Справа № 161/2451/17
Провадження № 2/161/1585/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Чупіль Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що 27.08.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Зазначає, що банком здійснено дисбаланс договірних прав та обов'язків йому на шкоду, зокрема, розділ 3 складається лише з одного пункту, в якому передбачено лише обов'язок банку надати кредит позичальнику на відповідних умовах. У зв'язку з чим, у нього, як позичальника, значно збільшився обсяг обов'язків за цим договором, в тому числі щодо повернення суми кредиту, дотримання графіку повернення, розміру та строків щомісячних платежів, обов'язки щодо дотримання умов передачі майна в заставу, обставини щодо зміни місця проживання, імені, фінансового стану та інші, що свідчать про їх дисбаланс на шкоду позичальника.

Також, банк в односторонньому порядку даним договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, а також передбачив своє право у разі незгоди позичальника, чи взагалі незгоди, вимагати повернення всієї суми кредиту.

Розділ 8 даного договору «Відповідальність сторін», фактично не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, більше того, даний договір містить майже в кожному розділі пункти про його відповідальність, як позичальника.

Вважає, що в момент підписання даного договору, його, як позичальника, поставлено в невигідне становище, що порушує його права і унеможливлює виконання умов цього договору, а тому просить суд визнати недійсним договір споживчого кредиту № 0 від 27.08.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ним.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засідання позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною шостою ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що 27.08.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Позивач зазначив, що укладений кредитний договір (сторони, дата, номер) містить дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Так, розділ 3 вказаного кредитного договору містить лише один пункт, в якому передбачено обов'язок банку надати кредит, в той час, як у позивальника значно більший обсяг обов'язків. Банк залишив за собою право в односторонньому порядку у будь-який час підвищувати процентну ставку, вимагати повернення всієї суми кредиту. Розділ 8 договору не врегульовано відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З умовами договору позивач був ознайомлений, підписав їх, погодився з ними та не вважав їх несправедливими.

Пунктом 10.2 кредитного договору було обумовлено, що сторони погодили зміну банком процентної ставки в сторону збільшення у разі настання обставин, зазначених в договорі та у визначеному договором порядку.

Слід зазначити, що позивач мав право при укладенні договору, у разі незгоди з його умовами, відмовитися від його підписання, а згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Позивач таким правом не скористався, а це свідчить про його згоду з усіма умовами договору, більше того, договір тривалий час виконувався.

Умовами п. 10.13 кредитного договору передбачено, що підписання даного договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням цього договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Так, додатком № 2 до кредитного договору про надання споживчого кредиту передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 2% від суми кредиту, який нараховується та сплачується в день надання кредиту та комісію за управління кредитом при внесенні змін до кредитного договору з ініціативи клієнта, викладену в п'яти пунктах.

Такі умови кредитного договору не суперечать вимогам цивільного законодавства та не порушують вимог ст. 203 ЦК України.

Слід зазначити, що відповідачем отримана комісійна винагорода лише за надання кредиту.

Плата комісійної винагороди, яка передбачена договором не є платою за обслуговування кредиту, а тому не є підставою для визнання договору недійсним.

Щодо строку звернення до суду з позовом, то суд вважає, що він позивачем не пропущений.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 14 лютого 2017 року.

В листопаді 2016 року Верховний Суд України дав роз'яснення щодо застосування Закону України «Про захист прав споживачів», що і слугувало підставою для звернення позивача з зазначеним позовом, а тому строк звернення до суду слід рахувати з листопада 2016 року.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, про що свідчить підписання договору сторонами та його виконання. Банк ознайомив позивача в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, позивач підтвердив це своїм підписом у договорі, та відповідно погодився зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його та додаткову угоду до такого. Договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору № 0 від 27.08.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

Керуючись ст..ст. 8, 10, 60, 212-215ЦПК України, ст.ст.6, 29, 203, 215, 261, 626, 627 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська