Справа № 727/8938/17
Провадження № 2/727/1939/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

Судді Семенка О.В.

при секретарі судових засідан Гончарук Н.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Кермач О.М.

третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківсого районного суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, департаменту економіки Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення та додаткового договору до договору оренди нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору про визнання незаконним та скасування пункту 7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17.05.2017р. №262/10 та визнання недійсним додаткового договору №2 від 06.06.2017р. до договору оренди нерухомого майна (гаража) №101/Г від 22.04.2015р.

Вважає, що такі дії відповідачів порушують його права, свободи та інтереси, оскільки при прийнятті пункту 7.4. оскаржуваного рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17.05.2017р. №262/10 та укладення додаткового договору №2 від 06.06.2017р. до договору №101/Г оренди нерухомого майна від 22.04.2015р. Відповідачами порушено частини другу та третю статті 214 ЦКУ, оскільки, позивачем, як стороною договору не подавалася заява про відмову від прав та обов'язків орендаря і відповідно між сторонами договору від 22.04.2015р. №101/Г (із змінами внесеними додатковим договором №1 від 01.12.2016р.) не було укладено в письмовій формі договір про припинення правовідносин між департаментом економіки міської ради та ОСОБА_6

Окрім цього, Позивач зазначає, що укладення та підписання оспорюваного додаткового договору ОСОБА_5, як представником ОСОБА_4, є неправомірним, оскільки як вбачається із тексту довіреності від 06.03.2017р., яка видана ОСОБА_4 на ОСОБА_5, останню уповноважено на подання, отримання заяв, клопотань інших документів до органів місцевого самоврядування та інших. Однак, у довіреності відсутнє право щодо укладання та підписання будь - яких правочинів чи договорів, а отже додатковий договір №2 до договору оренди підписано не уповноваженою особою.

Частиною першою статті 651 ЦКУ встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.Частина друга наведеної норми передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦКУ передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Наведені норми, що встановлюють загальні вимоги до договорів, порядок внесення змін до них і припинення договірних відносин, також було порушено Відповідачами при прийнятті оскаржуваного рішення та укладення додаткового договору №2 до договору оренди нерухомого майна (гаража).

Спеціальні вимоги щодо правовідносин в сфері оренди майна та, зокрема, найму (оренди) будівлі чи іншої капітальної споруди наведено в параграфах 1 та 4, глави 58, підрозділу 1, розділу ІІІ Цивільного кодексу України.

Так, за приписами ст. ст. 759, 760 ЦКУ за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Статтями 781, 782, 784 ЦКУ визначено, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем. Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Статтею 793 ЦКУ передбачено, що договір найму (оренди) будівлі чи іншої капітальної споруди має укладатися у письмовій формі та у разі укладення такого договору строком на три роки і більше, останній підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому, позивач зазначає, що оскільки ні департамент економіки міської ради, ні ОСОБА_6 не відмовлялися від виконання умов по договору оренди приміщення гаража, то відповідно і підстав для укладення договору із ОСОБА_8 у 2017 році не було, відповідно як і законних підстав для прийняття виконавчим комітетом міської ради оспорюваного рішення.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна», який є спеціальним нормативним актом, що врегульовує питання оренди комунального майна визначає, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 26 вказаного Закону прямо передбачено неможливість односторонньої відмова від договору оренди. Частиною другою цієї статті законодавець визначив випадки припинення договору оренди, зокрема закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. Орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності

Позивач вважає, що відповідачами було порушено вимоги Цивільного кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки відбулася одностороння відмова від договірних відносин, а приміщення гаражу було передано іншій особі без згоди законного орендаря.

Крім того, позивач зазначає про порушення з боку відповідачів вимог частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

При цьому, позивач зазначає, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що прямо встановлено рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009р. у справі №7-рп/2009.

А тому просив визнати незаконним та скасувати пункт 7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17.05.2017р. №262/10 та визнати недійсним додатковий договір №2 від 06.06.2017р. до договору оренди нерухомого майна (гаража) №101/Г від 22.04.2015р., а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просила задовольнити позов, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідачів - виконавчого комітету Чернівецької міської ради та департаменту економіки Чернівецької міської ради позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у запереченнях на позовну заяву, зокрема зазначила, що прийняття виконавчим комітетом Чернівецької міської ради оскаржуваного рішення та укладення спірного додаткового договору було спрямовано на усунення порушення, що були допущені при передачі позивачу в оренду гаража.

В судовому засіданні третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на належне виконання ОСОБА_4 умов договору оренди гаража та неправомірність укладення додаткового договору №1 з позивачем, оскільки ОСОБА_4 згоди на зміну орендаря не надавав. Однак при цьому, ОСОБА_4 підтвердив, що 12.11.2014р. видавав на ім'я ОСОБА_9 довіреність, яка була скасована ним лише 01.03.2017р.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів та третьої особи та її представника, дослідивши письмові докази по справі, показання свідка суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Свідок ОСОБА_10, в судовому засіданні пояснив суду, що знає ОСОБА_4 з 2004-2005 років, оскільки разом таксували, ремонтували машини, ОСОБА_10 допомагав ОСОБА_4 здійснювати реконструкцію гаражу. Обставини щодо передачі права оренди ОСОБА_4 іншій особі йому невідомі. По суті предмета спору також обставини йому невідомі.

Судом встановлено, об'єкт нерухомого майна (гараж) літ. "Б" загальною площею 15,20 кв.м на АДРЕСА_1 належить територіальній громаді м.Чернівців, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 21.12.2008р. виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (а.с.56).

Пунктом 4 додатку 2 до рішення виконавчого комітету міської ради від 27.04.2005р. №333/7 ОСОБА_4 було передано в оренду приміщення гаражу площею 10,3 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згодом, у зв'язку із проведенням поточної інвентаризації та на підставі заяви ОСОБА_4 від 02.04.2015р., площу гаража було збільшено, на підставі чого пунктом 5.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.04.2013р. №196/8 внесено зміни в попередньо прийняте виконкомом рішення та 22.04.2015р. між Департаментом економіки Чернівецької міської ради, як орендодавцем, та ОСОБА_4, як орендарем, було укладено договір оренди №101/Г приміщення гаражу площею 15,2 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 11-14).

30.09.2016р. ОСОБА_9, як представником ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності, виданої їй 12.11.2014р. (а.с. 16,59) на представництво інтересів ОСОБА_11, в тому числі на укладання та підписання всіх можливих договорів, в тому числі договорів про внесення змін та доповнень до раніше укладених договорів, було подано заяву до департаменту економіки Чернівецької міської ради про передачу прав орендаря ОСОБА_6 оскільки, ОСОБА_4 перебуває закордоном на лікуванні.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_9, виконавчим комітетом міської ради прийнято рішення 22.11.2016р. за №726/22, пунктом 4.3. якого змінено орендаря гаражу по договору №101/Г від 22.04.2015р. з ОСОБА_4 на ОСОБА_6 та укладено додатковий договір №1 від 01.12.2016р. до договору від 22.04.2015р. №101/Г (а.с.15-18).

04.04.2017р. представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 до департаменту економіки міської ради було подано заяву про передачу прав орендаря по договору №101/Г ОСОБА_4 з тих підстав, що він не висловлював свого волевиявлення щодо зміни орендаря гаража (а.с.19). Разом з тим, досліджена судом довіреність, видана 06.03.2017р. на представництво інтересів ОСОБА_4 ОСОБА_5 не містить повноважень на укладання та підписання від імені ОСОБА_4 будь-яких договорів, в тому числі договорів про внесення змін та доповнень до раніше укладених договорів, а обмежується виключно повноваженнями щодо представництва його інтересів, в тому числі, в органах місцевого самоврядування (а.с.20).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_5, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 17.05.2017р. прийнято рішення за №262/10, пунктом 7.4. якого змінено орендаря гаража та передано права орендаря по договору №101/Г ОСОБА_4, у зв'язку із чим, між департаментом економіки міської ради та ОСОБА_5, як представником ОСОБА_4 06.06.2017р. укладено додатковий договір №2 до договору №101/Г від 22.04.2015р., яким орендарем гаражу визначено ОСОБА_4 (а.с.21-22).

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 ЦКУ визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої статті 16 ЦКУ способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання правочину недійсним та визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування.

Згідно із частиною першою статті 21 ЦКУ суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Загальними положеннями про правочин, зокрема, статтями 202, 203, 207 та 214 ЦКУ передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані, відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Частиною першою статті 651 ЦКУ встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.Частина друга цієї статті визначає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦКУ передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статі 759 ЦКУ за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди)

Статтями 781-783 ЦКУ визначені підстави припинення, відмови та розірвання договору найму. Так, договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом, а також у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем. Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі, наймодавець не виконує свого обов'язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Статтею 793 ЦКУ визначено, що договір найму (оренди) будівлі чи іншої капітальної споруди має укладатися у письмовій формі та у разі укладення такого договору строком на три роки і більше, останній підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчого комітету міської ради та укладенні оспорюваного додаткового договору №2 від 06.06.2017р. до договору №101/Г оренди нерухомого майна від 22.04.2015р. відповідачами порушено вимоги цивільного законодавства в частині зміни або розірвання договору, оскільки, позивачем, як стороною договору не подавалася заява про відмову від прав та обов'язків орендаря і відповідно між сторонами договору від 22.04.2015р. №101/Г (із змінами внесеними додатковим договором №1 від 01.12.2016р.) не було укладено в письмовій формі договір про припинення правовідносин між департаментом економіки міської ради та позивачем. Крім того, представником відповідачів суду не надано жодних доказів направлення позивачу проекту договору про розірвання договору оренди гаражу чи повідомлень про намір розірвати такий договір.

Крім того, відповідно до протоколу №3 засідання комісії з виділення в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці від 06.04.2017р. (а.с. 43- 47), останньою надано згоду на внесення змін в сторону орендаря, а саме ОСОБА_6 замінити на ОСОБА_4 та вирішено при розглядів даного питання на засіданні виконавчого комітету запросити орендаря ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Присутність на засіданні виконавчого комітету міської ради ОСОБА_6 чи запрошення його на засідання представником відповідачів не доведена.

Також судом досліджено письмові докази, надані представником відповідачів на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог та встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи від загального захворювання з 22.08.2007р. довічно та отримує пенсію по віку, у зв'язку із чим має право користуватися пільгами відповідно до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", що підтверджується довідкою, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Шевченківської районної у місті Чернівці ради від 22.06.2010р. за №321 (а.с.77).

Доказами, наданими представником позивача, які також досліджені судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Російської Федерації на підставі паспорту серії НОМЕР_1, виданого ТП 14 у Виборгському районі Санкт-Петербургу 28.05.2014р., проживає в АДРЕСА_2 та обліковується як інвалід, який використовує індивідуальну програму реабілітації громадянина РФ на підставі відповідної програми інваліда від 07.09.2016р. (а.с.23-25).

Спеціальним нормативним актом, що врегульовує питання оренди комунального майна є Закон України «Про оренду державного та комунального майна», який визначає, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності

Статтею 26 вказаного Закону одностороння відмова від договору оренди не допускається. Частиною другою цієї статті визначено підстави для припинення договору оренди, зокрема закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. Орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Отже, з урахуванням системного аналізу норм законодавства, що регулюють відносини оренди (найму), суд приходить до висновку, що відповідачами було порушено форму та порядок розірвання договірних відносин з позивачем, а одностороння відмова від договору порушує права та інтереси позивача.

Крім того, суд з урахуванням вимог частини другої статті 19 Конституції України вважає, що оскаржуване рішення без дотримання вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а відтак існують правові підстави для його скасування.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів про прийняття оскаржуваного рішення та укладення спірного додаткового договору до договору оренди гаража, як таких, що були направлені на усунення порушень при укладенні додаткового договору №1 з позивачем, оскільки останні не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не підтверджені належними доказами.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, підлягає вирішення питання щодо судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 21, 202, 203, 207, 214, 651, 654,759, 781, 782, 783, 793 Цивільного кодексу України, ст. 1, 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 63, 64, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, департаменту економіки Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення та додаткового договору до договору оренди нерухомого майна - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17.05.2017 року №262/10 та визнати недійсним додатковий договір №2 від 06.06.2017 до договору оренди нерухомого майна (гаража) №101/Г від 22.04.2015 року.

Стягнути з місцевого бюджету за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_6 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Постанова в повному обсязі виготовлена 27.11.2017 року.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Чернівці Семенко О.В.