Провадження № 2/127/6249/17
У Х В А Л А

10.11.2017 року суддя Вінницького міського суду Вінницької області Федчишен С.А. розглянувши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до Обласного бюро судово-медичної експертизи в особі ОСОБА_2 про призупинення процедури скорочення та поновлення на роботі та посаді, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Обласного бюро судово-медичної експертизи в особі ОСОБА_2 про призупинення процедури скорочення та поновлення на роботі та посаді. Згідно позовних вимоги просив: визнати дії відповідача щодо початку процедури скорочення посади юрисконсульта та позивача з роботи у звязку з находженням позивача на робочому місці в стані алкогольного спяніння незаконними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України; - скасувати наказ №45/1 «Про внесення змін до штатного розпису» від 27.06.2017року та всі процедурні документи, які повязані з даним наказом; - скасувати наказ відповідача, щодо звільнення позивача з роботи з причин перебування на робочому місці у стані алкогольного спяніння.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно до ч. 5 вказаної статті до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як вбачається з позовної заяви позивачем при звернені до суду одночасно заявлено декілька позовних вимоги немайнового характеру, а саме 1) щодо визнання незаконними дій відповідача та 2) про зобовязання скасувати накази.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640,00 грн.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » розяснено судам, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Однак, доказів сплати судового збору з жодної з позовних вимог позивачем до позовної заяви не додано.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» №3674-VI цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Отже, саме Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає порядок сплати та звільнення від сплати судового збору та має пріорітет застосування у даних правовідносинах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII внесено ряд змін до Закону України «Про судовий збір» та зокрема статтю 5 названого закону викладено в новій редакції. Вказані зміни набули чинності з 1 вересня 2015 року.

Статтею 5 Закону №3674-VI, чинного з 01.09.2015р., закріплено перелік осіб які звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, вказаною нормою передбачено два випадки, повязані з трудовими правовідносинами, у яких позивачі звільняються від сплати судового збору, а саме: 1) у справах про стягнення заробітної плати; 2) у справах про поновлення на роботі.

Як вбачається з позовної заяви, визначені позивачем вище вказані позовні вимоги не стосуються стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому при зверненні до суду з такими вимогами позивач не звільнений від сплати судового збору, тому позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі вказаному вище.

Відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє позивачу і надає йому строк для усунення недоліків.

Вищевказане не позбавляє права на звернення до суду із заявою, однак вимагає усунення зазначених у ній недоліків.

Таким чином, суд вказує заявнику про необхідність усунення недоліків та розяснює, що у разі виправлення зазначених недоліків в межах строку, визначеного суддею, заява вважатиметься поданою в день первісного її подання. Інакше заява вважатиметься неподаним і буде повернений заявнику.

Враховуючи викладе та керуючись Законом України «Про судовий збір», ст. ст. 80, 119, 121, 209, 210 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Обласного бюро судово-медичної експертизи в особі ОСОБА_2 про призупинення процедури скорочення та поновлення на роботі та посаді - залишити без руху та надати позивачу пятиденний строк з дня отримання даної ухвали суду, для усунення недоліків зазначених в ухвалі.

Ухвала суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя: