Справа № 345/2723/17
Провадження № 22-ц/779/1863/2017
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.,

секретаря: Капущак С.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 та її

представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що у їх спільній власності перебуває двокімнатна квартира АДРЕСА_1, зокрема, їй належить 7/12 частини даної квартири, а відповідачу - 5/12 частин. Позивач вказувала, що через неприязні відносини спільно володіти даною квартирою вони не можуть, а розподіл часток із спільного майна провести не можливо, що підтверджується висновком спеціалістів в галузі архітектури від 18.07.2017 року №18/07/17. Посилаючись на те, що дана квартира є її родинною домівкою, в якій вона проживала все своє життя, а також на те, що вона згідна відшкодувати відповідачу вартість 5/12 частини спірної квартири, яка становить 117 500 грн, просила позов задовольнити та припинити право власності ОСОБА_3 на 5/12 частин квартири по вул. Каракая, 17/5 в м. Калуші, визнати за нею право власності на зазначену частку, присудити ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості її частки у зазначеній квартирі у розмірі 117 500 грн та стягнути з відповідача судові витрати та витрати за надання правої допомоги.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності відмовлено. Цим же рішенням постановлено повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку суду внесені нею 117 500 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на неналежну оцінку судом доданих нею доказів. На думку апелянта, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин взяв до уваги лише голослівні доводи та заперечення ОСОБА_3 та не дав вірної правової оцінки наданим нею доказам. Зокрема, зазначає ОСОБА_1, судом не було враховано наявність рішень Калуського міськрайонного суду від 30.05.2016 року та від 09.11.2016 року про усунення з боку відповідача перешкод у користуванні нею квартири АДРЕСА_2 та стягнення на її користь моральної шкоди, що свідчить про неможливість спільного користування спірною квартирою сторонами. Також суд залишив поза увагою той факт, що вона являється основним квартиронаймачем та утримувачем даної квартири і всі комунальні платежі оплачує лише вона. ОСОБА_1 звертає увагу суду й на те, що протиправна поведінка відповідача ОСОБА_3 проти неї, яка виразилась у нанесенні їй тілесних ушкоджень та за наслідками якої було відкрито кримінальне провадження, вкотре свідчить про неможливість їх спільного проживання у спірній квартирі. А тому, на думку позивача, у суду першої інстанції були підстави для застосування норми ст.365 ЦК України та задоволення її позовних вимог. Окрім того, апелянт зазначає, що суд не врахував довідку МСЕК від 05.04.2017 року та виписку з протоколу ЛКК №4 від 05.07.2017 року, із змісту яких вбачається, що у зв'язку із рядом важких захворювань їй протипоказані будь-які психоемоційні навантаження та проживання в квартирі із іншими особами. Не було взято до уваги судом першої інстанції і той факт, що вона іншого помешкання не має, на відміну від відповідача, яка мала інше житло та під час судового розгляду даної справи в добровільному порядку відчужила його на користь своєї матері. Посилаючись на незаконність рішення суду, ОСОБА_1 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не з'явилась з невідомих причин, хоч судове повідомлення їй направлялось у встановленому законом порядку завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали. Крім того, ОСОБА_1 вказала на те, що ОСОБА_3 відчужила належну їй 1/4 частку квартири у м.Калуші, хоча продовжує у тій квартирі проживати. Тому, на її думку, ОСОБА_3 не має необхідності у користуванні спірною квартирою. Апелянт вважає, що ОСОБА_3, отримавши 117 500 грн компенсації за її частку спірного жилого приміщення, доклавши кошти, могла б у м. Калуші придбати собі однокімнатну квартиру, вартість якої у бюро нерухомості визначена в сумі 170 000 грн. Вважаючи оскаржене рішення незаконним і необґрунтованим, ОСОБА_1 та її представник просять його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції зазначав, що достатніх обставин, які б підтверджували неможливість спільного користування співвласниками спірною квартирою не встановлено. Крім того, місцевий суд вважав, що частка квартири, належна відповідачці, не є незначною, її не можна виділити в натурі, а позбавлення права власності на цю частку може призвести до істотної шкоди інтересам ОСОБА_3 З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В частині першої статті 365 ЦК України вказано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім ' ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду даного спору ОСОБА_3 у м.Калуші належить тільки 5/7 частин спірної квартири. Іншого жилого приміщення у власності вона не має. Твердження позивачки про те, що ОСОБА_3 має реальну можливість, доклавши необхідну суму коштів до грошової компенсації за її частину спірної квартири, придбати іншу квартиру у м. Калуші, ніякими належними і об'єктивними доказами не доведено. Колегія суддів зауважує, що у випадку задоволення позову ОСОБА_1 буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Тому з врахуванням встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що припинення права власності відповідачки на 5/7 частин спірної квартири може завдати істотної шкоди її інтересам. Такий висновок відповідає обов'язковій для всіх судів правовій позиції Верховного Суду України, висловленій, зокрема, у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді справи №6-68цс14 та в інших справах цієї категорії.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування ухваленого в даній справі рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313-315; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Калуського міськрайонного суду від 03 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

В.Д. Фединяк