Справа №587/1714/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1715/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Низівської селищної ради Сумського району Сумської області, третя особа: Сумське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про визнання угоди трудовим договором, стягнення матеріального забезпечення з тимчасової втрати працездатності, скасування розпорядження селищного голови, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 червня 2017 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що Низівською селищною радою Сумського району в особі сільського голови з одного боку та позивачем з іншого боку 22 березня 2016 року було укладено безстроковий трудовий договір (трудова угода), згідно якої позивач брав на себе зобов'язання виконати всі роботи з благоустрою території Низівської селищної ради (на ставку посади робітника з благоустрою) з 22 березня 2016 року. Низівська селищна рада, в свою чергу, зобовязалася забезпечити позивача всім необхідним для виконання роботи та оплатити роботу. Відповідно п. 2.2. угоди, за виконані роботи з благоустрою території Низівської селищної ради виплачується заробітна плата в сумі 2000 грн. 00 коп. Того ж дня, 22 березня 2016 року до трудової книжки позивача було внесено запис, в якому зазначено, що позивач прийнятий робітником з благоустрою Низівської селищної ради, згідно розпорядження селищного голови № 20 від 22 березня 2016 року. Позивач був впевнений, що працює саме по трудовому договору, оскільки підписав трудову угоду та надав відповідачу свою трудову книжку, яка протягом часу його роботи зберігалася в Низівській селищній раді. 27 березня 2017 року позивача направили для робіт по благоустрою на кладовище (вирубка дерев та кущів). Роботи мали проводитися за допомогою бензопили, оскільки на дворі було вітряно та йшов дощ, позивач заливав бензин в бензопилу в котельні, яка фактично була його робочим місцем, де зберігався його інвентар та одяг. В цей час бензин вилився позивачу на руку і від близькості до вогню загорівся, внаслідок чого позивач отримав тяжкий опік кисті руки. З 27 березня 2017 року він перебував на лікарняному та продовжує перебувати по день подачі позову. 02 червня 2017 року позивачем було отримано свою трудову книжку, яку відповідач направив йому поштою. В трудовій книжці міститься запис від 31 травня 2017 року про звільнення з посади в звязку з закінченням трудової угоди ст. 36 п. 8 КЗпП України. Позичав вважав, що між ним та позивачем був укладений саме трудовий договір, а не трудова угода. Після вказаного випадку позивач знаходився в лікарні 47 днів, але відповідач відмовив йому в обрахуванні листка непрацездатності та виплаті лікарняних. Крім того, позивач не погоджується з формулюванням його звільнення «в звязку з закінченням трудової угоди ст. 36, п. 8 КЗпП України», оскільки дана норма передбачає підстави розірвання контракту, а він не входить до категорії осіб, з якими може бути укладений контракт. Окрім того, позивач був звільнений в період своєї непрацездатності, тобто перебування на лікарняному. Позивач вважав, що під час отримання виробничої травми він знаходився в трудових відносинах з відповідачем, звільнений з порушенням чинного законодавства, тому просив визнати угоду трудовим договором, стягнути з відповідача суму матеріального забезпечення з тимчасової втрати працездатності, скасувати розпорядження селищного голови від 31 травня 2017 року № 46 про звільнення з посади, поновити його на посаді робітника з благоустрою в Низівській селищній раді з 31 травня 2017 року, стягнути з Низівської селищної ради на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31 травня 2017 року по дату ухвалення рішення судом, а також стягнути 15000 грн. моральної шкоди та 14928,49 грн. матеріальної шкоди і допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В доводах апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2016 року Низівською селищною радою Сумського району в особі сільського голови з одного боку та ОСОБА_3 з іншого боку було укладено трудову угоду, у відповідності з якою сільська рада доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконати всі роботи з благоустрою території Низівської селищної ради (на ставку посади робітника з благоустрою) з 22 березня 2016 року. Низівська селищна рада зобовязалася забезпечити позивача всім необхідним для виконання роботи, передбаченої цією угодою. Замовник зобовязаний своєчасно прийняти й оплатити роботу в розмірі 2000 грн. У випадку порушення однієї із сторін зобовязань за угодою інша сторона має право розірвати його в односторонньому порядку (а.с. 9).

Аналогічні угоди укладалися між сторонами також 01 серпня 2016 року та 30 грудня 2016 року( а.с. 32, 33).

Позивач належним чином виконав свої обов'язки за цими угодами, про що сторони складали відповідні акти приймання - передачі виконаних робіт (а.с. 35-46).

На виконання укладеної між сторонами угоди, 27 березня 2017 року позивача направили для робіт по благоустрою на кладовище (вирубка дерев та кущів). Роботи мали проводитися за допомогою бензопили; оскільки на дворі було вітряно та йшов дощ, позивач заливав бензин в бензопилу в котельні, де зберігався його інвентар та одяг. В цей час бензин вилився позивачу на руку і від близькості до вогню загорівся, внаслідок чого позивач отримав тяжкий опік кисті руки. З 27 березня 2017 року позивач перебував на лікарняному.

02 червня 2017 року позивачем було отримано свою трудову книжку, яку відповідач направив йому поштою. В трудовій книжці міститься запис від 31 травня 2017 року про звільнення з посади в звязку з закінченням трудової угоди (ст. 36 п.8 КЗпП України).

В подальшому Низівською селищною радою позивачу було відмовлено в обрахуванні листка непрацездатності з посиланням та те, що позивач не входить до кола осіб, які підлягають страхуванню у звязку з тимчасовою втратою працездатності, оскільки не працював у відповідача на умовах трудового договору і не підлягає страхуванню у звязку з тимчасовою втратою працездатності, як це передбачено статтею 18 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування»(а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що укладена між сторонами оспорювана трудова угода не є трудовим договором в розумінні статті 21 КЗпП України, а є цивільно-правовою угодою.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно ст. 21 Кодексу Законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Таким чином, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Місцевим судом також встановлено, що ОСОБА_3 з заявою про прийняття на роботу до Низівської сільської ради не звертався, не приймався на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; йому не розяснювались його права і обов'язки, відповідач не інформував ОСОБА_3 під розписку про умови праці, про суттєві умови трудового договору, зокрема, щодо заробітної плати, йому не визначалося певне робоче місце, ОСОБА_3 не розяснювались його права на пільги і компенсації.

За трудовим договором працівник має виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни (ст. ст. 139-152 КЗпП України), на роботодавця покладається низка обов'язків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України). При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України).

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.

Умовами трудової угоди, укладеної між сторонами 22 березня 2016 року, передбачено, що замовник (відповідач по справі) доручає, а виконавець (позивач по справі) бере на себе зобовязання виконати всі роботи з благоустрою території Низівської селищної ради (п.1.1 Угоди). Низівська селищна рада зобовязалася забезпечити позивача всім необхідним для виконання роботи, передбаченої цією угодою. Замовник зобовязаний своєчасно прийняти й оплатити роботу в розмірі 2000 грн. У випадку порушення однієї із сторін зобовязань з угодою інша сторона має право розірвати його в односторонньому порядку (а.с. 9).

Зазначені умови притаманні саме договору підряду, а не трудовому договору.

Відповідно до пункту 3.1 укладеної між сторонами трудової угоди (а.с. 9), сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань відповідно до чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторони фактично погодили обсяг відповідальності, відмінний від норм трудового законодавства та встановили відповідальність позивача на рівні саме цивільно-правових, а не трудових відносин.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Низівської селищної ради відповідно до п. 5 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено структуру Низівської селищної ради, гранична чисельність працівників у загальній кількості 9, 25 штатних одиниць. Низівським селищним головою затверджено штатний розпис працівників апарату Низівської селищної ради на 2016 рік, згідно якого штат селищної ради складає 9,25 штатних одиниць, а саме: селищний голова; секретар селищної ради; головний бухгалтер спеціаліст І категорії; діловод; касир; спеціаліст ІІ категорії; спеціаліст; сторож; прибиральник службових приміщень.

Аналогічний штат Низівської селищної ради було затверджено Низівським селищним головою і на 2017 рік.

Саме штатний розпис є документом, який установлює на підприємстві, в установі, організації структуру, штати і посадові оклади працівників, містить назву посад, чисельність працівників.

В штатних розписах Низівської селищної ради на 2006-2007 роки взагалі не передбачено посади працівника з благоустрою.

В штаті Низівської селищної ради взагалі відсутня будь-яка вільна вакансія. Розмір оплати праці в договорі визначений в розмірі 2000 грн., однак заробітна плата в такому розмірі не передбачена штатним розписом для будь-якої посади. Отже, хоча в трудовій угоді (а.с. 9) і використовується словосполучення «заробітна плата», однак фактично це є оплатою за виконання цивільно-правового договору. Хоча укладений між сторонами цивільно-правовий договір і названий трудовою угодою, однак сама назва договору не змінює суті договірних цивільно - правових відносин сторін договору.

Про те, що між сторонами виникли саме цивільно правові, а не трудові правовідносини, свідчить факт укладання між сторонами інших аналогічних договорів: договору від 01.08.2016 року, яким оплата за обумовлену угодою роботу становить 2500 грн., за договором від 30.12.2016 року, яким оплата за обумовлену угодою роботу в розмірі 3200 грн.

Колегія судддів приходить до висновку, що позивачеві оплата роботи здійснювалася не за відповідним тарифом чи посадовим окладом, не включала ніяких надбавок та доплат, премій, передбачених системою оплати праці, а здійснювалася за домовленістю сторін в тому розмірі, який було обумовлено у вищезазначених цивільно-правових договорах.

Укладені із ОСОБА_3 договори, не містять ознак трудових договорів, зокрема, обовязку виконавця бути присутнім у селищній раді у визначені робочі години; обовязку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу тощо.

Посилання представника позивача на те, що останній починав роботу о 8 годині ранку і закінчував о 17 годині, не спростовують висновків суду, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердждення того, що такий режим роботи йому визначений саме відповідачем.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що між ОСОБА_3 та селищною радою був укладений саме цивільно-правовий договір, тому немає підстав для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, саме трудового, а не цивільного законодавства.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене вище, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -