АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/745/16-ц Головуючий 1 інстанції Черняк В.Г.
Провадження № 22ц/790/4910/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Харківська міська рада про усунення перешкод в користуванні власністю та знесення самочинно збудованого нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Харківська міська рада про усунення перешкод в користуванні власністю та знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником домоволодіння № 23 по вул. Дністровській в м. Харкові. Відповідач на сусідній земельній ділянці, домоволодіння № 21 по вул. Дністровській в м. Харкові почав будівництво металевої споруди, що на її думку є станцією технічного обслуговування автомобілів. Будівництво здійснювалось на межі з її земельною ділянкою на відстані одного метра від її будинку. Вважає, що споруда є небезпечною для її життя та членів її сімї, оскільки дах споруди має значний кут нахилу і спрямований на її земельну ділянку прямо під вікна будинку. В зимовий час таке розташування даху призводе до падіння снігу та льоду, вода, яка під час опадів стікає з даху прямо під її будинок та на огорожу призводе до їх руйнації, що також є небезпечним для оточуючих.

У звязку з цим, просила суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Дністровська, 21. Провести знесення самовільно побудованого нерухомого майна за кошти відповідача.

Представники відповідача проти позову заперечували, вказуючи, що навіс для господарчих потреб згідно висновку експертизи не відповідає вимогам щодо улаштування системи водовідведення атмосферних опадів з покрівлі навісу. Дане порушення відповідачем було усунуто шляхом облаштування водостоку до навісу. Відстань від навісу до межі сусідньої ділянки відповідачем дотримана, тоді як знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), - можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відповідач пояснив, що знесення споруди є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використані всі інші заходи впливу. Оскільки при призначенні експертизи, не ставилось питання щодо можливості перебудови споруди з метою усунення порушення, немає підстав для задоволення позову лише через те, що порушення виявлено.

Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використано усі передбачені законодавством заходи; при проведенні експертизи питання про можливість усунення встановлених порушень іншим шляхом, зокрема шляхом перебудови, не вирішувалось, також частина встановлених експертом порушень була відповідачем усунута.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1В є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дністровська, 23.

Відповідачу ОСОБА_2 належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Дністровська, 21, на підставі договорів купівлі-продажу частки житлового будинку від 30.07.2013 року та від 31.07.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3

Згідно технічного паспорту на житловий будинок № 21 по вул. Дністровській в м. Харкові, на території вказаного домоволодіння знаходиться ОСОБА_4. «Ж».

Згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної та пожежно-технічної експертизи № 5679/5946 від 30.11.2016 року, навіс для господарчих потреб, який розташований на земельній ділянці № 21 по вул. Дністровській в м. Харкові, не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** щодо відстані від стійок навісу до межі із суміжною земельною ділянкою та протипожежних відстаней між спорудами окремих земельних ділянок. А також не відповідає вимогам п. 4.5 ДБН В.2.6-14-97 щодо улаштування системи відведення атмосферних опадів з покрівлі навісу. При зведенні споруди (навіс для господарчих потреб) на земельній ділянці № 21 по вул. Дністровській в м. Харкові, забудовником, не дотримано вимоги п. 3.25* ДБН 360-92** щодо відстані від стійок навісу до межі із суміжною земельною ділянкою та протипожежних відстаней між спорудами окремих земельних ділянок. Розташування споруди (навісу для господарчих потреб) не відповідає вимогам щодо протипожежної відстані між окремими спорудами, що в свою чергу може сприяти виникненню умов для швидкого поширення полумя під час пожежі на сусідні будівлі і споруди. Крім того, стік опадів із горизонтального жолобу навісу літ. «Ж» під час відлиги або дощу може викликати пошкодження огорожі суміжної з домоволодінням № 23 та надвірних будівель.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Згідно ч. 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Питання знесення самочинного будівництва регламентовано ч. 7 ст.376 ЦК України, згідно з якою, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, положення ч. 7 ст. 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За весь час з початку будівництва по теперішній час відповідачу не було направлено жодного припису від компетентних органів щодо порушення порядку та умов зведення споруди на земельній ділянці, яка належить йому.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ці обставини підтвердили самі сторони.

Посилання позивача на те що, зведена відповідачем споруда є станцією технічного обслуговування автомобілів судом першої інстанції обґрунтовано не була прийнята, оскільки жодних доказів в підтвердження даного факту позивачкою надано не було.

Також обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів посилання позивача на те, що навіс не обладнаний системою відведення атмосферних опадів з покрівлі навісу, оскільки дані обставини були усунуті відповідачем, про що суду надано акт про прийняття-передачу виконаних робіт від 18.04.2017 року.

У висновку експерта комплексної судової будівельно-технічної та пожежно-технічної експертизи № 5679/5946 від 30.11.2016 року зазначено, що відповідачу рекомендується привести систему водовідведення атмосферних опадів з покрівлі криши - навісу ОСОБА_4. «Ж» у відповідність до вимог ДБН В.2.6-14-97 (4.11), а саме влаштувати вертикальні прикарнизні жолоби з відводом дощових та талих вод на територію земельної ділянки відповідача. Організація системи водовідведення виключить можливість пошкодження суміжної огорожі та надвірних будівель. Тобто, експертом дано чітке визначення способу усунення порушення норм ДБН відповідачем без зносу споруди та поновлення таким чином порушеного права позивача, оскільки відповідно до позову саме попадання атмосферних опадів на земельну ділянку і як наслідок можливість руйнування будівель позивача і є порушенням її права власності на будинок.

Отже, відповідачем ці порушення були усунуті.

Крім того, згідно висновку вище вказаної експертизи при зведенні споруди - навісу для господарських потреб на земельній ділянці відповідача забудовником не дотримано вимог п. 3.25 ДБН 360-92** щодо відстані від стійок навісу до межі із суміжною земельною ділянкою та протипожежних відстаней між спорудами.

Згідно положень п. 3.25 ДБН 360-92**, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

У висновку експерта зазначено, що фактична відстань між будівлею на земельній ділянці № 23 та навісом для господарчих потреб на земельній ділянці № 21 не перебільшувала 2 метра. З висновку судово-будівельної експертизи вбачається можливість запобігти стіканню атмосферних опадів на ділянку позивача без зносу споруди. Тобто, умови п. 3.25 ДБН 360-92** повністю здійснимі для поновлення порушеного права позивача та усунення порушень.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у пунктах 5, 17, у випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

Оскільки при призначенні комплексної судової експертизи перед експертом, який виконував пожежно-технічну експертизу не ставилося питання щодо можливості перебудови споруди з метою усунення зазначеного ним порушення, немає підстав для задоволення позову лише на тій підставі, що порушення виявлено. З дослідницької частини висновку експертизи та із самих висновків пожежно-технічної експертизи не вбачається, що усунення зазначеного експертом порушення можливе лише за умови знесення споруди.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка та її представник пояснили, що ними ставилось питання тільки про знесення спірної будівлі, будь-яких варіантів щодо перенесення, переобладнання або часткового знесення цієї будівлі вона не розглядає.

За таких обставин, враховуючи, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використано усі передбачені законодавством України заходи, а при проведенні експертизи питання про можливість усунення встановлених порушень іншим шляхом, зокрема шляхом перебудови, не вирішувалось, також враховуючи, що частина встановлених експертом порушень була відповідачем усунута, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді