Ухвала

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніл», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Запоріжжя, про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 10 січня 1989 року по 08 липня 1991 року працював учнем взуттьовика на Запорізькій фабриці індивідуального пошиву та ремонту взуття, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Аніл» (далі - ТОВ «Аніл»).

Позивач вказує, що 18 грудня 1989 року під час перебування у відрядженні на Міжреспубліканських постійно діючих дворічних курсах в м. Єреван Армянської РСР з ним стався нещасний випадок на виробництві. За висновком МСЕК від 29 травня 2013 року йому було встановлено 3 групу інвалідності з втратою 60 % професійної працездатності.

Для призначення страхових виплат ОСОБА_4 звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань м. Запоріжжя. На вимогу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Запоріжжя ТОВ «Аніл» надало довідку від 25 вересня 2013 року № 31, згідно з якою заробітна плата позивача з червня по жовтень 1989 року становила 224 грн 67 коп.

ОСОБА_4 вважає, що інформація викладена в довідці не відповідає дійсності, оскільки у відповідача не збереглись всі первинні бухгалтерські документи за 1989 рік, зазначений у довідці розмір його середнього заробітку значно нижчий, ніж розмір середньомісячної заробітної плати штатного працівника легкої промисловості у 1989 році. Крім того, у вказаній довідці відсутня інформація про його заробіток, який він отримував на курсах в Єревані.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просив суд визнати інформацію, яка викладена у довідці про середню заробітку плату від 25 вересня 2013 року № 31 недостовірною та зобов'язати керівника ТОВ «Аніл» надати довідку про те, що первинні документи по його заробітку за період з червня 1989 року по листопад 1989 року не збереглися із зазначенням діючої на 01 квітня 2013 року тарифної ставки (окладу) за професією (посадою) учень взуттьовика на підприємстві (в галузі), на якому він працював, або за відповідною тарифною ставкою (окладом) подібної професії (посади), діючої на 01 квітня 2013 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аніл», третя особа - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Запоріжжя, про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що викладена інформація в довідці про середню заробітну плату від 25 вересня 2013 року № 3 є недостовірною.

Доводи ОСОБА_4, про те, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано норми, які підлягали застосуванню, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяла постанова Держкомстату СРСР від 23 грудня 1988 року № 199, а отже його бухгалтерські документи мають їй відповідати, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, який дійшов правильного висновку, що невідповідність первинних бухгалтерських документів позивача вищевказаній постанові, яка втратила чинність, не є підставою для висновку про недостовірність інформації, яка викладена відповідачем у спірній довідці.

Твердження особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права під час розгляду справи, що в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, є безпідставними.

Крім того, доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 у січні 1989 року прийнятий на Запорізьку фабрику пошиву та ремонту взуття учнем взуттьовика. З 01 вересня 1989 року він направлений на навчання в м. Єреван Армянської РСР на Міжреспубліканські постійно діючи курси по підготовці взуттьовиків-індпошиву модельєрів вищої кваліфікації, де 18 грудня 1989 року з ним стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Вперше стійка втрата працездатності була встановлена потерпілому 29 травня 2013 року за висновком МСЕК йому встановлено 60 % втрати працездатності і 3 група інвалідності.

Відповідно до довідки від 29 вересня 2013 року розмір середньої заробітної плати ОСОБА_4 за червень-листопад 1989 року становить 37,44 крб.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік