Номер справи 623/2795/17
Номер провадження 2/623/1372/2017
У Х В А Л А

Іменем України

15.11.2017 року Суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Гуренко М.О., розглянувши заяву про са мовідвід судді Гуренко М.О.,

ВСТАНОВИВ :

09 листопада 2017 року до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області подано позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання інформації недостовірною, зобов'язання її спростувати, стягнення моральної шкоди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2017 року, справа була розподілена на суддю Гуренко М.О.

1. Судом встановлено, що під головуванням судді Гуренко М.О. була розглянута справа № 623/5217/15-а за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського міського голови Марченко Валерія Віталійовича, виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: Ізюмське комунальне виробниче водопровідно - каналізаційне підприємство про визнання протиправними дії Ізюмського міського голови Марченка В. В., щодо невиконання вимог ст.118 Кодексу Законів про працю України, не поновлення на попередній роботі (посаді), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити певні дії. Постановою судді від 14 червня 2017 року в позові ОСОБА_1 було відмовлено.

Ухвалою Харківського Апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2017 року залишено без змін.

З наявної поданої позовної заяви вбачається, що позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, його ділову репутацію, поширену Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області по справі № 623/5217/15-а, а саме зазначає те, що в судовому засіданні 14 червня 2017 року у поясненнях інформацію про те, що «Звільнення позивача було проведено на підставі ст. 30 ЗУ «Про державну службу» за недотримання ним пов'язаних з проходженням служби вимог, передбачених ст. 16 ЗУ «Про державну службу» і на нього не поширюються вимоги статей 118 КЗпП та 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», тому що ОСОБА_1 в 2008 році був звільнений за корупційну діяльність».

В судовому засіданні по справі № 623/5217/15-а встановлено, що на виконання постанови Борівського районного суду Харківської області від 18 грудня 2012 року ОСОБА_1 рішенням 95 сесії 6 скликання Ізюмської міської ради № 3174 від 11 вересня 2015 року було поновлено на посаді першого заступника Ізюмського міського голови з питань управління житлово-комунального господарства.

Розпорядженням Ізюмського міського голови № 415 від 17 вересня 2015 року ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника з питань управління житлово-комунального господарства.

17 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника Ізюмського міського голови з питань житлово-комунального господарства у зв'язку із закінченням строку повноважень Ізюмської міської ради 6 скликання.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих ради» депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Цей обов'язок можливо виконати за умови, якщо на місце працівника, звільненого у зв'яжу з обранням на виборну посаду, новий працівник буде прийнятий за строковим договором на строк повноважень звільненого працівника на виборній посаді.

Підприємство має право у таких випадках укладати строкові трудові договори (частина перша статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» стаття 23 Кодексу законів про працю України). Однак, при укладанні з працівником, прийнятим на вакантну посаду, що утворилася у зв'язку з обранням на виборну посаду, трудового договору на невизначений строк поворотне прийняття на роботу у зв'язку із закінченням повноважень за виборною посадою при відсутності вакансій законодавством не передбачено.

Слід зазначити, що на теперішній час директором Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційне підприємства є Зубко М. А., що підтверджується копією контракту, дослідивши який судом було встановлено, що він не містить будь-яких норм та застережень щодо припинення його дії у разі поновлення на роботі попереднього керівника, що унеможливлює надання ОСОБА_1 посади директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційне підприємства.

Окрім того, суд в своєму рішенні вже звертав увагу на те, що ОСОБА_1 працював на посаді директора Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційне підприємства на підставі строкового контракту, строк дії якого складав 1 рік і який припинив свою дію на момент звільнення ОСОБА_1 з виборної посади.

Суд зазначав, що під іншою рівноцінною роботою (посадою) слід розуміти роботу (посаду), що не нижче за кваліфікацією або посадою від попередньої роботи обраного на виборну посаду працівника.

ОСОБА_1 неодноразово, після закінчення строку повноважень на виборній посаді, пропонувалося посада у комунальному підприємстві КП «Дирекція єдиного замовника». Однак жодної відповіді виконавчим комітетом Ізюмської міської ради від ОСОБА_1 отримано не було.

Тобто позивач ОСОБА_1 навмисно ігнорував пропозиції, які надходили йому від виконавчого комітету Ізюмської міської ради.

Таким чином позивач просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, якій вже суддя Гуренко М.О. дав оцінку під час розгляду справи № 623/5217/15-а, а результат якої був відображений у постанові суду, тому суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає самовідводу.

2. Позивач ОСОБА_1 просить звернути увагу суду, що рішенням від 21.08.2013 року Апеляційного суду Харківської області по справі №610/6/2013, встановлено, що «Ізюмським міжрайонним прокурором Харківської області 11.09.2008 року було направлено до Ізюмського міського голови припис про усунення порушень вимог Закону України «Про державну службу». На підставі цього припису відбулося засідання Ізюмської міської ради та рішенням № 2551 від 12.09.2008 року Ізюмської міської ради Харківської області ОСОБА_1 був звільнений з посади першого заступника Ізюмського міського голови з питань управління житлово-комунального господарства за недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених ст. 16 Закону України «Про державну службу».

Судом встановлено, що головуючий по справі 623/2795/17 суддя Гуренко М.О. до призначення суддею Ізюмського міськрайонного суду Харківської області працював в Апеляційному суді Харківської області на посаді помічника судді Апеляційного суду Харківської області і інколи з тих чи інших підстав замінював секретаря судового засідання, що було передбачено посадовою інструкцією.

Так, головуючий суддя Гуренко М.О. брав участь у якості секретаря судового засідання при винесенні зазначеного рішення Апеляційним судом Харківської області по справі № 610/6/2013.

15 листопада 2017 року з вищезазначених підстав суддею Гуренко М.О. заявлено самовідвід.

Відповідно до вимог ст.20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді;5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.23 ЦПК України, за наявності підстав, зазначених у ст. ст. 20, 21, 22 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

В силу змісту ст. 6 Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За наявності підстав, зазначених у ст.ст.20,21і22ЦПК України суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Відповідно до п.1.1. Бангалорських принципів поведінки судді суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов'язком судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду призюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об'єктивного критерію Європейський суд рекомендує визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (FerrantelliandSantangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Жодний факт, яким створюється навіть підозра у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця.

Сам факт недовіри особи може створити враження необ'єктивності та неупередженості суддів розгляді даної справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об'єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.

Оскільки позовна заява містить інформацію щодо спростування інформації, стосовно якої вже суддя Гуренко М.О. дав оцінку і виніс рішення по справі, а також те, що Гуренко М.О. приймав участь в складі суду в якості секретаря судового засідання в Апеляційному суді Харківської області по справі № 610/6/2013, на яку також посилається позивач, і в той час судом проведено аналіз наведених норм права, міжнародних стандартів, судової практики, яка є джерелом права та співставлення їх з встановленими обставинами, дають суду підстави для задоволення заяви про самовідвід судді Гуренко М.О.

Керуючись п. 1.1 Бангалорських принципів, ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», рішеннями ЄСПЛ, ст.ст.20, 21, 23,24 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Задовольнити заяву про самовідвід судді Гуренко М.О. в межах справи № 623/2795/17.

Справу передати до канцелярії суду для вирішення питання про її перерозподіл в порядку, передбаченому ст. 11-1 ЦПК України.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: М. О. Гуренко