Справа № 758/8661/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М. ,

при секретарі Горбані О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником вказаної квартири, в якій зареєстровані позивач та відповідачі. 28.07.2009 р. шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 розірвано. Вказує, що в 2014 р. ОСОБА_5 зі всією своєю родиною, а саме: дочкою ОСОБА_3, сином ОСОБА_6 та онуком ОСОБА_7, які є відповідачами по справі, з усіма своїми речами добровільно залишили вказану квартиру. Вважає, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням як такі, що не користуються ним більше трьох років без поважних причин.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Додав, що відповідачі покинули квартиру добровільно, з березня 2014 р. відповідач ОСОБА_2 не передає гроші за квартиру і взагалі нею не цікавиться. Ніякого майна та речей відповідачів в квартирі нема. На його адресу постійно приходять листи від колекторських фірм про борги відповідачів по кредитах.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що вона не заперечує проти визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в частині визнання її та онука ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, заперечує. Вказала, що вона б не залишала житлове приміщення, однак у неї з позивачем склалися неприязні стосунки і проживати разом з ним вона більше не могла, тому і залишила вказану квартиру.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у судове засідання повторно не з'явилися, своє право на участь у судовому засіданні не використали, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.05.1995 р., позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що у Подільському районі м.Києва.

Позивач та відповідач по справі ОСОБА_5 з 09.06.1996 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 28.07.2009 р. (актовий запис відділу ВРАЦС Подільського РУЮ у м.Києві № 339).

З довідки форми № 3, виданої Центром комунального сервісу від 24.05.2017 р. за вих. №254, вбачається, що на час розгляду справи в спірному житловому приміщенні зареєстровані: позивач - з 19.05.198 р., відповідач ОСОБА_5, як колишня дружина - з 24.09.1996 р., відповідач ОСОБА_3, як дочка колишньої дружини - з 13.08.1999 р., відповідач ОСОБА_6, як син колишньої дружини - з 18.05.1999 р. та малолітній ОСОБА_7, як онук колишньої дружини - з 3010.2010 р.

За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням.

Згідно з актами, складеними житловим органом 11.03.2014 р., 14.03.2014 р., 17.09.2014 р., 19.05.2017 р., відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, фактично не проживають за місцем своєї реєстрації з 2014 року.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_5 пояснювала, що її дочка ОСОБА_3, яка є відповідачем по справі, з літа 2012 року не проживає у вказаній квартирі, син - ОСОБА_6 з 1996 р. Вона ж сама не проживає в спірній квартирі з січня 2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності позивача є непорушним.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з січня 2014 року відповідач ОСОБА_2 не користуються вищевказаним житлом без поважних причин, відповідач ОСОБА_3 - з літа 2012 р., а відповідач ОСОБА_4 - з 1996 р., добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажають, чим перешкоджають позивачу, як власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси які необхідно поновити.

На спростування доводів позивача відповідачі всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надали суду доказів, котрі б підтверджували факт їх проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України вони вважаються такими, що втратили право на користування цим житлом.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку.

Відповідно до ст.29 ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років (до вікової категорії якої відноситься малолітній син відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що малолітній ОСОБА_7 постійно мешкає зі своєю матір'ю ОСОБА_3, та право користування малолітнього є похідним від права користування спірною квартирою відповідачко. ОСОБА_3 В зв'язку з чим, ОСОБА_3 підлягає визнанню такою, що втратила право користування житлом, разом з малолітнім синос ОСОБА_7

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2,оскільки вони не засновані на законі.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова