Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 324/1790/16 Головуючий у 1 інстанції:Кацаренко І.О.
№ провадження 22-ц/778/3694/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Пологівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Пологівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про усунення від права на спадкування.

В позові зазначала, що вона є дочкою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідачі є її, позивача, племінниками, і онуками ОСОБА_7. Батько відповідачів у справі, а її, позивача, рідний брат ОСОБА_8 помер 13 березня 2014 року.

Вона проживала разом зі своєю матірю ОСОБА_7 приблизно шість останніх років до дня смерті ОСОБА_7, яка настала 24 березня 2012 року, у м.Пологи Запорізької області (без зазначення певної адреси), бо мати потребувала постійного стороннього догляду, оскільки ці останні роки свого життя була паралізована і фактично прикута до ліжка. Жила мати окремо від неї, позивача, і тому вона, ОСОБА_3, вимушена була перебратися жити до матері. Весь тягар догляду за матірю ліг на її, позивача, плечі, в той час як вона теж є інвалідом другої групи. Пенсії її і матері були зовсім невеликі, коштів бракувало. Вона, позивач, купувала матері ліки, одяг, продукти харчування, предмети гігієни. Відповідачі у справі за всі шість років ні разу не явилися провідати бабусю, не цікавилися станом її здоровя, не надавали матеріальної допомоги на придбання ліків.

24 березня 2012 року ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №7 по вул.Лугова у м.Пологи Запорізької області, земельну ділянку і право на земельну частку (пай) залишок. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлої ОСОБА_7 в рівних частках були вона, позивач, і її рідний брат, батько відповідачів ОСОБА_8.

Після смерті ОСОБА_8 відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, не маючи при цьому права на спадщину, оскільки вони ухилялися від виконання своїх обовязків по догляду за своєю бабусею ОСОБА_7

Позивач вважає, що відповідачів слід усунути від права на спадкування, оскільки за життя їх бабусі, яка через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані, вони ухилялися від надання їй допомоги. У звязку з цим просила суд усунути ОСОБА_5 і ОСОБА_6 від права на спадкування за законом після смерті їх бабусі ОСОБА_7, яка померла 24 березня 2012 року в м. Пологи Запорізькі області.

Рішенням рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановлено, що 24 березня 2012 року у віці 83 років у м.Пологи померла ОСОБА_7 (а.с.8). Хворобами, що призвели до смерті ОСОБА_7, у лікарському свідоцтві про смерть №98 від 24 березня 2012 року зазначені хронічне порушення кровообігу, атеросклеротична хвороба, інші суттєві (фонові) стани гіпертонічна хвороба (а.с.217).

Позивач і батько відповідачів ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_7 і спадкоємцями першої черги за законом до її майна (а.с.10,93). Відповідачі у справі є дітьми ОСОБА_8 і онуками ОСОБА_7 (а.с.117,132,зворот).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належні їй і її померлому у 1983 році чоловіку житловий будинок №7 по вул.Лугова в м.Пологи Запорізької області, земельну ділянку і право на земельну частку (пай).

Діти померлої ОСОБА_3 і ОСОБА_8 18 жовтня 2012 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку і право на земельну частку (пай), їх частки у спадщині є рівними по 1/2 частині за кожним (а.с.133,135,зворот).

Батько відповідачів ОСОБА_8 помер 13 березня 2014 року у м.Пологи (а.с.112,зворот).

Відповідачі у справі після смерті їх батька отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, до складу якого входить і майно, яке ОСОБА_8 прийняв у спадок після смерті матері (а.с.127,129, 142, зворот, 144).

ОСОБА_3 отримувала в УПСЗН Пологівської райдержадміністрації компенсацію по догляду за своєю матірю ОСОБА_7 відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» з 21 вересня 2011 року по 24 березня 2012 року, що підтверджується довідкою УПтаСЗН на а.с.4, розмір цієї допомоги, як пояснила позивач суду, становив 70 грн. на місяць.

Статтями 202, 203 Сімейного Кодексу України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Ч.1 ст.264 СК України передбачено, що внуки, правники зобовязані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.

У Постанові №7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини 3 ст.1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та лікування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'влена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч.2 ст.1259 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Розглядаючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Судом вірно встановлено, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що в матеріалах справи немає жодного доказу про умисне ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на час смерті бабусі відповідачів був живим їх батько, стосовно якого також не встановлено факту умисного ухилення від надання допомоги своїй матері ОСОБА_7, а, навпаки, спростовується копією довідки квартального комітету №515 від 14 серпня 2012 року на а.с.98 про те, що ОСОБА_8 проживав разом зі своєю матірю. Зазначена довідка надавалася нотаріусу у спадкову справу і нічим не спростована на час розгляду справи.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів суд вірно встановив, що позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що відповідачі умисно ухилялися від надання допомоги спадкодавцю, позивачем не доведено фактів звернення померлої до відповідачів за матеріальною чи фізичною допомогою, і потреби в такій допомозі саме від відповідачів.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2011 року у справі №6-3077св11 за позовом про усунення від права на спадкування; в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2012 року у справі №6-42981св11 за позовом про усунення від права на спадкування; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року у справі №6-11413св12 за позовом про усунення від права на спадкування за законом, визнання права власності на квартиру та за зустрічним позовом про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом; в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року у справі №6-16525св14 за позовом про усунення від права на спадкування за законом, визначення часток співвласників у праві спільної власності та за зустрічним позовом про усунення від права на спадкування та правовою позицією висловленою в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 07 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: