Справа № 236/1264/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Білоус Д.А., Снигірьової О.Ю.,

розгляшувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Донецьккокс, третя особа ТОВ Метінвест холдінг про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і відшкодування моральної шкоди, за участю позивача ОСОБА_1, представників: позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, суд

ВСТАНОВИВ:

04.05.2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Донецьккокс», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг», про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і відшкодування моральної шкоди (а.с. 2-5).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

В обґрунтування позовних вимог позивач та її представник пояснили, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 04.04.1973 по 22.03.2017, та була звільнена на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Після звільнення, їй була надана трудова книжка та довідка про наявність заборгованості із заробітної плати, яка до теперішнього час не виплачена.

Позивач та її представник просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати за відпрацьовані 15 днів березня місяця 2017 року в розмірі 34488,60 грн, суму компенсації за невикористану відпустку в розмірі 8893,14 грн, суму компенсації за затримку розрахунку в розмірі 54763,02 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Донецьккокс» ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважає їх не обґрунтованими відповідними нормами діючого законодавства та такими, що не підлягають задоволенню.

В обґрунтування заперечень проти позову, представник відповідача пояснив, що дійсно позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем, які припинилися 22.03.2017 на підставі наказу № 28-к про звільнення за угодою сторін відповідно п.1ст.36 КЗпП України. Припиненню трудових правовідносин передували події, що сталися 15.03.2017, коли адміністрація будівлі ПрАТ «Донецьккокс», що знаходилася у м.Донецьку по вул. Зарічна 1, була захоплена невідомими особами, представниками так званої «Донецької народної республіки». В звязку з цим з 15.03.2017 відповідач фактично припинив подальшу господарську діяльність у м. Донецьку, втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вул. Зарічна, 1, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі про затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, тощо. Відомості про захоплення адміністративних будівель відповідача внесені до ЄРДР за №0000801, за даним фактом Бахмутським відділом поліції ГУНП в Донецькій області проводиться досудове розслідування. Вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку розрахунку не можуть бути задоволені, оскільки у звязку із відсутністю первинної документації відповідач позбавлений можливості відповідно до діючого законодавства нарахувати, розрахувати та виплатити всі суми, що належать позивачу при звільненні.

Представник відповідача також вважає, що позивачем не додано доказів того, що посадові особи, які склали, підписали або завірили надані позивачем документи, мають право на вчинення відповідних дій. Пояснив, що відповідачем у газеті «Голос України» від 22.03. 2017 року було опубліковано оголошення про втрату ПрАТ «Донецькккокс» контролю над основною печаткою підприємства з 17.03.2017 року. Вважає, що документи, надані позивачем, не відповідають порядку оформлення первинних документів, та такі документи не можуть вважатись належними та допустимими доказами. Також зазначив, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем.

Представник третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест Холдинг» в судове засідання не з*явився.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З 04.04.1973 ОСОБА_1 працювала на підприємстві «Донецьккокс», а з 06.09.2010 по 22.03.2017 працювала на посаді фінансового директора.

15.03.2017 адміністрацію будівлі ПрАТ «Донецьккокс», яка фактично знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Зарічна, 1, захопила група невідомих людей, що підтверджується копією витягу з кримінального провадження, зареєстрованого Бахмутським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 28.03.2017 за № 0000801 за ознаками ст. 341 КК України.

22.02.2017 ОСОБА_1 було звільнено з посади фінансового директора за угодою сторін відповідно п.1ст.36 КЗпП України, що підтверджується наказом генерального директора ПрАТ «Донецьккокс» №28-к від 22.03.2017.

Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 20.03 2003 № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.06.2014) передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12. 2015 N 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м.Донецьк. Крім того, прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Так, наказом Служби безпеки України від 07.10. 2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, як Донецька і Луганська області з 07.04.2014.

З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення позивача, а саме 22.03.2017 , відповідач не здійснив розрахунок із ОСОБА_1.

Відповідач не оспорював такі обставини, а причиною вказував факт захоплення невідомими особами виробничих потужностей та розміщених у них первинних документів, штампів та печаток підприємства.

За відповідним фактом Бахмутським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області дійсно розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000801 за ст.341 КК України.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення тощо.

В матеріалах цивільної справи міститься науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16.05.2017 №1566/2/21-10.2, яким підтверджено існування форс-мажорних обставин, що унеможливлюють виконання ПрАТ «Донецьккокс» передбачених ст.47 та ст.116 КЗпП України зобовязань щодо здійснення розрахунку у день звільнення та видачі робітникові заповненої трудової книжки у день звільнення (а.с.62-80).

Даний висновок Торгово-промислової палати України обумовлений тим, що після 15.03.2017 року (дати фактичного захоплення невстановленими особами виробничих потужностей) адміністрація заводу фактично втратила доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, та інше, що підлягають до виплати на користь робітників у день звільнення.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд виходить з того, що позивачем не надано доказів щодо нарахування та невиплати заробітної плати позивачу за відпрацьовані 15 днів березня місяця 2017 року, та відсутня будь-яка бухгалтерська документація, що підтверджувала б наявність такої заборгованості, видана посадовими особами, які мають право на вчинення цих дій.

Відповідач з обєктивних причин позбавлений можливості підтвердити або спростувати розмір заборгованості перед позивачем по заробітній платі.

За таких обставин не можливо зробити беззаперечний висновок щодо наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачкою у розмірі 34488,60 грн, компенсації за затримку розрахунку у розмірі 54763,02 грн. Тому такі вимоги суд вважає недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню входячи з наступного.

Згідно ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 встановлено, що бчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п.7 Розділу ІV Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до п.1 наказу ПрАТ «Донецьккокс» №28-к від 22.03.2017 по м.Маріуполь «Про звільнення з роботи», ОСОБА_1 належить виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 6 календарних днів.

Даний документ виданий у м. Маріуполь, його копія, що міститься в матеріалах справи, засвідчена належним чином, тому в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України він є належним та допустимим доказом.

Згідно відомостей про застра ховану особу ОСОБА_1, наданих Управлінням пенсійного фонду України в м. Красний Лиман (Ф ОК-5), за 12 місяців (період з лютого місяця 2016 року по січень місяць 2017 року включно), заробітна плата позивачки складала 414459 грн.

З урахуванням цих положень суму компенсації за невикористану відпустку, яка підлягала стягненню на користь позивачці, необхідно визначити виходячи із її заробітної плати за 12 місяців і кількості календарних днів у цьому періоді (414459 : 356 (кількість календарних днів за мінусом святкових і неробочих) = 1164,21 х 6 = 6985,30грн).

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частина 2 ст. 23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4, обовязковою умовою для настання відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди є наявність вини з боку заподіювача такої шкоди. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що позивачем не доведено факт заподіяння саме відповідачем моральних чи фізичних страждань позивачу, не обґрунтований та не доведений її розмір, а також відсутня вина відповідача у заподіянні такої шкоди.

Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом для розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що у позов підлягає задоволенню частково у частині стягнення на користь позивачки компенсації за невикористану відпустку у розмірі 6 985,30грн.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 , 10 , 11 , 60 , 61 , 88, 209 , 212-215 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Донецьккокс, третя особа ТОВ Метінвест холдінг, про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку і відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Донецьккокс, 2, МФО 334851, р/р 835 в ПАТ ПУМБ м. Київа на користь ОСОБА_1, 23.02.1953року народження, РНОКПП НОМЕР_1, в рахунок компенсації за невикористану відпустку 6 985.30грн (шість тисяч дев*ятсот вісімдесят п*ять грн 30коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Донецьккокс на користь держави судовий збір в розмірі 640грн (шістьсот сорок грн).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: