Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2041/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

22.11.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа- орган опіки та піклування Ульяновської районної державної адміністрації про зміну місця проживання дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Ульяновської РДА про визначення місця проживання дитини з батьком. Зазначав, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4, їх син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з матірю в с.Грушка Ульяновського району Кіровоградської області. До березня 2015 року ним та колишньою дружиною відбувались сварки через те, що відповідач не дозволяла йому зустрічатися з сином, не зважаючи на те, що рішенням суду було встановлено порядок його зустрічей із сином. 26 березня 2015 року він забрав сина, коли той ішов з дитсадка один без супроводу дорослих до будинку батьків відповідача. Син не бажав відвідувати дитячий садок і до початку травня 2015 року проживав в його будинку в м.Ульянівка. Протягом березня та квітня 2015 року відповідач не цікавилась сином, не телефонувала, проте писала скарги у відділ ДВС в Ульяновському районі, в прокуратуру, в РДА та в міліцію. 07травня 2015 року на вимогу відповідача державний виконавець в присутності представника органу опіки та піклування, працівників міліції намагався передати відповідачці сина, проте син категорично відмовився йти до матері та залишився з ним. Відповідач зерталась до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав, але їй було відмовлено. Разом з тим, суд ухвалив 28 серпня 2015 року рішення про відібрання у нього дитини та передачу відповідачці. Виконання рішення не відбулось, так як син в присутності членів комісії і самої відповідачки категорично відмовився йти до матері, пояснив, що хоче відвідувати Ульяновську школу. Він здав документи у вказану школу, щоб син з 01 вересня 2015 року пішов до школи, проте відповідач обманним шляхом забрала документи і син в школу не пішов і до цього часу не ходить, через що отримав сильну моральну травму. Син не бажає проживати з відповідачкою, оскільки вона не приділяє йому достатньо уваги, не грається з ним, не відвідує кіно, цирк, стадіони, ігрові майданчики. Просив суд в інтересах сина визначити місце проживання його з батьком в м.Ульяновка (т.1,а.с.2-4)

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено (т.2,а.с.213-216).

В апеляційній скразі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення його позову (т.2, а.с.224-226).

В судове засідання апеляційної інстанції позивач та представник органу опіки та піклування, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи не прибули. Позивач про причини неявки суд не повідомив.

Представник органу опіки та піклування Благовіщенської РДА надав письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Відповідач ОСОБА_4 заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини (ст.141 СК України).

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 05 жовтня 2007 року. 08 серпня 2009 року народився ОСОБА_6 син ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а/с.15 т.1). Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2012 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 25 відсотків від усіх видів заробітку та доходу до досягнення дитиною повноліття.

У звязку з тим, що сторони не досягли згоди з ким із них буде проживати неповнолітній син, рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 08 спрпня ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю - ОСОБА_4 (а/с.191-192 т.1).

26 березня 2015 року позивач забрав сина ОСОБА_7 без відома матері, коли той ішов з дитсадка та залишив проживати його в себе вдома.

Актом державного виконавця відділу ДВС Улоьяновського РУЮ від 07 травня 2015 року рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2013 року, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матірю не виконано, з причин відмови малолітнього іти до матері (а/с.10 т.1).

Згідно п.9 ч.2 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обовязковість судових рішень.

Частиною 1 ст.14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У звязку з тим, що ОСОБА_5 самочинно, всупереч рішенню суду змінив місце проживання дитини, рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, вирішено відібрати дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_5 і повернути дитину матері ОСОБА_4 (а/с.12-14 т.1).

На виконання рішення суду від 28 серпня 2015 року про відібрання дитини та повернення її матері, було видано виконавчий лист (а/с.116-117 т.2).

Відповідно до акту державного виконавця від 31 серпня 2015 року рішення суду про відібрання дитини не виконано, з причин категоричної відмови малолітнього йти до матері (а/с.11 т.1).

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВН №49138854 від 27 жовтня 2015 року державного виконавця ВДВС Ульяновського РУЮ, повідомлено боржника (ОСОБА_5В.) про добровільне виконання рішення суду негайно (а/с.119 т.2).

30 жовтня 2015 року державним виконавцем повідомлено ОСОБА_5 про необхідність бути присутнім 05.11.2015 року заза місцем його проживання для проведення виконавчих дій щодо відібрання дитини та повернення її матері (а/с.120 т.2).

Згідно акту державного виконавця від 05 листопада 2015 року вказане рішення суду не виконано. Зазначено, що ОСОБА_5 передасть малолітнього ОСОБА_6 матері ОСОБА_4 07 листопада 2015 року (а/с.121 т.2).

Відповідно до пояснення ОСОБА_4 начальнику ВДВС Ульяновського РУЮ, ОСОБА_5 07листопада 2015 року дитину матері не передав (а/с.122 т.2).

11 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_5 в розмірі 170 грн. за невиконання рішення суду (а/с.123 т.2).

13 листопада 2015 року державним виконавцем повідомлено ОСОБА_5 про проведення виконавчих дій по відібранню дитини 18 листопада 2015 року за місцем його проживання для повернення дитини матері (а/с.124 т.2).

Проте 13 листопада 2015 року боржник у визначений державним виконавцем час був відсутній за місцем проживання, рішення суду щодо відібрання дитини та передання її матері, не виконано (а/с.125 т.2).

18 листопада 2015 року постановою державного виконавцям накладено штраф на боржника ОСОБА_5 в розмірі 340 грн., за повторне невиконання рішення суду (а/с.127 т.2).

Згідно висновку органу опіки та піклування Благовіщенської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 03 вересня 2016 року про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_5 має заборгованість по сплаті аліментів, в 2015-2016 навчальних роках батьком порушені законні права та інтереси в частині здобуття освіти та сформоване негативне ставлення дитини до матері, хоча дитина має привязаність до батька, до членів родині по лінії батька, але емоційний рівень звязку між членами сімї низький. Рекомендовано залишити місце проживання малолітньої дитини з матірю та визначити час для спілкування дитини з батьком (а/с.248-249 т.1).

Таким чином ОСОБА_5 всупереч прийнятим судом рішень, щодо визначення місця проживання малолітнього сина та відібрання дитини та повернення її матері вказаних судових рішень в добровільному поряку не виконав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, мати дитини неодноразово прибувала за місцем проживання позивача з державним виконавцем та іншими посадовими особами для примусового виконання рішення суду про відібрання дитини, проте з підстав протиправної умисної поведінки ОСОБА_5, яким створювались формальні умови, щодо неможливості передачі дитини, а саме обіцянки передати дитину в інший день, відсутність боржника за місцем проживання, рішення суду до цього часу не виконано.

З урахуванням того, що рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2013 року вже визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю - ОСОБА_4 та рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2015 року вирішено відібрати дитину ОСОБА_5 від батька ОСОБА_5 і повернути дитину матері ОСОБА_8, вказані рішення позивачем не виконані, підстави з яких було визначено місце проживання дитини з матірю не змінились, позивач не надав належних та допустимих доказів про наявність обставин для зміни місця проживання дитини, суд прийшов до правильного і обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визначення місця проживання дитини з батьком.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, оцінка яким надана судом відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_9