Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №337/2487/15 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/778/1951/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі.

Просив визнати незаконним та скасувати наказ №8-к від 30.01.2015р. «Про зміни у штатному розписі», визнати незаконним та скасувати наказ №20-к від 14.04.2015р. «Про звільнення працівника», поновити його на посаді завідуючого лабораторією біотехнологічної конверсії відходів тваринництва Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» №14-к від 14.04.2015р. «Про звільнення працівника». Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого наукового співробітника лабораторії техніко-технологічних систем кормозабезпечення та біотехнологічної конверсії відходів тваринництва Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарствах з 15 квітня 2015р. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційну скаргу Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства» НААН України задоволено частково. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року в частині визнання незаконним та скасування наказу від 14 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, що він з 30.03.2012 року працював на посаді завідувача лабораторії біотехнологічної конверсії відходів тваринництва Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва, та 14.04.2015 року його звільнили на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

У наказі про звільнення вказано підставу звільнення: «У звязку з відсутністю на робочому місті 06.04.2015 року та 07.04.2015 року без поважних причин.».

Звільнення вважає незаконним, оскільки посадові обовязки він виконував належним чином, не порушував трудову дисципліну та своїми діями сприяв досягненню цілей і завдань, поставлених перед Запорізьким науково - дослідним центром з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства», до нього жодного разу не застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, не було жодної догани чи зауваження.

Отримавши трудову книжку з записом про звільнення він дізнався про те, що наказом №8-к від 30.01.2015 року він був переведений з посади завідуючого лабораторією біотехнологічної конверсії відходів тваринництва ЗНДЦМТ на посаду старшого наукового співробітника лабораторії техніко-технологічних систем кормо забезпечення та біотехнологічної конверсії відходів тваринництва Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства».

Він був ознайомлений з наказом №8-к від 30.01.2015 року лише 09.04.2015 року, відповідач не здійснив попередження про зміну істотних умов праці за 2 місяці, як це передбачено діючим законодавством України та не отримав його згоди на продовження роботи за новими умовами праці, чим порушив ст. 32 КЗпП України.

06.04.2015 року та 07.04.2015 року позивач виконуючи свої посадові обовязки, відповідно до програми наукових досліджень на 2012-2015 року Національної академії аграрних наук України і договору № б/н від 02.06.2014 року з Запорізьким науково-дослідним центром з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства», знаходився на громадських слуханнях, за межами Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру «Інститут механізації та електрифікації сільського господарства».

Про те що він 06.04.2015 року та 07.04.2015 року знаходився на громадських слуханнях в Дніпропетровській області було відомо директору та завідуючому лабораторією.

14.04.2015 року він надавав свої пояснення щодо виконання ним покладених на нього трудових обовязків06.04.2015 року та 07.04.2015 року, на що адміністрацією було повідомлено, що наказ про звільнення вже виписаний.

Вважає, що йому було спричинену моральну шкоду, оскільки порушено звичний спосіб життя й нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

На підставі зазначеного просив визнати незаконним та скасувати наказ №8-к від 30.01.2015 року про переведення з посади завідувача лабораторії на посаду старшого наукового співробітника; визнати незаконним та скасувати наказ №20-к від 14.04.2015 року про звільнення; поновити на посаді завідувача лабораторії з 15.04.2015 року; стягнути з середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2015 року по 19.08.2015 року у сумі 15117,52 грн.; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; стягнути матеріальну компенсацію за ліки у розмірі 2800 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу №8-к від 30.01.2015 року.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ №20-к від 14.04.2015 року про звільнення; поновити на посаді завідувача лабораторії з 15.04.2015 року; стягнути з середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2015 року по 19.08.2015 року у сумі 15117,52 грн.; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; стягнути матеріальну компенсацію за ліки у розмірі 28000 грн., стягнути судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилався на поважність причин його відсутності на робочому місці 06 та 07 квітня 2015 року.

Згідно з ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року в частині визнання незаконним та скасування наказу від 14 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ вказано наступне.

Установлено, що 06 та 07 квітня 2015 року були для позивача робочими днями.

Згідно службової записки завідуючого лабораторією техніко-технологічних систем позивач був відсутній на робочому місці в ЗНДЦМТ 6 та 7 квітня 2015 року, про що повідомив його вранці 6 квітня 2015 року з посиланням на те, що в цей день він знаходиться на громадських слуханнях з утилізації відходів свинарського підприємства с. Піщанка Новомовського району Дніпропетровської області. Однак попереднього погодження з ним як завідуючим лабораторією на вказану поїздку та свою відсутність на роботі не було. У подальшому ніяких пояснень з приводу причин відсутності або звіту не надав.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Визнаючи відсутність ОСОБА_3 на робочому місці 6 квітня 2015 року з поважних причин, суд залишив поза увагою доводи відповідача про те, що участь в громадських слуханнях, що проводились Новомосковською райдержадміністрацією Дніпропетровської області з приводу обговорення покращення екологічної ситуації в с. Піщанка, де розташований свинокомплекс і впровадження проекту з утилізації відходів від цього комплексу, власником або уповноваженим органом позивачу не доручалася, та суд не врахував тієї обставини, що участь у громадських слуханнях не входила до обов'язків, обумовлених трудовим договором, чи посадовою інструкцією позивача. ОСОБА_3 не заперечував проти того, що будь-яких розпоряджень з цього не видавалося.

Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 передбачає, що службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Визнаючи відсутність ОСОБА_3 на робочому місці 7 квітня 2015 року з поважних причин, суд на вказане уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не з'ясував, чи дотримано позивачем порядок оформлення відрядження та, чи відсутність останнього на робочому місці не потягла порушення ним трудового розпорядку враховуючи ту обставину, що позивач з метою обговорення питань виконання календарного плану за господарським договором вибув без доручення керівника підприємства, в іншу місцевість.

Ухвалюючи рішення суду від 09 березня 2017 року, суд першої інстанції врахував вказані висновки та мотиви суду касаційної інстанції та дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01.04.2014 року ОСОБА_3 на підставі наказу №2-к від 01.04.2014 року, прийнятий на посаду завідуючого лабораторією біотехнологічної конверсії відходів тваринництва Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва в порядку переведення з Національного наукового центру електрифікації та механізації сільського господарства.

Відповідно до наказу №8-к від 30.01.2015 року «Про зміни у штатному розписі» у звязку із скороченням фінансування на 2015 рік, та у відповідності до змін структури штатного розпису і затвердженням нового штатного розпису з 01.02.2015 року, приєднано лабораторію біотехнологічної конверсії відходів тваринництва до лабораторії техніко-технологічних систем кормозабезпечення шляхом створення лабораторії техніко-технологічних систем кормозабезпечення та біотехнологічної конверсії відходів тваринництва; ОСОБА_5 призначено завідувачем лабораторії; ОСОБА_3 переведено на посаду старшого наукового співробітника лабораторії техніко-технологічних систем кормо забезпечення та біотехнологічної конверсії відходів тваринництва.

Згідно з наказом №20-к від 14.04.2015 року «Про звільнення працівника», у звязку з відсутністю на робочому місті 06.04.2015 року та 07.04.2015 року без поважних причин, ОСОБА_3 звільнений за ст.40 п.4 КЗпП України. З наказом №20-к від 14.04.2015 року ОСОБА_3 ознайомлений. Згідно до власноручному напису у наказі, ОСОБА_3 не згоден зі звільненням так як виконував виробничі завдання. Трудову книжку ОСОБА_3 отримав 14.04.2015 року, що сторонами не оспорювалось.

Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Верховним Судом України в п. 24 Постанови Пленуму від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 06 та 07 квітня 2015 року були для позивача робочими днями, в ці дні він не знаходився у відпустці, не був відсутній у звязку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно службової записки завідуючого лабораторією техніко-технологічних систем кормозабезпечення та біотехнологічної конверсії відходів тваринництва ОСОБА_5 від 10.04.2015 року, ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці 06 та 07 квітня 2015 року, про що повідомив його вранці 06.04.2015 року, вказавши, що він знаходиться в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області на публічних слуханнях з утилізації відходів свинарського підприємства. Попереднього погодження з завідуючим лабораторією на поїздку та відсутність на роботі не було. При прибутті 08.04.2015 року на роботу будь яких пояснень або звіту не надав.

10.04.2015 року директором ЗНДЦМТ затверджений акт, що ОСОБА_3 не зявлявся на роботі з 06.04.2015 року по 07.04.2015 року, в наслідок чого не виконував свої службові обовязки і порушив трудову дисципліну.

Відповідно до доповідної записки провідного спеціаліста з кадрової роботи ОСОБА_6 від 14.04.2015 року, ОСОБА_3 з 06.04.2015 року по 07.04.2015 року не зявлявся на робочому місці без надання пояснень стосовно своєї відсутності.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 від 14.04.2015 року, зареєстрованих в ЗНДЦМТ 14.04.2015 року в 12-00 годин, він 06.04.2015 року, на телефонне запрошення, приймав участь в громадських слуханнях, а 07.04.2015 року здійснив за власний рахунок виїзд до СФГ «Агрофортуна» з метою вирішення організаційних питань.

Відповідно до довідки Управління агропромислового розвитку Новомосковської РДА №162 від 27.04.2015 року, ОСОБА_3 дійсно 06.04.2015 року знаходився на громадських слуханнях щодо реконструкції системи зберігання, переробки та утилізації гноєвих стоків на свинофермі.

Згідно з довідкою СФГ «Агрофортуна» від 15.04.2015 року вих. №10, ОСОБА_3 07.04.2015 року прибув до підприємства з метою обговорення питань виконання календарного плану згідно договором б/н від 02.06.2014 року.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Вбачається, що позивачу власником або уповноваженим органом не доручались участь в громадських слуханнях 06.04.2015 року та виїзд 07.04.2015 року до СФГ «Агрофортуна», участь у громадських слуханнях не входила до обовязків, обумовлених трудовим договором чи посадовою інструкцією позивача, докази належного оформлення відрядження позивача відсутні.

Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 передбачає, що службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання позивача на посадову інструкції завідувача лабораторії біотехнологічної конверсії відходів тваринництва Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва, оскільки наказом №8-к від 30.01.2015 року позивача було переведено з посади завідуючого лабораторії на посаду старшого наукового співробітника.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення ОСОБА_3 на посаді завідуючого лабораторією біотехнологічної конверсії відходів тваринництва, оскільки вказаний наказ №8-к від 30.01.2015 року про переведення ОСОБА_3 на посаду старшого наукового співробітника не скасований, що в свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної і матеріальної компенсації.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судом при розгляді справи норм матеріального права або про таке порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення спору, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: