Справа № 372/722/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/4442/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 57 01.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Білоконь О.В.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, відділ державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у березні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи який вказав, що рішенням Обухівського районного суд від 14 жовтня 2002 року з нього на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуто матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 59241 грн. 87 коп.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30.09.2002 року з метою забезпечення позову на все його майно було накладено арешт. Ухвала про накладення арешту була направлена по місцю проживання ОСОБА_3 до ДВС м. Харків, а також до ДВС м. Обухів Київської області, оскільки боржник тимчасово проживав за адресою реєстрації свого батька: с. Халепя Обухівського району Київської області.

22 червня 2016 року помер батько позивача - ОСОБА_5 Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме: будинок №19 по вул. Беркутова в с. Халеп'я Обухівського району Київської області.

Позивач зазначає, що коли він та його сестра звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини то зясувалося, що на будинок батька накладено арешт на підставі вказаної вище ухвали суду від 30.09.2002 року.

Позивач вважає, що арешт на майно батька накладено безпідставно, оскільки по місцю проживання батька будь-яке майно боржника було відсутнє.

В зв'язку з тим, що наявність арешту майна перешкоджає йому належним чином оформити спадщину, просив суд своїм рішенням зняти арешт з домоволодіння та майна його покійного батька ОСОБА_5, яке розташоване за адресою: Київська обл., Обухівський район, с. Халепя, вул. Беркутова, 19, на яке було накладено арешт 10.10.2002 року ВДВС Обуховського РУЮ на підставі ухвали Обухівського районного суду Київської області від 30.09.2002 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на домоволодіння, розташоване за адресою: Київська область Обухівський район с. Халеп'я вул. Беркутова, 19, що належить померлому 22 червня 2016 року ОСОБА_5 та встановлені відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2002 року та постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції від 10 жовтня 2002 року в справі №1359дв2.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не навів мотивів, з яких суд вважав встановленою наявність порушення прав позивача, а також не зазначив норм матеріального права, на підставі яких вирішив справу на користь позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2002 року винесено рішення Обухівським районним судом по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яким позов задоволено повністю.

Відповідно до постанови державного виконавця від 10.10.2002 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3, а саме на будинок №19 по вул. Беркутова в с. Халеп'я Обухівського району Київської області, на виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 30.09.2002 року про забезпечення позову (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про права власності на житловий будинок, будинок №19 по вул. Беркутова в с. Халеп'я Обухівського району Київської області .

Встановлено також, що 22 червня 2016 року ОСОБА_6 помер (а.с.22).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 просив суд зняти арешт з майна, яке належало його покійному батькові, оскільки вважає, що арешт на майно батька був накладений безпідставно.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При розгляді таких спорів суди повинні враховувати розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна".

Так, згідно п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

В ході розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_4, у строк передбачений нормами 1270 ЦК України, звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, яке регулює відносини спадкування, позивач ОСОБА_3 являється спадкоємцем та співвласником майна, яке залишилось після смерті його батька ОСОБА_5

Таким чином, аналізуючи в сукупності зазначені вище норми закону, відсутні підстави для застосування у даному випадку положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач ОСОБА_3 являється боржником за рішенням Обухівського районного суд від 14 жовтня 2002 року. Вказане рішення суду на даний час не виконане. А тому відсутні підстави для звільнення з-під арешту майна, зокрема домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська область Обухівський район с. Халеп'я вул. Беркутова, 19.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивач у своєму позові не зазначив норми чинного цивільного законодавства, яким він обґрунтовує свої вимоги щодо звільнення майна з-під арешту.

Колегією суддів апеляційного суду не встановлено передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, а тому в у позові слід відмовити.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, в порушення положень ст. ст. 214, 215 ЦПК України, не навів мотивів, з яких він вважав встановленими обставини щодо порушення прав позивача та не послався на норми матеріального права, які регулюють вказані правовідносини, дійшов безпідставного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

У той же час, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо закриття провадження у даній справі, оскільки жодних передбачених ст. 205 ЦПК України підстав для закриття провадження судом не встановлено.

Отже, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2017 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, відділ державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: