувся до прокурора Вінницької області з заявою про злочин керівника Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_2, також до генерального прокурора України 16.05.17 року, реагування зі сторони прокуратур не відбулося тому він звернувся до Вінницького міського суду ухвалою якого 21.06.17 року було зобовязано обласну прокуратуру внести заяву про злочин до ЄРДР і порушити кримінальне провадження, про що позивача було повідомлено прокуратурою Вінницької області 26.06.17 року. Вважає, що протиправними діями посадових осіб обласної прокуратури йому завдано матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у відшкодуванні вартості проїзду до м. Вінниці в районний суд та назад в сумі 223 грн. 40 коп. Проїзд до м. Києва і назад 411 грн., 00 коп., також проїзд у Вінницький міський суд Вінницької області 21.06.17 року 223,40 грн., згідно довідки Бершадського автовокзалу. Всього матеріальних затрат понесено - 1037,80 грн., які підлягають відшкодуванню. Моральна шкода полягає в тому, що з вини прокуратури Вінницької області, позивач був змушений порушити звичний ритм життя звертатись із скаргами до суду, витрачати свій особистий час, моральну шкоду, оцінює у 10000 грн.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вказаними вище вимогами.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, а також позивач в судовому засіданні змінив в прохальній частині найменування відповідача з невірної на державну казначейську службу України, та уточнив найменування відповідача з Вінницької обласної прокуратури на прокуратуру Вінницької області.

Представник відповідача державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнав оскільки вважає позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Інші учасники в судове засідання не зявилися, хоча повідомлялись належним чином повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

15.05.2017 року позивач звернувся до прокурора Вінницької області, до генерального прокурора України з заявою про злочин керівника Бершадської місцевої прокуратури ОСОБА_2М.(а.с. 2 )

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Михайленка А.В. від 20.06.2017р. задоволено скаргу представника ПСП « Війтівське» ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Вінницької області, яка полягає в невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 15.05.2017р. Ухвалено зобовязати уповноважену особу прокуратури Вінницікої області вчинити вимоги, передбачені ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 15.05.2017р.( а.с. 3-4)

Листом від 26.06.2017р. прокуратурою Вінницької області позивача повідомлено про виконання вказаної вище ухвали. (а.с.5)

Суд звертає увагу, що в обґрунтування своїх доводів позивач надав довідку про вартість проїзду з Бершаді до Вінниці та до Києва, проте, суд критично оцінює наданий доказ оскільки в довідці відсутні обов'язкові реквізити дата та номер. (а.с.6)

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду.

Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі смерті громадянинаправонавідшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3 і 4 статті цього Закону, у встановленому законодавством порядку переходить до його спадкоємців.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч. 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи положення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, норми ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою передбачено, що завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду, а також положення ст. 11, ЦПК України, якою зокрема встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, в тому числі показники Держкомстату середньої заробітної плати по Вінницькій області за період перебування позивача під вартою з 12.03.2008р. по 04.06.2012р., суд вважає, що вимога про стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 58 664,40 грн., обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Визначаючись щодо підстав задоволення позову суд враховує, що відповідно до п. 9. постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а. 2, п.5 вищевказаної Постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, що виразилась в тому що порушено звичайний ритм його життя та матеріальну шкоду, що виразилась в тому, що позивачем понесено витрати на проїзд з Бершаді до Вінниці та до Києва в розмірі 1037 грн., суд, вважає, що позивачем на надано жодних доказів, щодо, наявності причинного зв'язку між завданою йому матеріальною та моральною шкодою і діями відповідача в її заподіянні, крім того, суд звертає увагу, що в обґрунтування своїх доводів позивач надав довідку про вартість проїзду з Бершаді до Вінниці та до Києва, проте суд критично оцінює наданий доказ оскільки в довідці відсутні обов'язкові реквізити дата та номер. (а.с.6) таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження, грунтуються на припущеннях, а тому задоволенню не підлягають.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 15, 16, 23, ст. 15, 23, ЦК України, п. 9. постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» ст.ст. 1 5, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ст.ст. 57-63, ст. 88, ст.ст. 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :