Справа № 438/899/17
Номер провадження 2/438/500/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 листопада 2017 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі:

судді Хемич О.Б.

за участю секретаря судових засідань - Гадубяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борислав Львівської області справу за позовом ОСОБА_2 до Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3, приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р., про визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, про що ІНФОРМАЦІЯ_1 в книзі реєстрації актів про смерть відділом реєстрації актів громадянського стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області зроблено запис за № 25, свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 16 січня 2004 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, місцем відкриття якої є місто Борислав Львівської області. До спадкового майна належить частина квартири АДРЕСА_1.

Квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачці, ОСОБА_2, ОСОБА_6, та ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 14 жовтня 1996 року, виданого виконавчим комітетом Бориславської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 14 жовтня 2017 року № 4313, зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та записаного у реєстрову книгу № 4313. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49257661 від 27 вересня 2017 року, номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 61293817, номер спадкової справи у нотаріуса 25/2017.

Однак, приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р. листом від 28 вересня 2017 року № 165/02-14 відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6. За таких підстав позивачка просила встановити факт спільного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на 1/3 ідеальну частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_8 та позивачка позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку та свідків, суд прийшов до таких висновків.

ОСОБА_2 допитана в якості свідка, повідомила про те, що її мати в 1946 році познайомилася з ОСОБА_7, з того часу вони проживали разом однією сім'єю. У 1996 році квартира за адресою: АДРЕСА_1 була приватизована. Покійний інших спадкоємців не мав, вона похоронила його за власний кошт.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що давно проживає за адресою: АДРЕСА_2, перебуває в дружніх стосунках з сім'єю ОСОБА_2, довгий час не знала, що позивачка не є рідною донькою ОСОБА_6, якого остання доглядала до смерті; позивачка і ОСОБА_6 постійно проживали однією сім'єю.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1962 року, сім'я позивачки вже проживала за адресою: АДРЕСА_1, протягом 15 - ти років не здогадувалася, що позивачка не є рідною донькою ОСОБА_6, коли останній хворів, позивачка за ним доглядала, похоронила його за власний кошт.

Відповідно до ч. 2ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з п. 5 ч. 1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Факт спільного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 підтверджується свідченнями ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_2 в судовому засіданні, довідкою ПП «Бориславкомфорт» № 1592 від 25.09.2017 р. із якої вбачається, що позивачка та відповідач проживали спільно, були пов'язані спільним побутом, копією будинкової книги.

Після смерті ОСОБА_6 ( свідоцтво про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2., НОМЕР_2, видане ВРАГС Бориславського міського управління юстиції Львівської області) відкрилась спадщина на спадкове майно, яке склалось квартири АДРЕСА_1 загальною площею 58,1 м.кв.

З наявної в матеріалах справи копії листа приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області № 165/02-14 від 28.09.2017 р. вбачається, що позивачка звернулась до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на майно проте, отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю доказів, які б підтверджували факт проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім'єю.

Таким чином судом встановлено, що позивачка та відповідач проживали однією сім'єю.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1264 ЦП України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

З роз'яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) виданого згідно з розпорядженням виконкому Бориславської міської ради народних депутатів від 14.10.1996 року № 4313 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3

Згідно технічного паспорта, складеного 02.10.1996 р. Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації, загальна площа квартири АДРЕСА_1 складає 58,1 м.кв.

Згідно копії будинкової книги у вищевказаній квартирі зареєстровані - ОСОБА_2 з 10.04.1968р. по даний час, ОСОБА_6 був зареєстрований з 15.12.1982р. по день смерті, ОСОБА_3 - з 03.07.1988р. по даний час.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.3, 60, 212, 213, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

- позов ОСОБА_2 до Бориславської міської ради Львівської області, треті особи, яка не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_3, приватний нотаріус Бориславського міського нотаріального округу Василевич О.Р., про визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, задовольнити в повному обсязі;

- встановити юридичний факт спільного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом зі спадкодавцем ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 1982 року до ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на 1/3 ідеальну частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Б. Хемич