Справа № 136/903/17 Провадження № 22-ц/772/2695/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Медяного В.М.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянта, позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_3, роз-глянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредит-

ним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_5 на заочне рі-шення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

14 червня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Липовецький ра-йонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення забор-гованості за кредитним договором ( а. с. 2-3 ). Позов мотивований тим, що від-повідно до укладеного 29 травня 2013 року договору б/н ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повер-нення, який відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківсь-ких послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими на-казом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, та Тарифами банку, викладе-ними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Через порушення по-зичальником своїх зобовязань за кредитним договором станом на 30 квітня 2017 року у нього утворилася заборгованість у сумі 13107,08 гривень, що скла-дається з: 1656,94 гривень - заборгованості за кредитом, 10349,80 гривень - за-боргованості по процентах за користування кредитними коштами, 500,00 гри-вень - штраф ( фіксована частина ), 600,34 гривень - штраф ( процентна складо-ва ). Позивач просив суд позов задоволити та стягнути на його користь з відпо-відача всю суму заборгованості.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_4 на ко-ристь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 3134,05 гривень, з яких: 1656,94 гривень заборгованості за кредитом, 1477,11 гривень - заборгова-ність по процентах за користування кредитними коштами. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у справі в сумі 382,58 гривні ( а. с. 71-74 ).

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції від 12 вересня 2017 року, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку, просить змінити дане рішення в частині зменшення стягнутої заборгованості по процентах, задовольнивши позовні вимоги банку в цій частині у повному обсязі, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін ( а. с. 78-82 ). Апелянт вважає, що ухвалене заочне рішення в оскаржу-ваній частині постановлене без повного, всебічного, обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представ-ника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунто-ваність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до виснов-ку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунто-ваним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердже-них тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері договірних зобовязань, які випливають з договору кредиту і регулюються відповідними нормами ЦК України.

Судом встановлено, що 29 травня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, за умовами якого відповідачу на-даний кредит у сумі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки: до квітня 2017 року. У порушення взятих зобовязань ОСОБА_4 припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за ко-ристування ним, через що станом на 30 квітня 2017 року у нього утворилася за-боргованість, яка за розрахунками банку становить 13107,08 гривень, з яких: 1656,94 гривень - заборгованість за кредитом, 10349,80 гривень - заборгова-ність по процентах за користування кредитними коштами, 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина ), 600,34 гривень - штраф ( процентна складова ).

Керуючись нормами статей 526, 530, 547, 610, 611, 629, 1054 ЦК України, суд першої інстанції, з врахуванням правової позиції Верховного Суду Украї-ни, висловленої у постанові від 22 березня 2017 року справі у справі № 6-2320цс16, дійшов висновку про доведеність позивачем належними і допусти-мими доказами факту порушення ( прострочення ) ОСОБА_4 взятих на се-бе зобовязань з погашення кредиту. Вимога банку в частині стягнення забор-гованості за кредитом в сумі 1656,94 гривень грунтується на законі та підлягає задоволенню у повному обсязі. Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «При-ватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, суд послався на наступні фактичні обста-вини. З розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, процентна ставка змінювалася банком в односторонньому порядку, визначеному Умовами та Правилами банківського обслуговування, а саме з 01 вересня 2014 року до 34,8%, з 01 квітня 2015 року до 43,20%. Разом з тим позивач не надав суду до-казів стосовно домовленості з відповідачем з питання зміни процентної ставки. У відповідності з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України такі умови пра-вочину між сторонами у справі є нікчемними. З відповідача належить стягнути на користь банку заборгованість по процентах за користування кредитними коштами з врахуванням лише 30% ставки, погодженої сторонами та діючої на момент укладення договору. За розрахунком, наведеним в оскаржуваному рі-шенні суду, станом на 30 квітня 2017 року проценти за користування кредитом становлять 1477,11 гривень.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «Приват-Банк» ОСОБА_5 зазначає, що відповідач, підписавши анкету-заяву від 29 травня 2013 року, засвідчив таким чином згоду з Умовами та Правилами на-дання банківських послуг. Згідно даних Правил банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків за умови дотри-мання визначеного Правилами порядку інформування клієнта щодо проведен-ня таких змін. 31 липня та 31 серпня 2014 року, 30 квітня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомляв позичальника про збільшення відсоткової ставки, що відображено, зокрема, у виписці по рахунку. Також банком направлялися ОСОБА_4 SMS-повідомлення за вказаним ним номером телефону про зміну відсоткової ставки по кредиту. Тобто відповідач був належним чином повідом-леним про зміну умов договору в частині підвищення процентної ставки, своєї незгоди з новими умовами не виявив. Отже збільшення банком розміру про-центної ставки відбулося у строки та спосіб, що передбачені кредитним дого-вором, тому у суду не було підстав для зменшення розміру заборгованості по процентах, заявленої до стягнення. Крім того, самостійно розрахувавши забор-гованість по процентах за власною формулою, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позиція суду першої інстанції щодо розміру заборгованих процентів, які підлягають стягнен-ню з боржника, викладена в оскаржуваному рішенні, не може бути визнана об-ґрунтованою, правильною, справедливою. Доводи апеляційної скарги пред-ставника банку заслуговують на увагу, вони спростовують висновки суду пер-шої інстанції, покладені в основу рішення, яке оскаржується.

У пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судо-вий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не-майнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та ін-ших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як уже зазначалося, відповідач, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПАТ КБ «ПриватБанку», власноручно підписавши, зокрема про це, анкету-заяву, 29 травня 2013 року уклав з позива-чем договір № б/н. ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Прави-лами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що йому надана повна інформація щодо користування банківськими послугами. Укладання до-говору між сторонами у справі здійснено у відповідності з нормами статті 634 ЦК України, за принципом укладання договору приєднання. Підписанням за-яви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором при-єднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєд-нання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тобто, в даному випадку зміст кре-дитного договору зафіксований в кількох документах: заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карт-кою та Тарифах банку. Між банком та позичальником договір укладний у пись-мовій формі.

Укладення договору таким чином не суперечить чинному законодавству України.

Протягом дії кредитного договору відбувалася сплата щомісячних плате-жів по кредиту, що доводиться, відображено у виписці по рахунку, розрахунку заборгованості, наявними в матеріалах справи. Вбачається, що відповідач дій-сно отримав платіжну картку, користувався нею, частково вносив кошти на по-гашення заборгованості, а відтак беззаперечно погоджувався з тими умовами, на яких ця карка була йому видана. Як наслідок, фактично спростовуються вис-новки суду першої інстанції щодо відсутності доказів домовленості сторін з приводу зміни з ініціативи банку процентної ставки за користування кредитом, а відтак є помилковим стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за процентами, виходячи із розміру початково визначеної процентної ставки у 30%.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання бан-ківських послуг, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змі-нюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно з частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протя-гом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фік-сованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої про-центної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій статті 1056-1 ЦК України передбачено, що в разі засто-сування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити по-зичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосо-вуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок роз-рахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторо-нами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен до-зволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визна-чена договором процедура підвищення процентної ставки ( повідомлення пози-чальника чи підписання додаткової угоди тощо ); дії позичальника щодо прий-няття пропозиції кредитора тощо.

Згідно підпункту 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування ра-хунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо банк протягом семи днів не отримає повідомлення від клієнта про незгоду із зміна-ми, то вважається, що клієнт приймає нові умови. За підпунктом 1.1.3.2.9 ви-щевказаних Умов та Правил банк має право для різних цілей ( повідомлення про зміну тарифів, активації додаткових послуг, контактних даних, Умов та Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості по кредиту, акції, що проводяться банком ) встановлювати контакт з клієнтом, використовуючи різні канали звязку, зокрема і шляхом направлення SMS-повідомлень на мобільний телефон клієнта.

З огляду на зміст умов укладеного між сторонами у справі кредитного дого-вору, вбачається погодження між сторонами саме змінюваного типу процент-ної ставки за користування кредитом, чітко визначається порядок повідомлен-ня клієнта про її зміну шляхом зазначення у виписці по картковому рахунку. З викладеного вбачається безсумнівне, своєчасне повідомлення ОСОБА_4 про зміну розміру ставки за процентами, а наданий позивачем розрахунок заборго-ваності є простим, зрозумілим, дозволяє чітко визначити розмір застосованої процентної ставки та наявну заборгованість. Відтак висновок суду першої ін-станції щодо стягнення заборгованості по процентах з розрахунку процентної ставки у 30% є хибним. Вимога позивача в цій частині позову є обгрунтова-ною, справедливою та підлягає задоволенню у визначеному ним розмірі.

Крім вирішення питання щодо розміру процентів, що підлягають стягнен-ню з відповідача, заочне судове рішення в іншій частині ПАТ КБ «Приват-Банк» не оскаржується.

Заочне рішення суду від 12 вересня 2017 року в оскаржуваній частині ухва-лене з порушенням норм матеріального та процесуального права, його не мож-на визнати законним та обґрунтованим у цій частині, тому, на задоволення апе-ляційної скарги таке рішення підлягає зміні в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами, визначивши їх до стягнен-ня у заявленій сумі 10349,80 гривень.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність об-ставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обстави-нам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_5 задоволити.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 ве-ресня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного това-риства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13107,08 гривень змі-нити в частині стягнення заборгованості по процентах, визначивши їх до стяг-нення в сумі 10349,80 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: