Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 332/4361/16 Головуючий у 1 інстанції: Безлер Л.В.
Провадження № 22-ц /778/3663/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що від шлюбу з ОСОБА_4, який на даний час розірвано, вони мають трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 Згідно з рішенням суду від 06.08.2014р. він є платником аліментів на трьох вказаних дітей у розмірі ? частини від усіх доходів. Але на теперішній час іншим рішенням суду від 06.09.2016р. з нього стягнуті аліменти на утримання непрацездатних батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у розмірі по 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно на кожного, починаючи з 06.09.2016р. і довічно. Тому на сьогоднішній день з нього стягуються аліменти в загальному розмірі 82 % всіх доходів, що не відповідає вимогам п. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої загальний розмір усіх відрахувань з щомісячної заробітної плати не може перевищувати 50 %, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими листами.

Вказуючи, що мається необхідність щодо врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між ним та колишньою дружиною, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з урахуванням його дуже скрутного матеріального стану, який настав після стягнення з нього аліментів на утримання батьків, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням суду від 06.08.2014р., на утримання трьох неповнолітніх дітей з ? частини на 1/6 частину усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2017 рокуу задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо зміни розміру аліментів до 1/3 частки від усіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей.

Судом встановлено, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 Шлюб між сторонами розірвано, діти проживають з матір»ю.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/3082/14-ц від 06.08.2014р. з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 на утримання трьох неповнолітніх дітей аліменти у розмірі ? частини усіх видів доходів щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.06.2014р.

Рішенням Заводського районного суду у справі № 332/3035/16-ц від 27.10.2016р. з ОСОБА_2 стягнуто на користь непрацездатних батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 аліменти у розмірі по 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно кожному, починаючи з 06.09.2016р. і довічно.

Постановами державного виконавця від 30.11.2016р. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 аліментів, стягнутих рішення суду від 27.10.2016р.

Саме вказаними обставинами обґрунтовував ОСОБА_2 погіршення свого матеріального стану, який не дозволяє йому на теперішній час сплачувати аліменти на трьох дітей у розмірі ? частки від його доходу, вказуючи, що всі утримання з нього складають 82 % від доходу. Тому просив зменшити аліменти на утримання трьох дітей до 1/6 частки від його заробітку (доходу).

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріальний стан позивача після стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не змінився, оскільки він продовжує отримувати як пенсію, так і заробітну плату, розмір яких не змінився. Той факт, що рішенням суду з позивача стягнуті аліменти ще й на утримання батьків, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки позивач визнав позов батьків, який був заявлений тільки до нього попри наявність ще двох дорослих дітей, а відтак визнавав свій матеріальний стан таким, що дозволяє йому сплачувати аліменти на батьків одночасно з аліментами на своїх неповнолітніх дітей.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, на підставі яких судом вирішено спір.

Положеннями ч. 1 ст. 201 Сімейного Кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.03.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось з них.

Отже, стаття 192 СК України передбачає можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Але, в розумінні зазначеної норми матеріального права, ці зміни, повинні настати вже після ухвалення судом рішення щодо стягнення аліментів.

Оскільки ОСОБА_2 пов»язує зміну свого матеріального стану стягненням з нього аліментів на утримання батьків по 1/6 частці від його доходу на кожного, та просить зменшити розмір аліментів саме на трьох дітей, то є необхідним з»ясувати наявність тих обставин, що матеріальний стан його батьків є гіршим за матеріальний стан дітей, на яких він просить знизити стягнуті аліменти до 1/6 частки на трьох.

Між тим, з тексту рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2016р. вбачається, що судом взагалі не досліджувався матеріальний стан ані позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_5, ані матеріальний стан відповідача ОСОБА_2, а також інші необхідні обставини: їх стан зборов»я, сімейний стан платника тощо. Також у зв»язку з визнанням позову відповідачем, суд не перевіряв тих обставин, що батьки ОСОБА_2 мають ще двох повнолітніх дітей, які можуть надавати їм допомогу.

Зважаючи на ці обставини, колегія вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно встановив, що у зв»язку із визнанням позову батьків ОСОБА_2 фактично погодився, що має можливість сплачувати визначений ними розмір аліментів на їх утримання.

Фактично на теперішній час із склавшоїся ситуації випливає, що ОСОБА_2 був неспроможний виконувати аліментні зобов»язання на користь батьків у тому розмірі, який визначений судом.

Проте для покращення свого матеріального стану позивач обрав спосіб щодо зменшення аліментів на неповнолітніх дітей.

Між тим, під час розгляду цієї справи та до ухвалення рішення відбулись зміни до Сімейного кодексу України, які набрали чинності 08.07.2017р., згідно з якими розмір аліментів на трьох дітей не може бути меншим від 50 % доходу платника.

Так, статтю 183 СК України доповнено частиною 5, в якій передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, мінімально гарантованим розміром аліментів на трьох неповнолітніх дітей, які стягуються у частці від заробітку, встановлено 50 % від доходу платника.

Разом з тим, судом встановлено, що розмір відрахувань із пенсії ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на сплату аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей за рішенням суду від 06.08.2014р. не перевищує 70 відсотків його доходу. Крім того, сума сплачуваних ним аліментів у розмірі близько 750,33 грн. щомісячно не є 1/2 частиною від доходу позивача, який, окрім пенсії, отримує заробітну плату близько 9323,00 грн. щомісячно за місцем роботи - ВЧ А2176. Даний факт підтверджує доводи відповідачки ОСОБА_4 про неповідомлення ОСОБА_2 Вознесенівському відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області інформації про його місце роботи, що є порушенням п. 4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Той факт, що позивач протягом червня-листопада 2016р. спрямовує перекази на картку старшого сина в сумі 2000-3000 грн., не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на трьох дітей до 1/6 частки. При цьому, сплачуючи протягом 6 місяців такі суми на картку сина, до цього часу останній сплачував аліменти тільки виключено із своєї пенсії, як свідчать матеріали виконавчого провадження, без урахування зарплати.

Крім того, вказуючи на несправедливість відносно себе щодо занадто великої суми відрахувань із його доходу, позивач фактично просить зменшити розмір аліментів на трьох дітей до 1/6 частки на всіх, в той час як на своїх батьків погодився сплачувати по 1/6 частці на кожного, що ніяким чином не свідчить про справедливий розподіл коштів між утриманцями, а також суперечить положенням статті 183 СК України.

Таким чином, колегія вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів зміни його сімейного та матеріального становища, стану його здоров'я, врахував розмір заробітної плати відповідача і позивача, який на теперішній час сплачує ? частку аліментів на дітей лише з пенсії, приховуючи наявність зарплати. На цьому підґрунті суд зробив вірний висновок про те, що зменшення розміру аліментів на утримання дітей зменшить розумні матеріальні потреби дітей.

При вирішенні спору суд обгунтовано діяв на захист інтересів трьох неповнолітніх дітей, прийнявши до уваги положення статті ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", за змістом яких кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, який мають їй забезпечити саме її батьки.

З огляду на зазначене, колегія вважає апеляційну скаргу позивача необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В. Гончар М.С.