САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/923/17
Провадження № 2/206/559/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належною частиною квартири, шляхом встановлення порядку користування та виселення , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вона є власником ? частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Співвласником зазначеної квартири є її брат ОСОБА_3 На даний час відповідач перешкоджає їй користуватися квартирою, не надає їй вільного доступу до помешкання, не дає ключів від вхідних дверей. До того ж, незаконно вселив до помешкання свою доньку ОСОБА_4 із її сімєю, яка на тепер постійно мешкає в квартирі без будь-яких на те законних підстав. Своєї згоди на вселення ОСОБА_4 вона не надавала. Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією добровільно розділити особові рахунки, щоб мати можливість сплачувати комунальні послуги за належну їй частину окремо, але ОСОБА_3 ігнорує її звернення. ОСОБА_5 неправомірні дії відповідачів вона не має можливості користуватися своєю власністю. У звязку з чим, уточнивши позовні вимоги просить суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні належною їй ? частиною квартири шляхом встановлення порядку користування квартирою №66 по вул. Молодогвардійській, буд. 22, корп. 2 наступним чином: у її користування виділити житлову кімнату площею 17,3 кв.м. разом з лоджією 1,7 кв.м., у користуванні відповідача ОСОБА_3, залишити житлову кімнату площею 10,5 кв.м. та вбудовану шафу загальною площею 0,4 кв.м., в загальному користуванні залишити: кухню 8,3 кв.м., санвузол 1,2 кв.м., ванну кімнату 2,1 кв.м., коридор 4,8 кв.м. та виселити відповідача ОСОБА_4 з цієї ж квартири, без надання іншого житлового приміщення.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що спірна квартира є власністю позивача та відповідача. З урахуванням рівності часток двох співвласників у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, на частку кожного з співвласників має припадати по 13,9 кв.м. житлової площі. Позивачка просить виділити відповідачу в користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м., що на 3,4 кв.м. менше ніж ? частина квартири, що перебуває у його власності. Більш того, у відмінності щодо кімнати, яку позивач просить виділити собі у користування, до кімнати, яку вона просить виділити відповідачу, не примикає ані лоджія, ані балкон. Кожен із співвласників квартири не має переваг перед іншим. Визначення порядку користування квартирою за заявленим позивачем варіантом порушить житлові права відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона дружила з матірю позивача та відповідача ОСОБА_7 Коли ОСОБА_7 померла, то в квартирі АДРЕСА_2, стала мешкати її онука ОСОБА_4 Останній раз в цій квартирі, вона була чотири роки назад.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона мали дружні відносини з матірю сторін ОСОБА_7, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Коли вона два роки назад була в цій квартирі, то в ній мешкала ОСОБА_4 На тепер, зі слів позивача, їй відомо, що в цій же квартирі продовжує проживати ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відповідача знає, як сусіда. Він був в квартирі в якій проживає відповідач та крім нього, в цій квартирі більше ніхто не мешкає. Раніше до 2015 року в цій квартирі мешкала мати відповідача.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що відповідач його кум. Донька відповідача ОСОБА_4 проживає разом зі своєю родиною в будинку по вул. Семеїзька. Наприкінці 2015 року він допомагав відповідачу перевозити мати ОСОБА_7, яка проживала по вул. Молодогвардійській до будинку по вул. Семеїзькій, оскільки остання перебувала у тяжкому стані та потребувала догляду. В цьому році, взимку він приїздив до квартири по вул. Молодогвардійській, де раніше жила мати відповідача, допомагав міняти сантехніку. В цій квартирі відповідач проживає сам, займає зальну кімнату. Його доньку ОСОБА_4, він бачить майже кожен день на вул. Семеїзькій.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить ? частина квартири №66 по вул. Молодогвардійській, буд.22, корп. 2, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 (а.с.4).

Інша ? частина цієї ж квартири належить відповідачу ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КП «ОСОБА_1 міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 обласної ради (а.с.106).

Також, відповідач ОСОБА_3 має реєстрацію за адресою вищезазначеної квартири з 23.08.1987 року (а.с.24).

Відповідач ОСОБА_4 з 27.05.2005 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.59).

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За змістом ст. 156 ЖК Української РСР співвласник жилого будинку (квартири) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сім`ї за згодою всіх інших співвласників.

Згідно вимог ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проте, позивачем та її представником на підтвердження позовних вимог не було надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58-60 ЦПК України, що відповідач ОСОБА_4 самоправно вселилась до спірної квартири та, що вона в ній колись проживала чи проживає на теперішній час.

Так, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, щодо обставин того, що відповідач ОСОБА_4 проживає у спірній квартирі, суд не може прийняти до уваги, оскільки ними в суді було повідомлено, що в квартирі вони не були вже декілька років та те, що відповідач ОСОБА_4 на тепер проживає у спірній квартирі, свідку ОСОБА_8 відомо лише зі слів позивача.

Суд оцінює достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, а інші докази, які б могли підтвердити факт проживання відповідача ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

До того ж, свідки ОСОБА_5, ОСОБА_9, надали суду протилежні покази, зазначивши, що в спірній квартирі мешкає тільки відповідач ОСОБА_3

Таким чином, виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для виселення відповідача ОСОБА_4 зі спірної житлової квартири.

Що стосується вимог про визначення порядку користування квартирою, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Відповідно до технічного паспорту спірна квартира складається з двох житлових кімнат, площею 10,5 кв.м. та 17,3 кв.м., кухні 8,3 кв.м., санвузлу 1,2 кв.м., ванної 2,1 кв.м., коридору 4,8 кв.м., вбудованої шафи 0,4 кв.м., лоджії 1,7 кв.м. (а.с.6-9).

Як вбачається з матеріалів справи, виходячи із розміру житлової площі спірної квартири 27,8 кв.м на кожного співвласника квартири приходиться по 13,9 кв.м. (27,8 кв.м : 2).

Площа кімнати, яку позивач просить виділити їй в користування становить 17,3 кв.м. та є більшою на 3,4 кв.м. за розмір житлової площі, що припадає на неї в спірній квартирі відповідно до її частки власності.

У разі виділу в користування позивача вищезазначеної кімнати, розмір житлової площі відповідача, яка припадає на нього в спірній квартирі відповідно до його частки власності, зменшиться на 3,4 кв.м.

Таким чином, враховуючи, що сторони будучи співвласники спірної квартири мають рівні права щодо володіння, користування, розпорядження нею, то запропонований позивачем порядок користування фактично надає їй пріоритет для проживання у спірній квартирі, порушуючи таким чином права іншого співвласника, щодо його власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині вимог також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко