Справа № 591/3869/17
Провадження № 2/591/2162/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківський» про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

Встановив:

Позивач свої вимои обґрунтовує тим, що вона є власником ? частин квартири АДРЕСА_1 та фактично користується усією квартирою. Обслуговуванням будинку у якому розташована квартира позивача здійснюється відповідачем. 16.07.2012 року під час дощу сталося залиття її квартири. Причиною залиття квартири стало те, що зливну трубу було перекрито сміттязбірником. Внаслідок цього залиття було пошкоджено оздоблення її квартири, а вартість відновлювального ремонту становить 11865,17 грн. На проведення дослідження спеціаліста вона витратила 1600 грн. В звязку з цим позивач посилається на спричинені їй матеріальну та моральну шкоду, оскільки після залиття вона пережила нервове потрясіння, була дуже пригнічена, позбавлена сну та спокою, порушені її плани на майбутнє, їй необхідно прикласти додаткових зусиль для організації життя, порушено звичайний уклад її життя, створено ряд незручностей. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 13465,17 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди та 15000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що позивач власник ? частин квартири, інша ? частина квартири належить її сестрі, яка у квартирі не мешкає. Вважає, що строк позовної давності не сплинув та має обраховуватися із часу відмови відповідача відшкодувати шкоду. Оскільки саме після відмови відповідача у добровільному порядку відшкодувати збитки, позивач дізналася про порушення своїх прав.

Представники відповідача позов заперечили та пояснили, що протікання даху у будинку та, відповідно потрапляння води у квартиру позивача, сталося в наслідок стихійного лиха зливи. Вважають, що шкода позивачу була завдана не з вини відповідача. Висновок спеціаліста не є доказом, оскільки доказом з приводу розміру збиток є висновок експертизи, який наданий державної експертною установою. Пояснили, що за рішення суд, яке набрало законної сили, з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованості з оплати наданих послуг за період з травня 2012 року. Після цього, позивач подала о суду даний позов. Зазначили, що відповідач надає послуги належної якості. Також подали заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2. При цьому, позивач є власником ? частин вказаної квартири (а.с. 32-39).

Як зазначено позивача та визнано представниками відповідача у судовому засіданні будинок № 4 по вул. Харківська в м. Суми перебуває на обслуговуванні Сумського обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківський».

Факт надання послуг з утримання будинку № 4 по вул. Харківська в м. Суми саме Сумським обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Харківський» підтверджується також судовим рішенням (а.с. 64-67)

16 липня 2012 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 з утворенням рудих плям на стелі, часткового пошкодження шпалер на кухні, неможливості користуватися електроенергією. Відповідно до акту обстеження квартири (а.с. 27-28) причиною залиття став сильний зливний дощ з випаданням 58% місячної норми опадів, від чого на даху зібралася значна кількість води, яка не могла бути відведена системою зливної каналізації. Окрім того, під тиском значного кількості води сміттєхабірник втягнуло у отвір зливної труби з практично повним її перекриттям.

Вказаним актом встановлено сліди залиття: в залі, коридорі, кухні; не можливість використання електроенергії; пошкодження холодильника )зі слів власника)

Частиною 2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець зобовязаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Відповідно до ст.190 ЖК України підприємства, установи, організації, а також громадяни, які заподіяли шкоду жилим будинкам, жилим приміщенням, інженерному обладнанню, зобовязані відшкодувати заподіяну шкоду.

Згідно з ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає, що у звязку з винними діями відповідача щодо неналежного утримання системи зливної каналізації, що призначена для відводу води з покрівлі будинку, було допущено залиття квартири та заподіяно майнову шкоду позивачу.

Посилання представників відповідача на те, що потрапляння води у квартиру позивача сталося через небезпечні гідрометереологічні явища (випадання 16.07.2012 року у період з 16-15 до 17-25 44,3 мм опадів, що складає 58 % місячної норми) не заслуговує на увагу, оскільки з акту залиття вбачається, що фактично причиною залиття стало перекриття отвору водоприймача зливної каналізації сміттєприйомником, що в свою чергу свідчить про неналежне утримання відповідачем системи зливної каналізації будинку.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В спорах про відшкодування шкоди на позивача покладається обовязок довести розмір заподіяної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надала суду експертний висновок будівельно-технічного дослідження № 4 (а.с. 20-27), згідно якого величина матеріального збитку, заподіяного в результаті залиття квартири позивача становить 11865,17 грн. За проведення даної дослідження спеціаліста, позивачем сплачено 1200 грн. (а.с. 31 зв бік)

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, з внесеними змінами та доповненнями, внесеними Постановами Пленуму ВСУ №7 від 08.07.1994 року №11 від 30.09.94, № 15 від 25.05.98, № 9 від 24.10.2003 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Як передбачено ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами або зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України).

Суд прийшов до висновку про доведеність належними та допустимими доказами факт спричинення матеріальних збитків позивачу, проте, враховуючи, що позивач є власником ? частин квартири та за відсутності доказів спільного волевиявлення інших співвласників на звернення до суду з зазначеним позовом, відшкодуванню на користь позивача підлягає 3/4 частина завданих збитків у сумі 8898,88 грн. та 1200 грн. понесених позивачем витрат за проведення оцінки завданої шкоди в 2016 році.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» надане визначення термінів, що вживаються в цьому законі та зазначено, що: продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем) (п. 15)

За положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» с поживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, з вини відповідача було пошкоджено належне позивачу майно, внаслідок чого позивач вимушена була змінити звичайний для неї уклад життя, а отже факт заподіяння моральної шкоди для суду є очевидним.

З огляду на характер порушення прав позивача та їх наслідки, виходячи з засад розумності та справедливості, ступені вини відповідача, істотності вимушених змін у її життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, на думку суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 2000 грн.

За наведених обставин загальний розмір відшкодування, що мав би здійснити відповідач, становить 12098,88 грн. та складається з майнової шкоди 8898,88 грн., 1200 грн на відшкодування витрат на проведення дослідження та 2000 грн. грошової компенсації завданої позивачу моральної шкоди, але відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, з вини якої заподіяно шкоду. Завдання потерпілому шкоди в наслідок залиття породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Судом встановлено, що про порушення свого права (заподіяння їй збитків та особи винної у цьому) позивач дізналася в липні 2012 року після залиття квартири та складання у її присутності акту від 19.07.2012 року. Вже у серпні 2012 року позивач отримала висновок спеціаліста № 9 (а.с. 9) яким було визначено розмір збитків .

В той же час, з даним позовом до суду позивач звернулася лише 25 липня 2017 року, тобто після спливу 5 років.

Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску 3 річного строку позовних давності позивачем суду не надано, а посилання представника позивача про те, що про порушення свого права позивач дізналася лише у вересні 2015 року після відмови відповідача добровільно відшкодувати збитки не заслуговує на увагу.

Для відновлення строку позовної давності позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами No 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

В той же час, суд вважає що про порушення свого права позивач не лише мала дізнатися, але й фактично дізналася 16 липня 2012 року тобто з часу заподіяння їй шкоди під час залиття квартири.

Зважаючи на наведене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову через пропуск позивачем строку позовної давності та відсутності підстав для його поновлення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212 215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Сумського обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Харківський» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя