Справа №442/3437/17
Провадження №2/442/1471/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

15 листопада 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном і відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зобовязання відповідача усунути йому перешкоди в користуванні належним йому нежитловим приміщенням загальною площею 160,4 кв.м, приміщенням спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщенням загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку № 76/1 по вул. Самбірській в м. Дрогобичі Львівської області; про виселення відповідача з нежитлового приміщення загальною площею 160,4 кв.м, приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщення загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку № 76/1 по вул. Самбірській в м. Дрогобичі Львівської області; про стягнення з відповідача на користь позивача 42 300 грн матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він являється власником нежитлового приміщення. Частину цього приміщення на аукціоні придбав відповідач, проте такі електронні торги були визнані недійсними. Він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив негайно звільнити належні йому приміщення і не чинити йому перешкод в користуванні цими приміщеннями. Оскільки відповідач не звільнив приміщення, то він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Одночасно просив суд стягнути збитки, завдані тим, що ФОП ОСОБА_3 15.03.2017 уклав з ним договір оренди приміщення площею 160 кв.м з щомісячною орендною платою 43 200 грн, однак через те, що відповідач не звільняв займане приміщення 15.05.2017 новий орендар відмовився від договору оренди, а тому позивач вважає, що йому завдані збитки у розмірі 42 300 грн недоотриманої орендної плати за один місяць.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився та про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. За таких обставин суд визнав неявку відповідача неповажною, провівши розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2009 № 2-3332/09 було визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення, літ. А-2, які знаходяться за адресою: м. Самбірська, 76/1, м. Дрогобич, а саме: виділені нежитлові приміщення загальною площею 192,3 кв.м, приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м та приміщення загального користування площею 0,394 кв.м.

Таким чином, відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

18.08.2014 були проведені електронні торги, за результатами яких ОСОБА_2, було видано свідоцтво про право власності на частину вищевказаного належного позивачу майна, а саме на нежитлове приміщення №№ 5, 5А, 5В, загальною площею 160,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Самбірська, 76/1, крім того приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщення загального користування площею 0,394 кв.м.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.02.2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017, було визнано недійсними електронні торги з продажу нежитлового приміщення №№ 5, 5А, 5В, загальною площею 160,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Самбірська, 76/1, яке придбано ОСОБА_2 за 288 800 грн без ПДВ, крім того приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщення загального користування площею 0,394 кв.м, що раніше належало йому на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2009 № 2-3332/09, зареєстрованого КПЛОР „Дрогобицьке МБТІ та ЕО 10.12.2009, реєстраційний номер майна 29151781. Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів від 04.08.2014 № 1053. Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 15.08.2014. Визнано недійсним свідоцтво від 18.08.2014, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, зареєстроване в реєстрі за № 523.

Таким чином, дані рішення набрали законної сили та є обовязковими до виконання.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 160,4 кв.м, розташоване за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Самбірська, 76/1, належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1).

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ч. 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

01.03.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив негайно звільнити належні йому приміщення за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Самбірська, 76/1, і не чинити йому перешкод в користуванні цими приміщеннями.

24.04.2017 позивачем за участі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було складено акт, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 відмовився звільнити приміщення за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Самбірська, 76/1 та акт, згідно якого відповідач ОСОБА_2, після оголошення йому акту про його відмову від звільнення приміщень, відмовився його підписати.

Враховуючи те, що на момент звернення з позовом до суду та на момент розгляду справи по суті відповідач не звільнив приміщення за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. Самбірська, 76/1, відповідач не має прав на таке приміщення, а правові підстави, на яких він набув це майно, відпали на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2016, то позов в частині зобовязання відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем належним йому нежитловим приміщенням та про виселення відповідача підлягає задоволенню.

Разом з тим позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення на його користь 42 300 грн матеріальної шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України (постанова ВСУ від 18.05.2016 № 3-194гс16).

З наведених положень випливає, що збитки, як категорія цивільно-правової відповідальності, являють собою ті негативні наслідки, що виникають як невідворотний результат порушення законних прав та інтересів особи, де збитки є наслідком, а протиправна поведінка заподіювача шкоди причиною. Таким чином, застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе лише за наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою та спричиненими збитками, а також вини порушника в їх заподіянні.

Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

Судом встановлено, що 15.03.2017 ОСОБА_7 (орендодавець) та фізична особа підприємець ОСОБА_3 уклали договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає згідно акту приймання-передачі в оренду нежитлове приміщення, розташоване на другому поверсі будинку № 76/1 по вул. Самбірській в м. Дрогобичі Львівської області, загальною площею 160,4 кв.м.

Відповідно до п. 3.1 договору оренди нежитлового приміщення від 15.03.2017 орендна плата за перший місяць становить 43 200 грн, що еквівалентно 1 600 доларів США.

01.04.2017 орендар ФОП ОСОБА_3 звернувся до позивача ОСОБА_1 з заявою про те, що в разі якщо орендоване майно не буде передано йому в користування по акту прийому-передачі, то він буде змушений відмовитися від вищевказаного договору і вимагати завданих йому збитків.

У відповідь на цю заяву ОСОБА_1 10.04.2017 повідомив ФОП ОСОБА_3 про те, що він пропонує в будь-який зручний для нього час прибути за місцем знаходження обєкта оренди та отримати його в користування у відповідності до умов договору від 15.03.2017.

25.04.2017 орендар ФОП ОСОБА_3 звернувся до позивача ОСОБА_1 з заявою про те, що зявившись 24.04.2017 за місцем знаходження обєкта оренди, такий не був йому переданий, про що цього ж дня його участі був складений відповідний акт. Враховуючи наведене, він повторно вимагає передати йому в користування обєкт оренди за договором від 15.03.2017. В протилежному випадку він у відповідності до приписів законодавства буде змушений відмовитися від зазначеного договору.

У відповідь на цю заяву ОСОБА_1 28.04.2017 повідомив ФОП ОСОБА_3 про те, що оскільки ОСОБА_2 зайняв належне йому на праві власності нежитлове приміщення, яке є обєктом оренди за договором від 15.03.2017, то на даний час він позбавлений можливості виконати умови договору оренди, зокрема передати йому в користування обєкт оренди.

15.05.2017 орендар ФОП ОСОБА_3 звернувся до позивача ОСОБА_1 з заявою про відмову від договору оренди нежитлового приміщення загальною площею 160,4 кв.м, яке розташоване на другому поверсі будинку № 76/1 по вул. Самбірській в м. Дрогобичі Львівської області. На час подання заяви обєкт оренди не був переданий йому в користування, відповідно до умов договору від 15.03.2017. За таких обставин, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 766 ЦК України, він відмовляється від договору оренди нежитлового приміщення від 15.03.2017, укладеного між ОСОБА_1 та ним.

Предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обовязків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобовязання за договором (постанова ВСУ від 09.12.2014 № 3-188гс14).

Суд дійшов висновку, що наявний увесь склад цивільного правопорушення, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, вина відповідача доведена, та оскільки настала його цивільно-правова відповідальність, такий зобовязаний відшкодувати завдані збитки у вигляді упущеної вигоди.

Оскільки позивач заявив до стягнення матеріальну шкоду (упущену вигоду) у розмірі меншому, ніж орендна плата за один місяць (43 200 грн), клопотань чи заяв про вихід за межі позовних вимог не надходило, то позов в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди (упущеної вигоди) підлягає стягненню у заявленому розмірі 42 300 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, повязані з розглядом справи у розмірі 1 920 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 нежитловим приміщенням загальною площею 160,4 кв.м, приміщенням спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщенням загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку № 76/1 по вул. Самбірській в м. Дрогобичі Львівської області.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нежитлового приміщення загальною площею 160,4 кв.м, приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщення загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку № 76/1 по вул. Самбірській в м. Дрогобичі Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (82100, АДРЕСА_1, ІПН 38763363) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (82100, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) 42 300 (сорок дві тисячі триста) грн матеріальної шкоди, 1 920 грн витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя Ю.С. Кучаковський