АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАВТОГРУП», ОСОБА_2, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-АВТО-ЛЕНД», Територіальний сервісний центр (ТСЦ) Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області м. Дубно (Центр ДАІ 5602), про визнання правочинів недійсними, витребування з володіння, визнання права власності.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦАВТОГРУП» (надалі - ТОВ «СПЕЦАВТОГРУП»), ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними, витребування з володіння, визнання права власності.

Зазначав, що 14 листопада 2013 року уклав кредитний договір з ПАТ «Ідея Банк», згідно умов якого банк надав йому кредит, в сумі 118 733 грн. 77 коп., на строк 60 місяців (п.1), з цільовим призначенням - на придбання транспортного засобу (автомобіля) марки «Ауді», модель «А6», сірого кольору, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1, у сумі 113 079 грн. 78 коп.

13 листопада 2013 року позивач зареєстрував вищевказаний автомобіль у Центрі ДАІ № 9, транспортному засобу присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2, а 14 листопада 2013 року автомобіль був застрахований в ПАТ СК «Альфа Страхування».

05 грудня 2013 року, згідно договору застави від 04 грудня 2013 року, стосовно вищезгаданого автомобіля було внесено відомості про обтяження рухомого майна.

18 жовтня 2014 року в м. Біла Церква у ОСОБА_3. незаконним шляхом, самовільно, всупереч установленому законом порядку відібрали належний йому автомобіль марки «Ауді», модель «А6», сірого кольору, 2008 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2, у зв'язку з чим 19 жовтня 2014 року він звернувся до правоохоронних органів, за наслідками якого було порушено кримінальне провадження№0004840.

Посилаючись на те, що зазначений автомобіль був знятий з обліку та перереєстрований на відповідача ОСОБА_5 на підставі договору комісії від 24 жовтня 2014 року, який ОСОБА_3 не підписував, а в подальшому 11 листопада 2014 року ОСОБА_5 через комісійний магазин, поза його волі та в порушення прав, продано ОСОБА_2 та зареєстровано за останнім, просив, з урахуванням уточнень:

- визнати недійсними договір комісії від 24 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5; договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Ауді», модель «А6», сірого кольору, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Ауді», модель «А6», сірого кольору, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2;

- визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу на ім'я ОСОБА_2;

- витребувати з володіння ОСОБА_2 автомобіль марки «Ауді», модель «А6», сірого кольору, 2008 р.в., номер кузова НОМЕР_1, та визнати за ОСОБА_3 право власності на зазначений автомобіль.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_3 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, 14 листопада 2013 року на придбання транспортного засобу (автомобіля) марки «Ауді», модель «А6», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ОСОБА_3 уклав кредитний договір з ПАТ «Ідея Банк» (а.с.11 т.1).

Згідно умов вказаного договору, банк надає позичальнику кредит, у сумі 118 733 грн. 77 коп., на строк 60 місяців (п. 1).

Відповідно до п.п. А п. 2 договору, кредит надавався на наступні потреби: фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки «Ауді», модель «А6», 2008 року випуску у сумі 113 079 грн. 78 коп.

13 листопада 2014 року позивач у Центрі ДАІ № 9 (8009), що у м. Київ, вул.Полярна, зареєстрував придбаний ним автомобіль марки «Ауді», модель «А6», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, якому було присвоєно державний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 (а.с.14 т.1).

05 грудня 2014 року, відповідно до договору застави від 04 грудня 2013 року, про вказаний вище автомобіль було внесено відомості про обтяження рухомого майна. Крім того, позивач 14 листопада 2013 року застрахував спірний автомобіль в ПАТ СК «Альфа Страхування» (а.с.13 т.1).

Згідно копії договору комісії від 24 жовтня 2014 року, укладеного між ТОВ «СПЕЦАВТОГРУП» та ОСОБА_3, останній передав, а товариство прийняло на себе обов'язки з реалізації автомобіля марки «Ауді», модель «А6», сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (а.с.20 т.1).

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи, 18 жовтня 2015 року в м. Біла Церква у позивача незаконним шляхом, самовільно, всупереч установленому законом порядку відібрали належний йому автомобіль марки «Ауді» 2008 року випуску, номер державної реєстрації АІ4890ЕІ (а.с.17 т.1).

На підставі заяви ОСОБА_3 від 19 жовтня 2014 року про злочин, 26 жовтня 2014 року Білоцерківським МВ ГУ МВС України в Київській області було внесено відомості до ЄРДР № 0004840, у зв'язку з чим автомобіль марки «Ауді» став предметом кримінального провадження, передбаченого ст. 356 КК України, досудове розслідування за яким здійснюється Білоцерківським відділом поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області, кримінальне провадження № 0004840 (а.с.15-16 т.1).

В рамках досудового розслідування кримінального провадження №0004840, за яким позивач був визнаний потерпілим, Білоцерківським відділом поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області (Білоцерківським МВ ГУ МВС України в Київській області) було встановлено, що 18 жовтня 2014 року невстановлені особи, перебуваючи біля будинку 4, по вулиці, Вернадського, в м. Б. Церква, самовільно, всупереч установленому законом порядку, змусили ОСОБА_3 віддати автомобіль марки «Ауді», що належить йому на праві власності.

Крім того, під час досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження встановлено, що 24 жовтня 2014 року автомобіль марки «Ауді» в центрі № 9 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованих УДАІ ГУ МВС України в м. Києві було перереєстровано з позивача ОСОБА_3 на відповідача ОСОБА_5 після чого, цього ж дня, даний автомобіль був знятий з обліку в центрі № 9 надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортник засобів, підпорядкованих УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, 11 листопада 2014 року - зареєстровано за ОСОБА_2 в Центрі надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортник засобів з обслуговування м. Дубно, Дубенського, Демидівського, Млинівського, Радивилівського районів і видано державний номерний знак НОМЕР_3.

Встановлено, що 30 грудня 2014 року в рамках кримінального провадження №0004840 автомобіль марки «Ауді», модель «А6», д.н.з. НОМЕР_3 з номером кузова НОМЕР_1 було тимчасово затримано працівниками ВДАІ м. Дубно на підставі постанови від 20 листопада 2014 року про встановлення місця знаходження транспортного засобу слідчого СВ Білоцерківського МВ (з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУМВС України в Київській області (а.с.17 т.1).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської було від 23 січня 2015 року накладено арешт на тимчасово вилучений автомобіль, який підлягає зберіганню на майданчику тимчасового затримання Дубенського МВ УМВС України в Рівненській області (а.с.83 т.1).

Також під час досудового розслідування встановлено, що перереєстрація вказаного транспортного засобу з позивача ОСОБА_3 на відповідача ОСОБА_5 була здійснена відповідно до договору комісії та довідки-рахунку, виданої ТОВ «Спецавтогруп», яке було розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Ботанічна, 1/6, офіс 7 (а.с.18, 20 т.1).

11 листопада 2014 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5, за участю комісійного магазину ТОВ «ЗАХІД-АВТО-ЛЕНД», яким було оформлено довідку-рахунок серії ВІА № 539459, було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки «Audi А6», сірого кольору, 2008 року випуску (а.с.22 т.1).

Згідно висновку експерта № 1079 від 31 жовтня 2015 року підпис в графі «Підпис» від імені ОСОБА_3 в договорі комісії (по довідці-рахунку ВАІ №845711) від 24 жовтня 2014 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.24 т.1).

Статтею 41 Конституцією України визначено: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1); особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 набуто право власності на автомобіль «Audi», модель «А6», д.н.з. НОМЕР_3 з номером кузова НОМЕР_1 незаконно, у відсутність волевиявлення його власника, що зокрема підтверджується й висновком експерта № 1079 від 31 жовтня 2015 року, яким визнано підпис в графі «Підпис» від імені ОСОБА_3 в договорі комісії від 24 жовтня 2014 року виконаним не ОСОБА_3, а іншою особою, а отже, й ОСОБА_5 не мала відповідних повноважень на продаж вказаного автомобіля.

З огляду на викладені обставин та матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до визнання недійсним договору комісії, договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як такі, що були укладені без додержання вимог ст. 203 ЦК України, без волевиявлення учасника правочину, що є підставою відповідно до ст. 215 ЦК України для визнання цих правочинів недійсними, видано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_2, а також на підставі положень ст.388 ЦК України витребувано автомобіль з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3

Твердження апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено вибуття автомобіля поза його волею, а позовна заява суперечить його заяві до правоохоронних органів в частині осіб, які змусили його віддати їм автомобіль за борги пов'язані з трудовою діяльністю, колегія суддів колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими, такими, що спростовуються долученими до справи доказами, в тому числі й матеріалами кримінального провадження та змістом заяви до органів досудового розслідування, якими доведено факт вибуття автомобіля з власності позивача поза його волею.

Разом з тим, з висновками районного суду про наявність правових підстав до визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 11 листопада 2014 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_2, погодитися неможливо.

Стаття 388 ЦК України пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача, який оплатно придбав це майно, із обставинами, за якими майно вибуло до добросовісного набувача поза волею власника.

«Поза волею власника» в розумінні вказаної статті означає: майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, майно було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 набуто право власності на автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_5, поза волею власника транспортного засобу - ОСОБА_3

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Між тим, районний суд керівних роз'яснень, які містяться у п. 7 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України не врахував і прийшов до необґрунтований висновків про наявність правових підстав до задоволення позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 11 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

За таких обставин, рішення районного суду в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу (автомобіля) марки «Ауді», модель «А6», д.н.з. НОМЕР_3 з номером кузова НОМЕР_1, укладеного 11 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку серії ВАІ № 539459 від 11 листопада 2014 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-АВТО-ЛЕНД», як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу (автомобіля) марки «Ауді», модель «А6», д.н.з. НОМЕР_3 з номером кузова НОМЕР_1, укладеного 11 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунку серії ВАІ № 539459 від 11 листопада 2014 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАХІД-АВТО-ЛЕНД», - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскарженo в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/1912/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8474/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.