Ухвала

іменем україни

22 листопада 2017рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про зобов'язання виконати обов'язок за договорами банківського вкладу, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 листопада 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») в особі заступника відділення «Сумська РД» АТ «Златобанк» Вакала М.А., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М., було укладено чотири договори - Угоди про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № № 078025, 078026, 078027, 078028, згідно з умовами яких вона здійснила вклади: у сумі 14 000 доларів США на строк до 19 лютого 2015 року під 12 % річних; у сумі

70 000 доларів США на строк до 19 лютого 2015 року під 12 % річних; у сумі 70 000 доларів США на строк до 19 лютого 2015 року під 12% річних; у сумі 5 300 доларів США на строк до 19 грудня 2014 року під 10 % річних.

У подальшому, а саме - 21 липня 2015 року, з оголошення їй стало відомо про необхідність звернення вкладників ПАТ «Златобанк» у період з 21 липня по 31 серпня 2015 року, у зв'язку з чим вона звернулась на гарячу лінію банку.

Під час телефонної розмови вона дізналась, що за електронним реєстром договорів банківських вкладів угоди від 19 листопада 2014 року під № № 078025, 078026, 078027, 078028 не обліковуються, а отже, офіційно вони вважаються не укладеними. З огляду на вказані обставини, їй порекомендували звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення шахрайських дій керівником відділення «Сумська РД» АТ «Златобанк» Вакала М.А.

Посилаючись на те, що між нею та банком були укладені договори банківського вкладу, що підтверджується угодами про приєднання до публічної пропозиції про комплексне обслуговування фізичних осіб та квитанціями про прийняття від неї уповноваженими особами банку готівки, просила, із урахуванням уточнених позовних вимог, зобов'язати ПАТ «Златобанк» виконати обов'язки за договорами банківського вкладу (депозиту) - Угоди про приєднання до публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а саме: від

19 листопада 2014 року № 078025 (Договір банківського вкладу) на суму

14 000 доларів США; від 19 листопада 2014 року № 078026 (Договір банківського вкладу) суму 70 000 доларів США; від 19 листопада

2014 року № 078027 (Договір банківського вкладу) на суму

70 000 доларів США; від 19 листопада 2014 року № 078028 (Договір банківського вкладу) на суму 5 300 доларів США.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Златобанк» виконати обов'язок за договором банківського вкладу (депозиту) - Угоди про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб

№ 078025 (Договір банківського вкладу) від 19 листопада 2014 року на суму 14 000 доларів США, укладений з ОСОБА_1

Зобов'язано ПАТ «Златобанк» виконати обов'язок за договором банківського вкладу (депозиту) - Угоди про приєднання до публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб

№ 078026 (Договір банківського вкладу) від 19 листопада 2014 року на суму 70 000 доларів США, укладений з ОСОБА_1

Зобов'язано ПАТ «Златобанк» виконати обов'язок за договором банківського вкладу (депозиту) - Угоди про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб

№ 078027 (Договір банківського вкладу) від 19 листопада 2014 року на суму 70 000 доларів США, укладений з ОСОБА_1

Зобов'язано ПАТ «Златобанк» виконати обов'язок за договором банківського вкладу (депозиту) - Угоди про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб

№ 078028 (Договір банківського вкладу) від 19 листопада 2014 року на суму 5 300 доларів США, укладений з ОСОБА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 06 квітня

2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Златобанк» просить змінити мотивувальну частину рішення апеляційного суду, в решті рішення залишити без змін, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 19 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк» в особі заступника відділенні «Сумська РД»

АТ «Златобанк» Вакала М.А., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олефіренко К.М., було укладено чотири договори - Угоди про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № № 078025, 078026, 078027, 078028, згідно з умовами яких вона здійснила вклади: у сумі 14 000 доларів США на строк до 19 лютого 2015 року під 12 % річних; у сумі

70 000 доларів США на строк до 19 лютого 2015 року під 12 % річних; у сумі 70 000 доларів США на строк до 19 лютого 2015 року під 12 % річних; у сумі 5 300 доларів США на строк до 19 грудня 2014 року під 10 % річних.

Згідно з довіреністю, виданою ПАТ «Златобанк» 02 грудня

2010 року, Вакалу А.М. надано повноваження приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб (крім банків).

Відповідно до висновку науково-правової експертизи № 8657 з питань відповідності довіреності вимогам закону, складеного 23 серпня грудня 2010 року, довіреність видана на ім'я Вакала М.А., яка посвідчена приватним нотаріусом Олефіренко К.М., за своїм змістом відповідає вимогам закону; Вакал М.А. мав право приймати кошти особисто від фізичних осіб на підставі цієї довіреності.

У Автоматизованій обліковій системі АТ «Златобанк» відсутня інформація про відкриті на ім'я ОСОБА_1 рахунки

№ № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 у національній або іноземній валюті, а також про будь-які інші рахунки ОСОБА_1 у національній або іноземній валюті.

Крім того, рахунок № НОМЕР_1 був відкритий на ім'я іншої особи.

Постановою правління Національного Банку України від 12 травня 2015 року № 310 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано

АТ «Златобанк».

Також встановлено, що слідчим відділом СМВ УМВС України порушено кримінальне провадження стосовно Вакала М.А. та інших посадових осіб АТ «ЗЛАТОБАНК» за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. 2 ст. 191 КК України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли відносини, що випливають з договорів банківського вкладу, що підтверджується договорами та квитанціями, а оскільки з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку, саме банк стає їх власником, тому в останнього виникає обов'язок виконати зобов'язання за такими договорами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем надано належні та допустимі докази у розумінні

ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження внесення ним готівки.

Разом з тим відсутні підстави для покладення на відповідача зобов'язань щодо виконання обов'язків за договорами банківського вкладу, оскільки відносно банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, внаслідок чого вимоги щодо повернення вкладів підлягають задоволенню в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у вказаних правовідносинах.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року № 6-352цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 надано квитанції від 19 листопада 2014 року, зі змісту яких вбачається, що нею внесено до банку грошові кошти у розмірі: 70 000 доларів США, що в еквіваленті становить 918 563 грн 73 коп.; 14 000 доларів США, що в еквіваленті - 183 712 грн 75 коп.; 70 000 доларів США, що в еквіваленті - 918 563 грн 73 коп.; 5 300 доларів США, що в еквіваленті - 69 548 грн 39 коп.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте апеляційний суд, взявши надані позивачем квитанції від

19 листопада 2014 року за доказ внесення ним грошових коштів на депозитні рахунки, не звернув уваги на те, що із зазначених квитанцій, дві з них містять один і той самий номер - 838414, не зважаючи на те, що створені за різними операціями, зокрема: одна з вказаних квитанцій на суму 70 000 доларів США, що еквівалентом 918 563 грн 73 коп., а інша з аналогічним номером, на суму 14 000 доларів США, що є неможливим, оскільки автоматизована банківська система не може містити два касових документа за однаковим номером.

Також апеляційний суд не врахував, що квитанція не є самостійним касовим документом, а є тільки другим примірником прибуткового касового документу - заяви на переказ готівки, яка є підтвердженням внесення грошових коштів у касу й верхня частина якої зберігається в банку, а нижня - квитанція, залишається у платника.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Таким чином, апеляційному суду слід звернути увагу на те, що правовідносини банківського вкладу виникають, якщо грошові кошти залучені або надійшли до банку від вкладника. Наявність договору банківського вкладу, квитанції про внесення грошових коштів на рахунок без реального надходження таких коштів, реального відкриття рахунку не свідчать про об'єктивне виникнення правовідносин банківського вкладу.

Також у ст. 138 ЦПК України передбачено, що оригінали письмових доказів до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Разом з тим у матеріалах справи (т. 2 на а. с. 64-67) наявні копії квитанцій від 19 листопада 2014 року, що не засвідчені суддею, не містять підпису, прізвища, ім'я та по батькові особи, що засвідчує.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не з'ясував чи відповідають надані позивачем квитанції п. 1.4 Положення та п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, не встановив, чи виникли між сторонами права і обов'язки, що випливають з договору банківського вкладу.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що, в свою чергу, призвело до поверхневого вирішення спору.

Враховуючи наведене колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 06 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

Т.О.Писана