Справа № 347/1646/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі :

Головуючої судді Крилюк М.І.,

секретаря: Терлюжак Н.П.,

з участю

позивачки: ОСОБА_1

представника позивачки-адвоката: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача-адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання нечинним заповіту, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання нечинним заповіту.

Позивачка, ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник позивачки, адвокат ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 підтримав, суду пояснив, що позивачка з 20.05.1961 року і по 06.08.2016 року, день смерті чоловіка, проживала в шлюбі із ОСОБА_5 в с. Старий Косів Косівського району. Їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності належало будинковолодіння в с.Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області.

Дітей в позивачки із її чоловіком а ні в шлюбі, а ні поза шлюбом не було. Заповітного розпорядження щодо належного їм будинковолодіння вони із чоловіком за життя не складали а спільно вирішили, що своє будинковолодіння залишуть сусідам, які постійно надавали і надають їй і на даний час допомогу по веденню та утриманню господарства.

За житття ОСОБА_5 мав пасіку із бджолами та продавав мед. Так, на протязі останніх двох років до подружжя ОСОБА_5 додому став приїжджати ОСОБА_3. який періодично купляв мед. Також говорив, що працює в міліції. При зустрічах ОСОБА_3 розпитував подружжя про життя, та захоплювався їхнім господарством.

В зв»язку із поганим самопочуттям чоловіка, позивачка 05.08.2016 року біля 09 год. разом із сусідом ОСОБА_6, автомобілем останнього відвезли ОСОБА_5 до Косівської ЦРЛ. Так як останньому раніше була проведена операція на серці, він став себе погано почувати і після проведення медичного обстеження та відібрання аналізів біля 13 год. стан його погіршувався і він вже був поміщений в реанімаційне відділення. Біля 20 год цього ж дня до сусідки позивачки ОСОБА_7 зателефонував черговий лікар ОСОБА_8 та запропонував принести необхідні ліки для ОСОБА_5.

По приїзду ОСОБА_1 із ОСОБА_7 в лікарню, їх пропустили в реанімаційне відділення де вони побачили відповідача в справі ОСОБА_3. який чомусь представився лікарю, як син ОСОБА_5 При чому останній вже нічого не міг говорити а дихав виключно за рахунок кисневої маски. Там ОСОБА_1 перебувала до 10 хвилин, добре бачила і усвідомлювала, що чоловік вже нічого не говорить і не рухається. Так як термін відвідувань в реанімаційному відділенні обмежений позивачка змушена була залишити приміщення лікарні та разом із сусідкою вийшла із лікарні. Разом із ними із лікарні вийшов і ОСОБА_3 . який був із ще одним незнайомим чоловіком.

Ранком наступного дня біля 09 год 06.08.2016 року ОСОБА_1 прийшла до лікарні разом із сусідами, сім»єю ОСОБА_7, однак їх вже не впускали до ОСОБА_5 а біля 10.30 год покликали в лікарську де повідомили, що її чоловік помер.

10 чи 11 серпня 2016 року позивачка отримала листа із нотаріального архіву області, із змісту якого довідалась, про реєстрацію заповіту складеного її вже на той час померлим чоловіком. Після чого направилась в Косівську ЦРЛ для вияснення. Зі слів лікаря ОСОБА_8 вона довідалась, що 06.08.2016 року біля 05.30 год до нього в реанімаційне відділення прийшов ОСОБА_3, разом із яким вони покликали двох сторонніх осіб і склали заповіт, так як ніби-то цього хотів ОСОБА_5

Позивачка категорично стверджує, що при доставці хворого чоловіка до лікарні він не мав із собою а ні паспорта а ні ідентифікаційного коду, звідки такі дані вказані в заповіті є незрозумілим. Як і не зрозумілим залишається факт наявності і паспортних даних відповідача.

Вважає такий заповіт незаконним, як такий що посвідчений фактично після смерті ОСОБА_5 і просить його скасувати.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що біля десяти років він добре знав ОСОБА_5, із яким періодично спілкувався. Останній говорив, йому що вважає його своїм сином, добре до нього відносився, періодично телефонував йому та часто спілкувався з ним.

Підтримуючи такі добрі відносини із ОСОБА_5 він не переслідував ніякої матеріальної вигоди. Однак за наявності такого заповітного розпорядження і волі на те померлого ОСОБА_5 він вважає, що заповіт посвідчений в Косівській ЦРЛ є законним і дійсним. Такий заповіт був належним чином посвідчений від імені ОСОБА_5 в Косівській ЦРЛ.

Коли ОСОБА_5 був хворий раніше він навідував його в лікарні. Свої паспортні дані він наддав ОСОБА_5 ще раніше на прохання останнього, однак про те що ОСОБА_5 має намір скласти заповіт в його користь не знав. Особисто він навідував ОСОБА_5 і перед смертю , він був при свідомості, говорив із ним. Складений від імені ОСОБА_5 заповіт вважає волею померлого.

Про наявність заповіту він дізнався від лікуючого лікаря в реанімації ОСОБА_8, останній повідомив, щоб він зайшов до заступника головного лікаря з питання оформлення заповіту. Заповіт вважає складений та посвідчений з дотриманням вимог закону та просить в позові відмовити.

Суд вислухавши сторонни, свідків, вивчивши матеріали справи вважає позовні вимоги підставними. Доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав:

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства ( ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка в справі ОСОБА_5 (д.п.Гаджук) ОСОБА_9 проживала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 із 20 травня 1961 року по 06.08.2016 року, підтвердженням чого є свідоцтво про одруження (а.с.9).

Як стверджено свідоцтвом про смерть (а.с.8 зв.) ОСОБА_5 помер 06 серпня 2016 року.

Згідно ч. 2 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов»язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Так, із оспорюваного позивачкою заповіту (а.с.8) вбачається, що у відділенні Анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Косівської ЦРЛ, 6 серпня 2016 року, о 7 годин 30 хвилин ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає в с.Ст.Косів Косівського району Івано-Франківської області, розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного так і морального, на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, немайнові права та обов»язки, які належать йому на момент складання заповіту, а також майно, майнові права та обов»язки, які належать йому в майбутньому. А також грошові заощадження, які знаходяться в банках та грошових установах заповів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жителю ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_3 виданий Коломийським МВ УМВС в Івано-Франківській області від 17.10.2013 року.

У зв»язку із хворобою, неможливістю писати, за його дорученням у його присутності цей заповіт записаний, прочитаний в голос та підписаний черговим лікарем Косівської ЦРЛ ОСОБА_8 та свідками: ОСОБА_10. ОСОБА_11

Заповіт посвідчено у відділенні Анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Косівської ЦРЛ та зареєстровано в журналі реєстрації заповітів під № 2/2016 заступником головного лікаря лікувальної частини ОСОБА_12 08.08.2016 року.

Відповідно до довідки Косівської ЦРЛ за № 1100-2/119 від 22.02.2017 року вбачається, що з 09 год 05.08.2016 року до 09 год 06.08.2016 року черговим лікарем по Косівській ЦРЛ була ОСОБА_13, черговим лікарем по відділенню анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Косівської ЦРЛ був ОСОБА_8.

Так свідок, ОСОБА_8 пояснив, що він в ніч із 05. на 06.08.2016 року він являвся черговим лікарем в відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Косівської ЦРЛ. Протягом дня 05.08.2016 року в реанімаційне відділення поступив хворий ОСОБА_5, який вже на момент поступлення перебував у важкому стані. Він вживав заходи для покращення стану хворого. Пригадує, що вечором до нього підходив відповідач, цікавився станом здоров»я ОСОБА_5, та виявив бажання поспілкуватись із останнім. Хвилин через 10 до нього підійшла і дружина ОСОБА_5 із сусідкою, принесли необхідні ліки і також провідували хворого. Протягом ночі ОСОБА_5 ставало гірше, йому під»єднали кисневу маску. А після 24 год йому зробили знеболення і він заснув. Навідавшись перед ранком до ОСОБА_5. останній пропросив його зробити заповіт та вказав, що в тумбочці біля нього є листочок в якому вказано було прізвище ОСОБА_3 із паспортними даними. Так, як він не знав порядку оформлення заповітів він скориставшись мережею інтернету, ознайомився із відповідною формою, і прочитав хто є відповідальним за складання заповітів та зателефонував до заступника гол.лікаря ОСОБА_12 Саме в мережі інтернет він знайшов взірець заповіту і так як в хворого на той час було до правої руки під»єднано капельницю останній не мав змоги самостійно ставити підпис в заповіті, виникла необхідність в присутності двох свідків. На вулиці були якісь люди, яких він пропросив із документами підійти і підписати заповіт. Він почав писати форму заповіту, вказав дані свідків. Вони всі розписались. Так як фактично заповіт мав посвідчувати заступник головного лікаря, який на той момент був відсутній, він попросив цих свідків підійти до заступника гол. лікаря в понеділок та поставити свої підписи під вже надрукованим заповітом ОСОБА_5 Відповідача бачив один раз 05.08.2016 року. На момент посвідчення заповіту паспорта в гр. ОСОБА_5 не було, дані спадкоємця він взяв із листка, що був у тумбочці хворого. В момент складання заповіту ОСОБА_5 був при свідомості, заповіт йому було прочитано в голос, а зареєстровано в журналі реєстрації вже в понеділок 08.08.2016 року.

Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.8 зв.) ОСОБА_5 помер 06.08.2016 року. Такий факт стверджено і довідкою Косівської ЦРЛ за № 1100-2/396 від 22.05.2017 року (а.с.112) та копією лікарського свідоцтва про смерть № 171 від 06.08.2017 року (а.с.113) .

Враховуючи дані обставини суд вважає сумнівним факт поспішного складання та оформлення черговим лікарем Косівської ЦРЛ ОСОБА_8 заповіту від імені ОСОБА_5 буквально в останні хвилини життя хворого, для чого лікарю прийшлось, як він пояснював, в мережі інтернет затратити чималий час, щоб знайти форму заповіту, ознайомитись із порядком посвідчення заповіту, віднайти двох свідків із документами, при тому, що хворий зі слів лікаря поступив у відділення реанімації у важкому стані, де лежав із капельницею на руці та кисневою маскою на обличчі а ранком 06.08.2017 року фактично вже помер.

А тому, вказаний заповіт є складеним із порушенням вимог Інструкції про вчинення нотаріальної дії та вимог цивільного законодавства, що доведено в судовому засіданні.

Як пояснила позивачка ОСОБА_1 та свідки ОСОБА_7 , по їх приїзду в лікарню біля 09 год 06.08.2016 року їх не впускали в відділення реанімації а біля 10 год вже повідомили про смерть ОСОБА_5, цього не заперечував і лікар ОСОБА_8

Суд звертає увагу, що один із свідків посвідчення заповіту, за дивним збігом обставин, а саме ОСОБА_14, виявився односельчанином спадкоємця ОСОБА_3, тобто жит.с.Ворона Коломийського району, який ніби-то випадково ранком біля 7.30 год вже перебував в м.Косів біля приміщення ЦРЛ маючи при собі документи, що посвідчували його особу і погодився бути свідком посвідчення заповіту а пізніше 08.08.2016 року повторно з»явився для підпису заповіту, який посвідчував вже заступник головного лікаря Косівської ЦРЛ ОСОБА_15, вже після смерті ОСОБА_5

Так, свідок ОСОБА_14 пояснив, що ранком 06.08.2016 року він рухаючись своїм автомобілем в напрямку м.Косів підвіз попутнього пасажира до лікарні. Біля приміщення лікарні до нього підійшов незнайомий чоловік і спитав, чи може він бути свідком при складанні заповіту. Зайшли в кінцеву палату реанімаційного відділення, де лікар вказав, що хворий, який був під капельницею, хоче скласти заповіт в користь свого сина. Він послухав і поставив підпис під заповітом. Окрім нього був ще один мужчина. В його присутності лікар зачитував форму заповіту, хворий був в кисневій масці а на правій руці в нього була капельниця. Заповіт було складено в трьох екземплярах. Було видно, що хворий перебував у важкому стані. Лікар попросив, щоб він приїхав в понеділок для посвідчення цього заповіту заступником гол. лікаря.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що в суботу 06.08.2016 року вийшов із лікарні, до нього підійшов лікар попросив бути присутнім при складанні заповіту. Хворий лежав під капельницею із кисневою маскою на обличчі. Сказав що хоче скласти заповіт в користь сина, вони пішли в кабінет, де лікар рукою написав заповіт. Після того, як лікар це склав вони пішли до хворого, лікар зачитав заповіт і вони розписалися.

Свідок, ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він являється заступником головного лікаря лікувальної частини Косівської ЦРЛ і до нього звертався черговий лікар ОСОБА_8 про те, що в реанімації лежав хворий чоловік, який хотів скласти заповіт і він оформив документи на виконання волі хворого. То був вихідний день і в понеділок, по приходу на роботу до нього підійшов ОСОБА_8 із коротким текстом заповіту, після чого вони оформили цей заповіт в друкованому вигляді. Свідки посвідчення заповіту були присутніми, прочитали та поставили свої підписи. При оформленні ним заповіту заповідальний вже помер. Звідки анкетні дані заповідача йому не відомо, так як цей заповіт був фактично складений черговим лікарем ОСОБА_8 06.08.2016 року, а він його посвідчував та підписував вже 08.08.2016 року.

Свідок ОСОБА_13, пояснила, що працює лікарем методистом Косівської ЦРЛ, про складання заповіту ОСОБА_5 їй нічого не відомо. Із 17 год. 05.08. 2016 року і до 09 год 06.08.2016 року вона заступила на чергування по Косівській ЦРЛ. Про складання заповіту до неї ніхто не звертався. В реанімаційному відділенні в той час черговим лікарем був ОСОБА_8

ОСОБА_17 ОСОБА_15, ОСОБА_18 пояснювали, що перед захворюванням, при розмові із ОСОБА_5 останній показував їм фото чоловіка, якого називав ніби-то своїм сином про існування якого останній просив не розповідати його дружині. Давність такого фото вказати не могли. Такі твердження свідків, не стосуються предмету спору, нічим не підтверджені та не можуть підлягати судовій оцінці.

Свідок ОСОБА_6, пояснив, що проживає по сусідству із ОСОБА_1, його сім»я протягом досить тривалого часу допомагають останній у веденні та утриманні господарства. Ранком 05.08.2016 року до них звернулась ОСОБА_1, пропросила відвезти її чоловіка в лікарню так як останній себе погано почував. Після УЗД ОСОБА_5 стало погано,він втрачав свідомість, і їх відправили в реанімацію. Перед поміщенням ОСОБА_5 в реанімаційне відділення, його переоділи і він особисто заніс хворого де поміщав на ліжко. Ніяких особистих документів при ОСОБА_5 не було взагалі. Пізніше до них телефонував черговий лікар ОСОБА_8 який повідом про погіршення стану ОСОБА_5 та необхідності привезти необхідні ліки. Так, він із дружиною та сусідкою ОСОБА_1 поїхали до лікарні. Він залишився на вулиці та бачив, хвилин за 20 вийшли із відділення позивачка та його дружина в супроводі із відповідачем ОСОБА_3 та роз»їхались по домівках. Приїхавши ранком до лікарні їх вже не впускали в реанімаційне відділення а приблизно через 2 год лікар повідомив, що ОСОБА_5 помер. Після чого вони забрали ОСОБА_5 додому та допомагали ОСОБА_1 у проведенні похорону. При житті ОСОБА_5 нічого не говорив, що в нього є син. Відповідача бачив, і знав, що останній купляв в ОСОБА_5 періодично мед.

Свідок ОСОБА_19, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу пояснила, що вона 08.08.2016 року в передобідню пору знаходилась в магазині «Епіцентр» в м.Івано-Франківську в особистих справах, і протягом години їй поступали на мобільний телефон біля 6-7 телефонних дзвінків від особи чоловічої статі із настирливим наполяганням на проведенні нею реєстрації заповіту укладеного в приміщенні Косівської ЦРЛ, на що вона відмовила, так як це не входить до її компетенції. Вважає, оглянутий оскаржуваний позивачкою заповіт, який складений 06.08.2017 року о 7 год 30 хв. за початком складання а фактично посвідчений та зареєстрований вже 08.08.2016 року, після смерті заповідача, як такий, що оформлений з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій. Інструкція про вчинення нотаріальної дії в лікарні має свій порядок, однак є загальні норми та вимоги при яких за вимогами в заповіті повинно бути точно вказано час складання, дату і посвідчення, із обов»язковим зазначенням закінчення нотаріальної дії годину, це є єдиний документ і не може оформлятися в двохденний термін, різними особами, із наявністю якихось чорнових варіантів, як то складає письмовий заповіт черговий лікар а посвідчує вже передрукований заповіт заступник головного лікаря.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Ст. 1257 ч.1 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України.

Згідно до ст.1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ст.1 ЗУ «Про нотаріат» - вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів (державних, приватних), а у населених пунктах, де немає нотаріусів, певні нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів, здійснюється уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ст.1252 ч.1 ЦК України - заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні може бути посвідчений головним лікарем. Його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, чоловік позивачки ОСОБА_5 поступив у Косівську ЦРЛ, та був за станом здоров»я поміщений у відділення Анестезіології з ліжками інтенсивної терапії біля 12 год 05.08.2016 року а помер ранком 06.06.2016 року.

Заповіт складений, зі слів лікуючого лікаря ОСОБА_8 о 7.30 год 06.08.2016 року в присутності двох свідків а посвідчено вже заступником головного лікаря 08.08.2016 року. На момент складання лікуючим лікарем заповіту, паспортних даних хворого ОСОБА_5 в лікаря ОСОБА_8 не було а відомості про спадкоємця - відповідача в справі було взято із листка, який ніби-то знаходився в тумбочці хворого. Таким чином лікар за відсутності особистих документів не мав змоги перевірити особу заповідача, більше того хворий перебував під капельницею в реанімаційному відділенні і з кисневою маскою на обличчі, що не заперечували і свідки вказані в заповіті. А через короткий час після оформлення заповіту ОСОБА_5 помер.

В силу вимог п.1 Постанови КМУ від 15.06.1994 року №419 Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених зазначено, що посвідчувати заповіти і довіреності, що прирівнюються до нотаріально посвідчених (далі - заповіти і довіреності), відповідно до ст. 245, 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", мають право такі посадові, службові особи: головні лікарі, їх заступники з медичної частини або чергові лікарі лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров'я, начальники госпіталів - заповіти осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах.

Як встановлено п.6 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених. Загальних правил посвідчення заповітів і довіреностей, посадові, службові особи встановлюють особу, що звернулася за посвідченням заповіту чи довіреності, та перевіряють її цивільну дієздатність.

Суд звертає увагу, що у оспорюваному позивачкою заповіті містяться відомості про посвідчення заповіту у відділенні Анестезіології з ліжками інтенсивної терапії Косівської ЦРЛ 06 серпня 2016 року о 7 год.30 хв. від імені ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 У зв»язку з хворобою, неможливістю писати, за його дорученням у його присутності цей заповіт записаний, прочитаний вголос та підписаний черговим лікарем ОСОБА_8 і свідками ОСОБА_10. ОСОБА_14 а посвідчений вже після смерті ОСОБА_5, 08.08.2016 року заступником головного лікаря ОСОБА_12 та зареєстровано в журналі реєстрації заповітів під № 2/2016 (а.с.101-102) . У вказаному журналі в графі про наявність документа за якими встановлено особу, що звернулась за посвідченням заповіту наявна відомість щодо особи ОСОБА_5 - «паспорта немає», що не заперечував і лікар ОСОБА_8, тобто останній в порушення вимог п.6 Порядку посвідчення заповітів… за відсутності в заповідача паспорта не мав реальної змоги встановити особу, склав заповіт.

За вимогами п.9, 10 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, для посвідчення заповіту і довіреності посадовими, службовими особами на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, затвердженими Мін'юстом. Посвідчувальний напис вчиняється у день посвідчення заповіту чи довіреності.

Посвідчені заповіти і довіреності реєструються посадовими, службовими особами, в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, форма якого встановлюється Мін'юстом. Запис у реєстрі є доказом посвідчення заповіту чи довіреності.

Беззаперечним є фактом складання оскаржуваного позивачкою заповіту лікуючим лікарем ОСОБА_8 від імені ОСОБА_5 06.08.2016 року о 7 год 30 хв, а посвідчення та реєстрацію заповіту проведено вже заступником головного лікаря ОСОБА_12 тільки 08.08.2016 року, вже після смерті заповідача.

Згідно витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі ( а.с.10) Івано-Франківським обласним державним нотаріальним архівом до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис - 10.08.2016 року.

Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До відшкодування відповідачем в користь позивачки підлягають судові витрати як складаються із витрат в сумі 551,20 грн у відшкодування оплаченого судового збору та 6000 грн у відшкодування понесених позивачкою на надання юридичної допомогою, підтвердженням чого є квитанції (а.с. 1, 7).

На підставі викладеного, ст. ст. 11, 1216, 1218, 1233, 1247, 1252, 1253, 1255, 1257 ЦК України, п.18 Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.4 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого Постановою КМУ № 491 від 11.05.2011 року, ст. 1 , 40 ЗУ «Про нотаріат» та керуючись, ст.ст. 10. 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити. Визнати недійсним та скасувати заповіт від 06 серпня 2016 року складений о 07 год. 30 хв. від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, що посвідчений заступником головного лікаря по лікувальній частині Косівської центральної районної лікарні ОСОБА_12 08.08.2016 року та зареєстрований в журналі реєстрації заповітів № 2/2016, зареєстрований у спадковому реєстрі в Івано-Франківському обласному державному нотаріальному архіві, як поступлений з Косівської центральної районної лікарні 10.08.2016 року вхідний № 419/02-06, за № серпня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 оплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду в розмірі 551,20 грн (п»ятсот п»ятдесят одну гривню 20 копійок) а також 6000 грн ( шість тисяч гривень) витрат за надання юридичної допомоги.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Крилюк М.І.