Номер провадження: 22-ц/785/6316/17
Номер справи місцевого суду: 496/3205/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, річних відсотків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

13.09.2016 року ОСОБА_3 звернулась із позовом про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 38 848,21 гривень у вигляді інфляційних втрат та відсотків річних, а також 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, і, остаточно уточнивши вимоги просила стягнути 41 389 гривень у вигляді інфляційних втрат та відсотків річних й 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі вироку Бівляївського районного суду Одеської області від 08.02.2011 року відповідачку визнано винною у спричинені позивачці тілесних ушкоджень і у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, з відповідачки на користь позивачку за вироком суду стягнута майнова шкода у розмірі 6 583 гривень та моральна шкода у розмірі 15 000 гривень.

Крім того, на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.08.2013 року з відповідачки на користь позивачки суд стягнув на відшкодування майнової шкоди 12 773 гривень і 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Виконавчі листи предявлені до примусового виконання і знаходяться на виконанні у виконавчій службі, однак відповідачка ухиляється від виконання вироку і рішення суду, в період з 2011 року по 2015 рік частково погасила заборгованість.

Посилаючись на те, що відповідачка частково погасила заборгованість з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, просила стягнути з відповідачки інфляційній втрати та відсотки річних за період з 31.08.2011 року по 31.08.2016 року у загальному розмірі 41 389 гривень й відшкодувати спричинену моральну шкоду з тих підстав, що відповідачка ухиляється від відшкодування спричиненої шкоди.

Позивачка підтримала позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позову у судовому засіданні в суді першої інстанції зазначаючи, що відшкодовує шкоду по мірі можливості.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.06.2017 року позов задоволено частково: суд стягнув з відповідачки на користь позивачки інфляційні втрати у розмірі 24 090,82 гривень, річні відсотки у розмірі 17 298,18 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору і відмовив у позові про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційні скарзі відповідачка просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неврахування судом того, що борг частково погашено.

Позивачка, у встановленому законом порядку, не оскаржила рішення суду від 10.06.2017 року про відмову їй у позові щодо відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду першої інстанції у частині підлягає зміні на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Позивачка, остаточно уточнивши вимоги, зокрема просила стягнути 41 389 гривень у вигляді інфляційних втрат та відсотків річних (а.с.2-5.51-58).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення інфляційних втрат і річних відсотків виходив з того, що відповідачка не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання, і, оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобовязання, вона повинна сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції і 3% річних від простроченої суми (а.с.86-89).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі вироку Бівляївського районного суду Одеської області від 08.02.2011 року відповідачку визнано винною у спричинені позивачці тілесних ушкоджень і у скоєнні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, з відповідачки на користь позивачку за вироком суду стягнута майнова шкода у розмірі 6 583 гривень та моральна шкода у розмірі 15 000 гривень (а.с.9,10,13,14).

Крім того, на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.08.2013 року з відповідачки на користь позивачки суд стягнув на відшкодування майнової шкоди 12 773 гривень і 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди (а.с.11,12,15-18).

Виконавчі листи предявлені до примусового виконання і знаходяться на виконанні у виконавчій службі, однак відповідачка ухиляється від виконання вироку та рішення суду, в період з 2011 року по 2015 рік частково погасила заборгованість (а.с.19,10,41-46).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України).

Відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням.

За змістом ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правова позиція Верховного суду України від 01.10.2014 року у справі № 133 цс 14).

Зважаючи на те, що відповідачка не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання, і, оскільки вона прострочила виконання грошового зобовязання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона повинна сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, рішення суду у частині визначення розміру інфляційних втрат і відсотків річних підлягає зміні, оскільки їх розмір визначено неправильно зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачаться, що за вироком суду від 08.02.2011 року відповідачка

повинна сплатити позивачці на відшкодування матеріальної та моральної шкоди всього 21 583 гривень (6 583+15 000), а на підставі рішення суду від 20.08.2013 року на відшкодування матеріальної й моральної шкоди всього повинна сплатити 17 773 гривень (12 773 + 5 000).

У суді першої інстанції позивачка визнала, що відповідачка частково погасила борг з

вироком суду.

В засіданні колегії суддів позивачка визнала, що відповідачка погасила за вироком суду всього 1 600 гривень.

Таким чином, заборгованість за вироком суду становить 19 983 гривень (21 583-1 600).

Інфляційні втрати за період з 31.08.2013 року по 31.08.2016 року по заборгованості за вироком суду становлять 3 770,59 гривень з розрахунку (19 983х189,69:100%-19 983).

Інфляційні втрати за період з 31.08.2013 року по 31.08.2016 року по заборгованості за рішенням суду становлять 3 353,59 (17 773х189,69:100%-17 773).

А всього інфляційній втрати по заборгованості за вироком суду і рішенням суду становлять 7 124,18 гривень (3 770,59 + 3 353,59) і підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

3% річних за період з 31.08.2013 року по 31.08.2016 року по заборгованості за вироком суду становлять 1 801,75 гривень з розрахунку (19 983х3%:100%:365х1097)

3% річних за період з 31.08.2013 року по 31.08.2016 року по заборгованості за рішенням суду становлять 1 602,49 гривень (17 773х3%:100%:365х1097).

А всього 3% річних по заборгованості за вироком суду і рішенням суду становлять 3 404, 24 гривень (1 801,75+1 602,49) і підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, виходячи із пропорційності розміру задоволених позовних вимог, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 535,92 гривень.

Доводи відповідачки в апеляційній скарзі про те, що відсутні підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України не заслуговують на увагу з таких підстав.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що рішення суду у частині визначення розміру інфляційних втрат та відсотків річних не відповідає обставинам справи і вимогам закону, рішення суду у цій частині підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення у цій частині у новій редакції.

Колегія суддів, виходячи з вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України, за відсутності апеляційної скарги позивача на рішення суду про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди, а також за відсутності доводів апеляційної скарги щодо необґрунтованості відмови у позові про відшкодування моральної шкоди, не перевіряла законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3,4 , 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 червня 2017 року у частині стягнення інфляційних втрат та річних відсотків, судового збору змінити, виклавши резолютивну частину рішення в цій частині у новій редакції:

Позов ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та річних відсотків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народилась у Республіці Молдова, м. Кишинів на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, народилась у с. Дачне Біляївського району Одеської області - 3% відсотка річних за період з 31.08.2013 року по 31.08.2016 року у розмірі 3 404, 24 гривень і інфляційні втрати за період з 31.08.2013 року по 31.08.2016 року у розмірі 7 124,18 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 535, 92 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. ОСОБА_4 Сєвєрова