Номер провадження 2/754/2954/17
Справа №754/1122/17
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: регіональний сервісний центр в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та застосування наслідків його недійсності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та застосування наслідків його недійсності.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне.

26.07.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2016 року шлюб між останніми було розірвано.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі 07.09.2013 року позивачем та відповідачем ОСОБА_2 набуте майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме, автомобіль, марки «Ssang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_1, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_5.

З відповіді Департаменту інформаційної підтримки та координації поліції від 25.11.2016 року №27/01/9-154аз на адвокатський запит №7/16 від 04.11.2016 року позивачу достовірно стало відомо, що відповідачем ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1, без її згоди, було перереєстровано вищевказаний автомобіль на відповідача ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №00288/08/8046/2016 від 05.04.2016 року.

Вважаючи вищезазначений договір недійсним, позивач вимушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу №00288/08/8046/2016 від 05.04.2016 року на автомобіль НОМЕР_2, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

2) застосувати наслідки визнання недійсності оспорюваного правочину шляхом скасування реєстрації автомобіля НОМЕР_2, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 та вважати дійсною реєстрацію автомобіля НОМЕР_2, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_2 та зобов'язати ОСОБА_3 повернути автомобіль НОМЕР_2, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 ОСОБА_2;

3) судові витрати стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі за викладених обставин та просила суд їх задовольнити, пояснивши, що автомобілем, марки «Ssang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_4, користується відповідач ОСОБА_2, а не відповідач ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення, пояснивши, що автомобіль, марки «Ssang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_4, був придбаний за час перебування позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі та проданий без згоди позивача.

Представник відповідачів ОСОБА_6 проти позову заперечував, зазначивши, що сторона відповідача визнає те, що автомобіль, марки «Ssang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_4, є спільною сумісною власністю подружжя, однак, не визнає, що його відчуження відбулось без згоди позивача. Згода позивача на продаж автомобіля була, однак, довести цю обставину сторона відповідача не може.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи містяться письмові пояснення представника третьої особи, відповідно до змісту яких, згідно бази даних НАІС МВС України, транспортний засіб «Ssang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_4, 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_3, з 07.09.2013 року був зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунок №ААВ577471 від 07.09.2013 року. 05.04.2016 року даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №00288/08/8046/2016 від 05.04.2016 року. Свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_6 від 05.04.2016 року, д.н.з. НОМЕР_1.

За таких обставин, заслухавши думку позивача та представників сторін, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2006 року, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №967. Відповідно до копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2016 року, що міститься в матеріалах справи, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

З копії листа Департаменту інформаційної підтримки та координації поліції «102» від 25.11.2016 року №27/01/9-154аз вбачається, що з 07.09.2013 року був зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі довідки-рахунок №ААВ577471 від 07.09.2013 року. 05.04.2016 року даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №00288/08/8046/2016 від 05.04.2016 року (а.с. 15), що також підтверджується наявними в матеріалах справи даними Інформаційної системи ДАІ (а.с. 16-19), копіями реєстраційних карток ТЗ (а.с. 20-22), копією заяви ОСОБА_3 №88842027 від 05.04.2016 року про перереєстрацію на нового власника за договором купівлі-продажу (а.с. 84-87), копією договору купівлі продажу транспортного засобу №00288/08/8046/2016 від 05.04.2016 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 88).

Предметом договору купівлі продажу транспортного засобу №00288/08/8046/2016 від 05.04.2016 року є автомобіль, марки «Ssang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_4, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3.

Сторона позивача вважає даний договір недійсним, оскільки автомобіль, марки «Ssang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_4, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, є спільною сумісною власністю подружжя, а договір про його відчуження був укладений без її згоди.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню за наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Частина перша ст. 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За частиною 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Аналогічний правовий висновок був висловлений колегіями суддів Верховного Суду України в постановах від 27.04.2016 року у справі №6-486цс16 та від 22.02.2017 року у справі № 6-17цс17.

Згідно приписів ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_6, який здійснює представництво інтересів як відповідача ОСОБА_2, так і відповідача ОСОБА_3, зазначив про те, що відповідачі визнають той, факт, що автомобіль, марки «Ssang Yong Rexton», д.н.з. НОМЕР_4, 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_3, є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 діяли недобросовісно при укладенні договору купівлі-продажу майна, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, що свідчить про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, керуючись внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст. 88 ЦПК та керується тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат, як зазначено у позовних вимогах, законом не передбачено.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі по 320 грн., тобто, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Керуючись положеннями Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 60, 65 СК України, ст.ст. 202, 203, 205, 208, 215, 216 ЦК України, ст.ст. 4, 6, 8, 10, 11, 60, 61, 212, 213-215, 218, 360-7 ЦПК України, враховуючи правові висновки Верховного Суду України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: регіональний сервісний центр в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та застосування наслідків його недійсності - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу №00288/08/8046/2016 від 05 квітня 2016 року на автомобіль марки «Ssang Yong Rexton», державний номерний знак НОМЕР_4, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Застосувати наслідки визнання недійсності оспорюваного правочину шляхом скасування реєстрації автомобіля марки «Ssang Yong Rexton», державний номерний знак НОМЕР_4, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3 та вважати дійсною реєстрацію автомобіля марки «Ssang Yong Rexton», державний номерний знак НОМЕР_4, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути автомобіль марки «Ssang Yong Rexton», державний номерний знак НОМЕР_4, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 320,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 320,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: