АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

[1] І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [2]

07 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

судді-доповідача: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та повернення майна,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_4 Зазначав, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перебував у такому психічному стані, який не дозволяв йому усвідомлювати значення вчинюваних дій та керувати ними. Зважаючи на це, просив визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним та повернути її у його власність.

У червні 2017 року позивачем було подано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру. Необхідність забезпечення позову обґрунтовував тим, що відповідач з метою утруднення виконання судового рішення в майбутньому має намір відчужити спірну квартиру.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017 року клопотання про забезпечення позову задоволено.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подала заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитого згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2017 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року у задоволенні заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

У поданій відповідачем апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року та постановлення нової про задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції не обґрунтував висновок про наявність реальної загрози відчуження відповідачем квартири. Посилається на те, що відсутні будь-які загрози відчуження даної квартири, оскільки на неї раніше був накладений арешт, який досі залишається не знятим. Вважає, що висновки суду першої інстанції є передчасними та безпідставними.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову суд виходив з того, що відповідачем не доведено, що змінилися обставини, які стали підставою для вжиття судом заходу забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений 20.08.2015 року приватним нотаріусом КМНО Борківським А.В.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 10 цієї ж постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, у поданій відповідачем заяві про скасування заходів забезпечення позову не спростовано припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Отже, відповідач у своїй апеляційній скарзі не довів безпідставність застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог процесуального закону і не може бути скасована з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :

Справа № 755/6309/17-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12050/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.