РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3989/17

Провадження № 2/643/3229/17

10.11.2017 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

при секретарі - Горборуковій М.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

24.03.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Харківської міської ради, в якій просить визнати за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка раніше належала ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з 29.08.1990 року зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1. Крім позивача, у вказаному приміщенні була зареєстрована її тітка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 27.08.1975 року. 01.02.1994 року разом із ОСОБА_2 позивач набула у власність вказану квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва про приватизацію, ОСОБА_2 мала у власності 1/2 частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 своїх дітей не мала та ростила позивача як свою доньку. Разом вели спільне господарство у вказаній квартирі, здійснювали поточний та капітальний ремонти квартири, сплачувала відповідні комунальні платежі за утримання квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Чоловік померлої ОСОБА_3 помер раніше своєї дружини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадкоємці, які відносяться, відповідно до ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР, до першої та другої черги спадкування за законом, на час смерті ОСОБА_2 були відсутні. Також у ОСОБА_2 не було утриманців, чи усиновлених дітей, які б мали право на спадкування. З заявами про прийняття спадщини ОСОБА_2, чи з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори чи приватного нотаріуса ніхто не звертався, померла заповітів не складала. З 29.08.1990 року по сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується всією квартирою більше ніж 21 рік, доглядає з моменту смерті ОСОБА_2 за квартирою, сплачує послуги по утриманню квартири, постійно робить поточні та капітальні ремонти зі своєї пенсії, оскільки проживала та на цей час проживає за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, уклала на своє ім'я договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 26.07.1994 року, договір на користування електричною енергією від 06.04.2009 року у зазначеному приміщенні, договір про надання населенню послуг з газопостачання на зазначену квартиру. З моменту реєстрації у вказаній квартирі, тобто з 29.08.1990 року позивач ніколи не переїжджала до іншого місця проживання і постійно була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, що свідчить про безперервне володіння квартирою. Після смерті ОСОБА_2 позивач подала всі належні документи, які свідчили про смерть ОСОБА_2, до житлово-експлуатаційної організації та комунальних підприємств. На підставі цих документів ЖЕО перестала нараховувати платежі за користування квартирою ОСОБА_2 та зняло її з реєстрації місця проживання. Ці факти свідчать про її відкрите користування квартирою. Після смерті ОСОБА_2 позивач вважала, що оскільки вона є племінницею померлої, разом проживала з померлою багато років, вела з нею господарство, а також спільно з нею володіла нерухомим майном, що квартира автоматично перейшла у її власність. З 1995 року ніхто з позовами чи з заявами про визнання за кимось права власності на частку квартири ОСОБА_2 до позивача ніхто не звертався, спадкоємців у ОСОБА_2 не було. Крім того, в довідці ЖЕО від 20.02.1996 року позивач вказана як володілець квартири. Позивач не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на нерухомість ОСОБА_2, що свідчить, на її думку, про добросовісне володіння квартирою. В березні 2017 року позивач звернулася за консультацією до нотаріуса з приводу складання заповіту на користь її сина, де хотіла заповісти йому всю квартиру, але розглянувши документи, нотаріус пояснив їй, що 1/2 частина квартири рахується за ОСОБА_2 і право власності на неї вона не має.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі виданої довіреності, підтримала позовні вимоги позивачу у повному обсязі, посилаючись на вищенаведене. Крім того, зазначила, що право власності ОСОБА_2 на квартиру припинилося разом з її смертю, квартира як річ стала безхазяйною, тому не застосовуються положення статей 344, 388 ЦК України. Просила позов задовольнити.

Відповідач - Харківська міська рада направили суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначили, що вважають позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позову, позивач та померла ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 01.02.1994 набули у рівних частках (1/2) у власність квартиру АДРЕСА_1. Таким чином, позивач достеменно знала, що вона не є власником 1/2 частки квартири. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Виходячи з вищенаведеного, позивач є недобросовісним набувачем, у зв'язку з чим стаття 344 ЦК України на нього не розповсюджується. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з момент такої реєстрації. Стаття 4 зазначеного Закону визначає права та обтяження, що підлягають державній реєстрації. Зокрема, обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у спадкодавця права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1, зокрема не надано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відсутня інформація про те, чи не було у ОСОБА_2 інших спадкоємців, на підтвердження цього не було надано відповідного витягу з відділу реєстрації актів цивільного стану. В додатках до позову відсутня інформація щодо інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частину у спадщині, після смерті ОСОБА_2 Позивачем зазначено про відсутність заповітів, складених померлою ОСОБА_2, але з копії витягу із спадкового реєстру № 47166464 від 22.03.2017 вбачається наявність чинного заповіту № 6560352, копію якого позивач не надав. Тобто можливість встановлення ймовірних спадкоємців відсутня.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 01 лютого 1994 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, копія якого знаходиться в матеріалах справи, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Згідно з довідкою від 14.03.2017 № 453, виданою дільницею № 38 КП «Жилкомсервіс», в зазначеній квартирі зареєстрована позивач ОСОБА_1 з 29.08.1990 року та була зареєстрована ОСОБА_2 з 27.08.1975 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та знята з реєстрації 31.05.1995 (а.с.6).

З довідки, виданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 05 жовтня 2017 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що інформація про власника станом на 31.12.2012 р. квартири АДРЕСА_1 згідно матеріалів інвентаризаційних справ - ОСОБА_1, ОСОБА_2, підстава для виникнення права власності - Свідоцтво про право власності, видане ХМЦПДЖФ 01.02.1994, за р. НОМЕР_2, приватна спільна сумісна, частка 1.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з момент такої реєстрації.

Стаття 4 зазначеного Закону визначає права та обтяження, що підлягають державній реєстрації. Зокрема, обов'язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Позивачем не наданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому у суду відсутні дані за ким на час розгляду справи зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що навчався в одному класі з сином ОСОБА_1 в селищі Циркуни. В квартирі АДРЕСА_1 частіше бував в дев'яностих роках, поряд жили його батько та сестра. До 1995 року ОСОБА_1 жила зі своєю тіткою - бабою ОСОБА_2. Її чоловік - дядя ОСОБА_3 помер. В останнє був у цій квартирі два роки тому.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частинами першою - третьою статті 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Позивач відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 01 лютого 1994 року разом з ОСОБА_2 приватизувала спірну квартиру, тому їй було відомо, що вона не є власником всієї спірної квартири.

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та в задоволенні її позову до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю суд відмовляє за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Харченко А.М.