Справа № 638/5170/17
Провадження № 2/638/3073/17
15.11.2017 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Подус Г.С.,
при секретарі Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних втрат та трьох процентів річних, -
Позивач у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи
У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 08.01.2014 р. позивач уклав із відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у розмірі, еквівалентному 5750 доларів США, з умовою їх повернення до 08.04.2014 р.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач не приступив до виконання своїх зобов'язань, у зв'язку з чим позивач звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості за договором позики.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року у справі № 638/6507/14-ц встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики від 08.01.2014 року, у зв`язку з чим задоволено позовні вимоги позивача і вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 64 672,85 гривень, що складало еквівалент суми позики 5750 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату подання позову до суду.
За даним судовим рішенням Дзержинським районним судом м. Харкова був виданий виконавчий лист № 638/6507/14-ц, який знаходиться на виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 45405117 від 27 листопада 2014 року.
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2016 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2014 року залишено без змін.
Таким чином, факт невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики від 08.01.2014 року встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Незважаючи на обов'язковість судових рішень, визначена ним сума заборгованості відповідачем до теперішнього часу не сплачена, примусове стягнення боргу за виконавчим листом не проведене.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2016 року вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних витрат та трьох процентів річних задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою за договором позики від 8 січня 2014 року за період з 9 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року в розмірі 26 071,40 грн., три проценти річних від простроченої суми позики за період з 9 квітня 2014 року по 21 березня 2016 року в розмірі 3 952,00 грн., інфляційні втрати за період з 9 квітня 2014 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 50 289,64 грн.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 березня 2016 року вказане рішення Дзержинського районного суду м. Харкова змінено в частині стягнення інфляційних витрат за період з 27 червня 2014 року по 29 лютого 2016 року, загальної суми стягнення коштів та судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати за період з 27 червня 2014 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 502 грн. 90 коп., а всього стягнути 30 526 грн. 30 коп.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобов'язання припиняється відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України - виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Оскільки у визначеному судовим рішенням розмірі відповідач свій борг за договором позики не повернув, це грошове зобов'язання залишилося невиконаним і, відповідно, не припинилося.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. ОСОБА_3 договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Ч. 2 ст. 1048 ЦК України містить випадки, коли договір позики вважається безпроцентним: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

З огляду на те, що договір позики від 08.01.2014 року не є безпроцентним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та що розмір плати за користування позикою ним не встановлено, суд прийшов до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача процентів за користування позикою та вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення процентів від суми позики, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України.

За договором позики від 08.01.2014 року відповідач зобов`язаний повернути позичені грошові кошти до 08.04.2014 року.

Гривневий еквівалент неповернутої позики в розмірі 5 750,00 доларів США за курсом НБУ на останній день платежу 08.04.2014 року на рівні 1172,8167 грн. за 100 доларів США дорівнює 67 437,15 грн.

11.05.2017 року в ході примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу державним виконавцем передано у власність позивачу майно боржника в рахунок погашення суми боргу. Тобто 11.05.2017 року відбулось виконання грошового зобовязання.

Розрахунок процентів за користування позикою зроблений позивачем за період з 22.03.2014 року, тобто з дня, наступного за днем кінцевого періоду стягнення процентів за судовим рішенням, по день виконання грошового зобовязання 11.05.2017 року.

Проценти за користування позикою розраховано за формулою: (сума боргу) х (ставку НБУ) / 100% / 365 днів х (кількість днів користування позикою).

Сума належних до стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування неповернутою позикою в розмірі 12052,87 грн. на підставі ст. 1048 ЦК України, виходячи з облікової ставки НБУ за 31 день з 22.03.2016 року по 21.04.2016 року з розрахунку 22 % річних складає 1256,61 грн.; за 35 днів в період з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року по 19 % річних складає 1225,29 грн.; за 28 днів з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року по 18 % річних складає 928,64 грн.; за 35 днів з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року по 16,5 % річних складає 1064,07 грн.; за 49 днів з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року по 15,5 % річних складає 1399,41 грн.; за 42 дні з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року по 15 % річних складає 1160,80 грн.; за 168 днів з 28.10.2016 року по 13.04.2017 року по 14 % річних складає 4345,53 грн.; за 28 днів з 14.04.2017 року по 11.05.2017 року по 13 % річних складає 672,52 грн., а всього 12052,87 грн.

Суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування позикою обґрунтованими, а зроблений підрахунок процентів достовірним.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18.07. 2012 року (справа №6-79цс12), окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але і фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

ОСОБА_3 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» регулює відносини лише за участю учасників ринків фінансових послуг, то регулювання відносин між фізичними особами, зокрема щодо договорів позики, регулюються нормами ЦК України(ст. ст. 1046 - 1053 ).

Договір позики, як загальна договірна конструкція, є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Таким чином, ОСОБА_3 України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст. 1046 - 1048 ЦК України.

За невиконання своїх грошових зобов'язань відповідач несе цивільно-правову відповідальність, передбачену законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення з відповідача заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Про те саме йдеться і в положеннях ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України.

За нормою ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Сума належних до стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України за 416 днів прострочення повернення боргу в розмірі 64672,85 грн. за період з 22.03.2016 року по 11.05.2017 року складає 2211,28 грн. Суму трьох процентів річних розраховано за формулою (сума боргу) х (процентна ставка) / 100% / 365 днів х (кількість днів прострочення) 64672,85 грн. х 3% /100% / 365 днів х 416 днів.

Підсумковий індекс інфляції за період з 01.03.2016 р. до 30.04.2017 р. становить 117,268 %. Величини індексів інфляції у березні 2016 квітні 2017 роках визначені за даними Держстату України, які опубліковані в газеті «Урядовий курєр». Суму інфляції розраховано за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції)/100% - (сума боргу).

Таким чином, сума збитку від інфляції за період з 22.03.2016 р. до 11.05.2017 року становить 11167,49 грн. (64672,85 грн. х 117,268%) 64672,85 грн.

Суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми позики та інфляційних втрат за весь період прострочення повернення позики обґрунтованими, а проведені підрахунки достовірними.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. ОСОБА_3 у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Позивач визначив суму боргу у гривнях за офіційним курсом долару США на останній день повернення позики. Розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних здійснений із суми боргу у гривнях та у повній відповідності із ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості, яка складається з процентів за користування відповідачем неповернутими позиченими коштами за період з 22.03.2016 року по 11.05.2017 року в сумі 12052,87 грн., трьох процентів річних за період з 22.03.2016 року по 11.05.2017 року в сумі 2211,28 грн. та інфляційних втрат за період з 01.03.2016 року по 30.04.2017 року в сумі 11167,49 грн. і дорівнює 25431,64 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 533,536, 598, 599, 610, 611,612, 625, 1046, 1048 - 1050 ЦК України, ст. ст. 27, 88,197, 209 - 216, 224-226 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів, інфляційних втрат та трьох процентів річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт МН797807, виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24.03.1998 р., ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) проценти за користування позикою за договором позики від 8 січня 2014 року за період з 22 березня 2016 року по 11 травня 2017 року в розмірі 12052,87 грн. (дванадцять тисяч пятдесят дві грн. 87 коп.), три проценти річних від простроченої суми позики за період з 22 березня 2016 року по 11 травня 2017 року в розмірі 2211,28 грн. ( дві тисячі двісті одинадцять грн. 28 коп.), інфляційні втрати за період з 01 березня 2016 року по 30 квітня 2017 року у розмірі 11167,49 (одинадцять тисяч сто шістдесят сім грн. 49 коп.), а всього стягнути 25431,64 грн. (двадцять пять тисяч чотириста тридцять одна грн. 64 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт МН797807, виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24.03.1998 р., ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) в доход держави 640 грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя