ухвала

іменем україни

16 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Червинської М.Є., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Карпенко С.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій неправомірними та визнання боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, стягнення суми боргу, відсотків за договорами, 3 % річних на загальну суму 13 951,27 дол. США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій неправомірними та визнання боргу відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій неправомірними та визнання боргу, ухвалено вважати неподаною та повернуто.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи особі, яка її подала, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_6 не виконано вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема щодо сплати судового збору.

Однак погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, у якій викладено клопотання по звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без руху, зокрема щодо сплати судового збору.

08 квітня 2016 року на виконання вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2016 року позивач подав заяву про звільнення від сплати судового збору.

Апеляційний суд повернув апеляційну скаргу на підставі ст. ст. 121, 297 ЦПК України, при цьому не розглянувши заяву про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначав, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору.

Так, частиною 3 ст. 22 цього Закону встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, які пов'язані з порушенням їх прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» у цій частині у зв'язку із прийняттям Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08 липня 2011 року) не змінений, з нього не виключена вказівка про звільнення споживачів від сплати судового збору.

За таких обставин, при чинності Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлені права споживача, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, саме по собі незазначення споживачів у переліку осіб, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Отже, покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, апеляційний суд вказаних вимог закону не врахував, неправильно витлумачив закон та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_6 при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі за його, як споживача, позовом, пов'язаним із захистом його порушених прав, має сплачувати судовий збір, та дійшов передчасного висновку про невиконання вимог ухвали апеляційного суду та повернення апеляційної скарги, що суперечить змісту статті 292 ЦПК України та перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо існуючого спору.

З урахуванням викладеного ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню із направленням справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.Є. Червинська
Судді:Ю.Г. Іваненко С.О. Карпенко О.М. Ситнік О.В. Ступак