АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/490/17 Номер провадження 22-ц/786/2561/17Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.

при секретарі Рибак О.О.

за участі позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації щлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна

зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо пердмета спору ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_4, Орган опіки та піклування Бабичівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 30 серпня 2017 року (т.1 а.с. 200) просив встановити факт проживання однією сім'єю на правах чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу між ним та ОСОБА_4, визнати домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на ? частину вказаного домоволодіння.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 2003 року він з ОСОБА_4 проживає однією сім'єю. Спочатку вони проживали у с. Попівка Глобинського району, після чого переїхали до с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області. З 2006 року проживали разом у с. Бабичівка Глобинського району. Разом з ними проживав син відповідача - ОСОБА_7, якого він вважає за сина.

Вказував, що за спільні кошти у 2011 році придбали з відповідачем будинок за адресою АДРЕСА_1, у якому він в подальшому проводив ремонті роботи.

Зазначав, що на даний час в будинку проживає один, оскільки відповідач з сином покинули помешкання з невідомих йому причин.

У квітні 2017 року до суду із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_4 та просила усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві особистої приватної власності житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з нього без надання іншого жилого приміщення з позбавленням права користування цим житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Похилою І.Г. від 01 червня 2011 року зареєстрованого у реєстрі за № 1360, вона є власником житлового будинком за адресою: АДРЕСА_1. У зазначеному будинку зареєстровані: вона, її син - ОСОБА_7, рідна сестра ОСОБА_8 та її дочка ОСОБА_8 Періодично, на вихідні до них приїздив ОСОБА_2

Вказувала, що останнім часом ОСОБА_2 почав чинити перешкоди у користуванні її житлом, змінив у будинку замки, не допускає її до проживання у ньому та відмовляється добровільно його звільнити.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні належним ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності житловим будинком розташованим по АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_10 з житлового буднику по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, з позбавленням права користування житловим будинком.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі між собою не перебували.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Судом з пояснень свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, встановлено, що ОСОБА_2 постійно з ОСОБА_4 не проживав, приїздив на вихідні дні, ремонтом будинку та господарством займалася переважно ОСОБА_4

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили, що ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_4 у ремонті будинку, що не заперечує і ОСОБА_4

Як пояснив в судовому засіданні у суді першої інстанції свідок ОСОБА_17, ОСОБА_2 систематично приїздить до ОСОБА_18, розладу в їхніх стосунка він не помітив.

Також судом встановлено, що син ОСОБА_4 - ОСОБА_7 називав ОСОБА_2 батьком (а.с. 105). Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12

З показань свідків судом встановлено, що ОСОБА_2 до школи з'являвся декілька разів, вихованням дитини займалася його мати.

Показання свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_18 вказують на те, що вони були обізнані про наявність взаємовідносин між сторонами по справі, проте встановити їх характер зі змісту показань не вбачається за можливе.

Таким чином, показання свідків у їх сукупності та взаємозв'язку не вказують на те, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, бюджет, взаємні права та обов'язки.

Як вбачається з копії Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Похилою І.Г. 01 червня 2011 року, з однієї сторони ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_21 (Продавець), а також з іншої сторони ОСОБА_4 придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57-58).

Право власності на зазначений житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с.58).

Відповідно до п. 3 вищевказаного договору купівлі-продажу покупець сплатила продавцю вартість предмета договору, а саме 7000 грн. у повному обсязі до підписання договору.

Пунктом 5 договору визначено, що представнику Продавця доведено зміст заяви Покупця про те, що на момент укладання цього договору купівлі-продажу вона в шлюбі не перебуває, однією сім'єю з шлюбними відносинами без реєстрації не проживає.

Вказаний договір був підписаний ОСОБА_2 зі сторони продавця та ОСОБА_4 зі сторони покупця, що свідчить про те, що вони належним чином ознайомлені із його змістом та досягли згоди щодо усіх його умов.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ним не надано достатніх доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання із ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та купівлі спірного житлового буднику за спільні кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_2 не надав апеляційному суду доказів, які б беззаперечно підтверджували факт його спільного проживання з ОСОБА_4, а також купівлі за його, або спільні з ОСОБА_4, кошти спірного житлового будинку.

Докази, на які посилається апелянт були належним чином досліджені місцевим судом та не підтверджують факт ведення спільного господарства з ОСОБА_4, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Висновок про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 зроблений судом першої інстанції виходячи з належної оцінки наданих доказів у їх сукупності та взаємозв'язку.

Аналіз доказів, проведений апелянтом, спотворює доказову базу, наявну у справі, оскільки ним штучно ізольовано окремі докази від усього масиву доказів, дослідженого судом, що є неприпустимим з точки зору правил оцінки доказів, визначених ст. 212 ЦПК України.

Так, показання свідків ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_18, на які посилається апелянт, ґрунтуються на відомостях, отриманих від інших осіб, у тому числі і сторін по справі. Вказаними свідками фактично підтверджено, що вони особисто не обізнані із характером взаємовідносин ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Показання ОСОБА_11 не стосуються взаємовідносин сторін та не свідчать про те, що вони проживали однією сім'єю. Той факт, що ОСОБА_7 називав ОСОБА_2 батьком, не може бути підтвердженням факту проживання останнього з ОСОБА_4 однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах.

Не заслуговують на увагу показання свідка ОСОБА_21, як вказував, що продав спірний житловий будинок ОСОБА_2, оскільки такі показання суперечать наявному у справі договору купівлі-продажу від 01 червня 2011 року, в якому покупцем домоволодіння визначена саме ОСОБА_4

Відсутність у справі доказів, які б вказували на походження у ОСОБА_4 грошових коштів на придбання спірного житлового будинку, на що посилається апелянт, не спростовує правильності висновків місцевого суду, оскільки у справі відсутні будь-яки докази, які б вказували, що оплата за договором купівлі-продажу від 01 червня 2011 року у розмірі 7000 грн. була здійснена ОСОБА_4 за кошти інших осіб.

Таким чином, незгода апелянта з оцінкою судом першої інстанції доказів, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Незгоду з позовними вимогами ОСОБА_4 апелянт обґрунтовує тим, що він є співвласником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, проте згідно витягу про державну реєстрацію прав (т. 1 а.с. 58 зв.) воно на праві приватної власності належить саме ОСОБА_4

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_2 наведено не було.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 30 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: --//-- О.Ю. Кузнєцова

Судді --//-- Т.В. Одринська

--//-- Г.Л. Карпушин

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова