Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 325/113/17Головуючий у 1-й інстанції Апалькова О.М.
Пр. № 22-ц/778/3548/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 21 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» (надалі - Банк) про визнання кредитного договору частково недійсним

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2017 року Банк поштою (конверт а.с. 28) звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № /Т/972112 від 29.10.2013 року станом на 18 січня 2017 року у розмірі 52957,51 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 27000,84 грн.; простроченої заборгованості за відсотками - 7,51 грн.; простроченої комісії за обслуговування кредиту - 23400,00 грн.; штрафу по кредиту - 2550,00 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 01 лютого 2017 року (а.с.29) провадження у цій справі за вищезазначеним позовом Банку відкрито.

ОСОБА_2 звернувся до суду у цій справі із вищезазначеним зустрічним позовом, якій у подальшому уточнив (а.с. 113-116) та в якому просив визнати недійсним кредитний договір № /Т/972112 на споживчі потреби від 29.10.2013 року в частині п. 2.1.2 щодо обов'язку сплачувати щомісячну комісію в розмірі 1170,00 грн. з моменту укладення договору.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначав, що 29.10.2013 року між ним та Банком укладено договір споживчого кредиту. Умовами договору передбачено щомісячну комісію 1170,00 грн. Обов'язок сплачувати комісію вважав несправедливою умовою договору, яка суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою суду першої інстанції від 22 березня 2017 року (а.с. 75) зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 об'єднано в одне провадження з первісним позовом Банку у цій справі.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 21 липня 2017 року (а.с. 154-156) позов Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Загальну суму заборгованості за кредитним договором №862299801/Т/972112 від 29 жовтня 2013 року на споживчі потреби, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Банку зменшено з 52958,35 грн. до 29558,35 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту у сумі 27000,84 грн., простроченої заборгованості за відсотками у сумі 7,51 грн., штрафу по кредиту у сумі 2550,00 грн.

В решті позивних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір у сумі 896,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Банку про визнання кредитного договору частково недійсним задоволено.

Визнано умову договору споживчого кредиту № / Т/972112 від 29 жовтня 2013 року, укладеного між Банком та ОСОБА_2 в частині п.2.1.2 щодо обов'язку позичальника сплачувати щомісячно комісію в розмірі 1170,00 грн., недійсною з моменту укладення договору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині (фактично лише в частині відмови у задоволенні позову Банку та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 160-164) просив рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови Банку у стягненні з ОСОБА_2 комісії за обслуговування кредиту в сумі 23400,00 грн., сплаченого судового збору в розмірі 1600,00 грн. та стягнути з ОСОБА_2. на користь Банку заборгованість за кредитним договором №/Т/972112 від 29.10.2013 року на споживчі потреби, яка станом на 18.01.2017р. становить 52958,35 грн., та яка складається з:

простроченої заборгованості по кредиту - 27000,84 грн.;

прострочена заборгованість за відсотками -7,51грн.

прострочена комісія за обслуговування кредиту - 23400,00 грн.

штраф по кредиту - 2550,00 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600,00 грн. за розгляд справи.

Відмовити в частині задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Банку.

В іншій частині рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 21.07.2017 року залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою Банку відкрито (а.с. 197), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.199).

У судове засідання 07 грудня 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.202-210), у тому числі ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю (а.с.71) ОСОБА_3 за допомогою SMS - повідомлення (а.с. 202), що узгоджується із вимогами ст. ст. 74 ч. 6, 76 ч.5 ЦПК України, представник Банку та ОСОБА_2 не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив.

Банк подав апеляційному суду електронною поштою клопотання (а.с. 211-212), в якому просив розглядати дану справу апеляційним судом без участі представника Банку.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання представника Банку та ОСОБА_2 та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила клопотання Банку задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Банку не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_2 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, у тому числі в частині задоволення позову Банку, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Банк оскаржує вищезазначене рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні його позову та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, погоджуючись при цьому із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову Банку.

При вищевикладених обставинах, предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги Банку та лише в частині відмову Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача про стягнення простроченої комісії за обслуговування кредиту - 23400,00 грн. та судових витрат у розмірі 704,00 грн. (розрахунок: сплачено Банком при подачі позову судового збору 1600,00 грн. - стягнуто судом оскаржуємим рішенням судового збору 896,00 грн.), а також в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову Банку у цій справі сторонами в апеляційному порядку не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов Банку та повністю зустрічний позов ОСОБА_2 у цій справі, керувався ст. ст. 212-215, 218 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності первісного позову Банку лише в частині його задоволення і обґрунтованості та доведеності зустрічного позову ОСОБА_2 у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 29 жовтня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № /Т/972112 на споживчі потреби, за яким ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 36000,00 грн. з оплатою 0,01 % річних та строком погашення до 28 жовтня 2016 року (а.с.7).

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши кошти позичальнику, що підтверджується заявою на видачу готівки та квитанцією про отримання коштів (а.с.9).

Згідно із розрахунком Банку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № /Т/972112 від 29.10.2013 року, розмір останньої станом на 18.01.2017 року становить - 52958,35 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 27000,84 грн.; простроченої заборгованості за відсотками - 7,51 грн.; простроченої комісії за обслуговування кредиту - 23400,00 грн.; штрафу по кредиту - 2550,00 грн. (а.с. 5-6).

У відповідності до п.2.1.2 вищезазначеного кредитного договору сторін позичальник сплачує Банку щомісячно комісію супроводження кредиту у розмірі 1170,00 грн., що розраховується як 3,25 відсотків суму кредиту вказаного в п.2.1 цього договору та включається в суму щомісячно платежу.

У відповідності до п.2.1.3 цього договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 2170,16 грн. (надалі за текстом щомісячний платіж, який включає в себе частину заборгованості з кредитом, нараховані проценти за користування кредитом,комісію за супроводження кредиту) та кінцевою датою всієї заборгованості за кредитом 28 жовтня 2016 року.

Відповідно до п. 3.5 вищезазначеного кредитного договору сторін нарахування комісій за супроводження кредиту здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця, починаючи з місяця надання кредиту,на повну суму кредиту,наданого позичальнику, незалежно від фактичної від кількості днів користування кредитом в поточному місяці. При цьому при повному достроковому погашенні кредиту за ініціативою клієнта комісія нараховується і в дату остаточного розрахунку. Сплата комісії здійснюється щомісячно починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту у валюті наданого кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

п 3.5.1 У разі, якщо термін погашення комісії, вказаний в п.3.5 цього договору припадає на неробочий день,святковий або вихідний день для банка, позичальник зобов'язаний здійснити погашення комісії,нарахованої відповідно п.3.5 цього договору не пізніше ніж в перший за ним робочий день банка.

п.3.6 кредитного договору сплата комісії здійснюється у строки/терміни,зазначені в п.3.4. цього договору у відповідності до п.п.2.1.4.цього договору.

Моментом (днем) повернення кредиту (його відповідної частини), сплати процентів за користування кредитом, комісії за супроводження кредиту згідно з п.3.8 кредитного договору вважається день зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом позичальника перед Банком, на відповідний позичковий рахунок нарахування процентів,суми комісії за супроводження кредиту,в також можливої пені та штрафних санкцій на відповідні рахунки в ПАТ «АКТАБАНК», у випадках,визначених цим договором

п.4.3.4 вищезазначеного кредитного договору сторін позичальник зобов'язався погасити Банку в повному обсязі кредит у строк, встановлений в п.п.2.1.3 цього Договору. Також згідно з п.4.3.5 сплачувати Банку проценти та комісії в строки,встановлені в п.п.2.1.3,цього Договору.

Відповідно до ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є договори і інші правочини.

Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував.

Форма і зміст договору відповідають вимогам ст.ст. 1054, 1055 ЦК України.

Отже, відповідно до вимог ч. 1 та ч.3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки, відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору сторін від 29.10.2013 року Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим… таке положення може бути … визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови щодо комісії (плати) за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання такого положення недійсним.

Ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист право споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист право споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають, права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Умова договору, відповідно до якої позичальник повинен сплачувати Банку комісію за вчинення ним дій на власну користь є недійсною в силу закону, оскільки це не є послугою.

Суд першої інстанції правильно застосував у цій справі правовий висновок, викладений ВСУ у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс, якій є обов'язковим для застосування загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що:

- необхідне визнати недійсним пункт 2.1.2 вищезазначеного кредитного договору №/Т/972112 від 29.10.2013 року, укладеного між сторонами по справі, тим самим задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_2;

- сума заборгованості, що підлягає стягненню с ОСОБА_2 на користь Банку, підлягає зменшенню за рахунок комісії в сумі 23400,00 грн., а тому у задоволенні цієї частини позовних вимог Банку до відповідача (про стягнення комісії) слід відмовити у повному обсязі;

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію Банку, висловлену ним у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення Банку від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі, відсутні.

Банк та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування зустрічного позову ОСОБА_2 (щодо недійсності умови вищезазначеного кредитного договору сторін про комісію, п. 2.1.2) та в обґрунтування позову Банку у цій справі в частині його відмови (стягнення з відповідача комісії).

Так, хоча суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що в додатковій угоді № 1 до кредитного договору «Графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, зазначення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту» (а.с.8), Банком ОСОБА_2 зазначено, з чого складається комісія за супроводжування кредиту: «телефонне, sms - повідомлення або листування про стан кредитної заборгованості», яка підписана у тому числі ОСОБА_2

Однак, це не спростовує несправедливості цієї умови договору, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а тому не призвело до неправильності вирішення цієї справи судом першої інстанції по суті рішенням суду в оскаржуємій частині.

Крім того, у матеріалах цієї справи відсутні належні допустимі (письмові) докази того, що супроводжування кредиту у вигляді «телефонне, sms - повідомлення або листування про стан кредитної заборгованості» взагалі здійснювалось Банком за період нарахування вищезазначеної комісії та, відповідно, що Банк має право на нарахування та стягнення вищезазначеної комісії з відповідача.

Також Банком у цій справі не спростовано належними, допустимими доказами, що Банк не встановив вищезазначену комісію з ОСОБА_2 на користь Банку за дії, які Банк здійснює на власну користь (облік заборгованості споживача).

При вищевикладених обставинах, безпідставними є посилання Банку в апеляційній скарзі в її обґрунтування у цій справі на ст. 627 ЦК України (свобода договору).

Задоволення судом першої інстанції зустрічного позову ОСОБА_2 до Банку про визнання недійсним вищезазначеного пункту кредитного договору сторін про комісію з моменту укладення договору є підставою для відмови судом у цій справі у задоволенні вимог Банку до ОСОБА_2 в частині стягнення вищезазначеної комісії, яка згідно із розрахунком Банку станом на 18.01.2017 року становить 23400,00 грн.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Апеляційний суд також на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України у цій справі сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку.

Оскільки, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні, Банком апеляційному суду не надані.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення в оскаржуємій частині, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції правильно рішенням суду в оскаржуємій частині, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку стягнуто на користь Банку з відповідача судовий збір, сплачений Банком при подачі вищезазначеного позову до суду.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови Банку у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 1760,00 грн. (а.с. 169), сплаченого Банком при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 21 липня 2017 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.