Провадження № 2-во/754/66/17
У Х В А Л А

Іменем України

15 серпня 2017 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому документі, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, вказуючи на те, що Деснянським районним судом м.Києва 27.01.2016 року постановлено рішення по справі № 754/10786/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Вказаним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі ? частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.07.2015 року за період навчання і до досягнення дитиною 23-річного віку. 05.02.2016 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист. 28.03.2016 року Апеляційним судом м.Києва рішення суду від 27.01.2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2016 року вказані судові рішення було змінено в частині кінцевого строку стягнення аліментів, а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, станом на 30.03.2017 року на виконанні Дніпровського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві знаходиться виконавчий лист № 2-346/16 від 05.02.2016 року, який за своїм змістом протирічить ч.1 ст.369 ЦПК України та ч.ч.2,4 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки його резолютивна частина не відповідає ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2016 року по цій справі, якою постановлено остаточне рішення.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить виправити помилку, допущену у виконавчому листі, шляхом приведення його у відповідність до вищевказаної ухвали.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заяву підтримав та просив про її задоволення.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.3 ст.369 ЦПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист.

Враховуючи наведену норму закону, суд вважає можливим розглянути заяву у відсутність інших учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 2-346/2016 року, судом встановлено наступне.

27.01.2016 року Деснянським районним судом м.Києва постановлено рішення по цивільній справі № 754/10786/15-ц (провадження № 2-346/16) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Даним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі ? частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.07.2015 року за період навчання і до досягнення дитиною 23-річного віку. Також, допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

05.02.2016 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 28.03.2016 року вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2016 року вищезазначені судові рішення було змінено в частині кінцевого строку стягнення аліментів, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (тут і далі по тексту в редакції від 28.12.2015 року, чинній на час видачі виконавчого листа), у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав

виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч.ч.2, 4 ст.369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Проаналізувавши обставини справи в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки на момент видачі виконавчого листа 05.02.2016 року в зв»язку з допущеним судом негайним виконанням рішення суду в межах платежу за один місяць, він повністю відповідав резолютивній частині рішення, а тому відсутні підстави вважати, що зазначений виконавчий лист містить помилку, яка підлягає виправленню, так як зміни в судове рішення в частині строку стягнення аліментів були внесені згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2016 року.

В той же час, відповідно до аб.5Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на виконання Постанови Пленуму ВССУ № 8 від 25.09.2015 року, «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», виправлення до виконавчого листа мають вноситися з урахуванням вимог ст. 219 ЦПК та не можуть стосуватися судового рішення, на виконання якого видано цей виконавчий лист.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-ХІV є закінчення виконавчого провадження.

Проте у зв'язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у ч. 4 ст. 369 ЦПК, у суддів виникали труднощі під час її застосування.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК.

Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-ХІV скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на підставі зазначеного.

За аналізований період у судовій практиці траплялися випадки звернення боржників до суду із заявами про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, після того, як рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, набрало законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 369 ЦПК, якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Для цього боржник до заяви має додати доказ виконання рішення суду (платіжні документи, акт державного виконавця тощо).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, оскільки після видачі виконавчого листа відбулось часткове скасування рішення суду в частині періоду стягнення аліментів, то виконавчий лист має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню частково із вирішенням питання про стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим листом. Однак, таких вимог заявник не висуває, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.369 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому документі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя