Провадження № 2/161/4360/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Крупінської С.С.,

при секретарі - Ярмолюк І.С.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - Шульгана Ф.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Луцької міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон та дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон та дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Позов мотивує тим, що 27.09.2007 року між нею та ОСОБА_4 було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу їх дочка ОСОБА_5 залишилася проживати з нею. Відповідач з донькою не спілкується, не бере активної участі в забезпеченні та розвитку їх спільної дитини.

З 2015 року відповідач виїхав за межі України на заробітки та наданий час його місце перебування та проживання їй невідомо. З метою оздоровлення дитини та відпочинку вона має намір виїжджати за межі України та оздоровлювати її за кордоном, що буде сприяти моральному та оздоровчому розвитку дитини, однак, її батько не дає згоди на виїзд дочки ОСОБА_5, тим самим ігнорує інтереси самої дитини .

Просить надати їй дозвіл на виготовлення проїзних та візових документів для вихзду за кордон неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без нотаріального посвідченої згоди та супроводу батька, надати дозвіл на виїзд за межі України, без згоди та супроводу батька, до країн Шенгенської зони, Єгипту, Туреччини, Грузії, Болгарії, Кіпру, Чорногорії, Об'єднаних Арабських Еміратів, США, Португалії, Хорватії, Тайланду, Албанії, Індії, Танзанії, Великобританії, Домініканської республіки, Мальдів, Ірландії, В'єтнаму, Індонезії, Ізраїлю, Македонії, Греції неповнолітній дитині ОСОБА_5 у супроводі матері ОСОБА_3 або її уповноваженого представника до досягнення дитиною 16 років.

Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив суд надати дозвіл на виїзд за кордон до Шенгенської зони, Єгипту та Грузії в період з 08.12.2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач у судове засідання не з'явився, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи не заперечував щодо задоволення позову.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідач у справі - ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.03.2004 року (а.с. 7).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_5 проживає з матір'ю - ОСОБА_3.

Також встановлено, що в добровільному порядку відповідач згоди на виїзд неповнолітньої дитини за кордон не надає.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі - Конвенція) передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

Аналогічні норми викладені у ч. ч. 1- 3 ст. 313 ЦК України, відповідно до яких Фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування; фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну; фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, а також у ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп.2 абз. 8).

Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1).

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

При цьому, кожна особа має право на проживання в сім'ї, може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст.7 ч. 7 СК України).

Отже, як слідує з приписів ст. ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В даному випадку в інтересах дитини є тимчасові виїзди за межі України для оздоровлення та проведення дозвілля та зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального їх розвитку.

Обставин, які обмежують право неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому приходить до висновку що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проїзних та візових документів для виїзду за кордон неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без нотаріально посвідченої згоди та супроводу її батька ОСОБА_4.

Надати дозвіл на виїзд за межі України, без згоди та супроводу батька, до країн Шенгенської зони, Єгипту та Грузії неповнолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_3 або її уповноваженого представника, без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_4, у період з ІНФОРМАЦІЯ_2 по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська