Справа № 263/7829/17
Провадження № 2/263/1917/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2, звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 17 вересня 2016 року у м. Маріуполі, строком до 3 місяців.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 листопада 2004 року його мати ОСОБА_3 є власником 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 (вул. Митрополитська) у м. Маріуполі, підтвердженням чого є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2004 року. Позивач є сином ОСОБА_3, яка померла 17 вересня 2004 року, про що вчинений актовий запис № 1968. Також, 22 вересня 2016 року помер його батько ОСОБА_4, про що вчинений актовий запис № 1997. 19 грудня 2012 року мати позивача склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму сину.

13 березня 2017 року позивач склав доручення на імя ОСОБА_2, який повинен був від його імені прийняти спадщину та вести спадкову справу про передачу йому спадкового майна. ОСОБА_2 протягом шестимісячного строку до нотаріальної контори не звернувся, у звязку з чим представник пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 внаслідок своєї юридичної необізнаності, а сам позивач не мав можливості приїхати до міста Маріуполя за станом здоровя. Наведені обставини є перешкодою для позивача отримати свідоцтво про право на спадщину на указану квартиру, вважає, що строк пропущений ним із поважних причин, тому просить позовні вимоги задовольнити.

Під час розгляду справи представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, в якій уточнив підставу позову та вказує, що ОСОБА_1 на теперішній час виповнилося 65 років, у нього дуже слабкий стан здоровя у звязку з перенесеним інфарктом міокарда. Також у нього відсутній закордонний паспорт і дорога у м. Маріуполь із м. Таганрог ОСОБА_6 Федерації закрита у звязку із військовими діями, внаслідок чого він не мав можливості особисто прибути до м. Маріуполя для подачі заяви про прийняття спадщини. 13 березня 2017 року він склав довіреність на ОСОБА_2, який повинен був від його імені подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та 14 березня 2017 року відправив указану довіреність поштовим відправленням, яку ОСОБА_2 отримав лише через два тижні, тобто 27 березня 2017 року після закінчення 6-ти місячного строку, внаслідок чого ОСОБА_2 і не зміг звернутися до нотаріальної контори у передбачені строки. У звязку із оформленням такої довіреності, представник позивача вважає, що ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину за заповітом. Також представник позивача посилається на те, що відповідач визнав позовні вимоги і погодився з тим, що наявні обєктивні причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, зокрема, не вчасне отримання ОСОБА_2 довіреності поштовим відправленням з ОСОБА_6 Федерації.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у подальшому подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з приводу заявленого позову висловила позицію на розсуд суду.

Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Виконуючи вимоги, передбачені ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України, суд виходить з такого.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 27 жовтня 1952 року серії ЮО-100276, ОСОБА_1 народився 08 жовтня 1952 року, його батьками є: ОСОБА_4, ОСОБА_3, актовий запис № 1135 (а. с. 9).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 12 квітня 2012 року, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 (а. с. 10).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 20 вересня 2016 року серії І-НО № 963459, ОСОБА_3 померла 17 вересня 2016 року, про що складений актовий запис № 1968 (а. с. 21).

Також, відповідно до свідоцтва про смерть від 23 вересня 2016 року серії І-НО № 963493, ОСОБА_4 помер 22 вересня 2016 року, про що складений актовий запис № 1997 (а. с. 23).

Перша маріупольська державна нотаріальна контора на запит ОСОБА_2 листом від 03 серпня 2017 року № 2223/01-16 повідомила останнього, що для заведення спадкової справи до майна померлої 17 вересня 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_1 необхідно надати рішення суду про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання заяви особисто, направлення її поштовим відправленням або через представника заяву відповідного змісту із справжністю підпису заявника (спадкоємця), який має бути нотаріально засвідчений (а. с. 44).

До матеріалів справи долучений висновок кардіолога Багатопрофільного приватного медичного центру «Сімя» від 21 вересня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_1 хворію серцевими захворюваннями (а. с. 50).

Згідно з листом Укрпошти від 17 жовтня 2017 року № 16/10-2-421 строк надходження письмової кореспонденції в Росію складає від 7 до 51 дня (а. с. 65).

Вирішуючи питання про заявлені вимоги, суд виходить з такого.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 04 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Оцінюючи представлену суду довідку про стан здоровя ОСОБА_1, слід дійти висновку, що вона не вказує безпосередньо на те, що ОСОБА_1 із 17 вересня 2016 року по 17 березня 2017 року перебував на постійному стаціонарному або ж іншому лікуванні, яке давало суду підстави для висновку про причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подачі заяви про прийняття спадщини.

Та обставина, що ОСОБА_1 видав доручення ОСОБА_2 на подачу ним заяви від його імені про прийняття спадщини, також не може бути розцінена судом як поважана причина пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки такі доводи не відповідають положенням п. п. 3.3 3.6 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2017 року № 282/20595, якими визначено, що заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

З наведеної норми права вбачається, що на спадкоємця покладений обовязок заяву підписати особисто та подати чи направити її поштою нотаріусу, а у даному випадку і з нотаріальним посвідченням підпису. Тому видача позивачем довіреності на імя ОСОБА_2 жодним чином не може указувати на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Також судом не приймаються доводи позивача про те, що внаслідок бойових дій, похилого віку та поганого стану здоровя ОСОБА_1 не міг особисто прибути до м. Маріуполя, оскільки як наведено вище він не позбавлений був права направити заяву про прийняття спадщини поштовим відправленням.

Та обставина, що поштове відправлення з ОСОБА_6 Федерації до України та навпаки надходить від 7 до 51 дня не може свідчити про неможливість подачі позивачем заяви про прийняття спадщини у передбачені законодавством України строки, при цьому при направленні заяви поштовим відправленням вважається, що така заява відправлена уперше з моменту здачі її на поштове відділення.

Судом не приймаються доводи в уточненій позовній заяві про те, що представник відповідача визнав позовні вимоги, оскільки у своїй заяві представник відповідача висловив позицію щодо поданого позову на розсуд суду, і така позиція сторони не є визнанням позову.

Посилання представника позивача на відсутність у позивача закордонного паспорту не може бути розцінена судом як поважана причина неможливості прибуття до м. Маріуполя, оскільки між Україною та ОСОБА_6 Федерацією відсутній візовий режим, і громадяни ОСОБА_6 Федерації можуть прибувати до території України за своїми внутрішніми паспортами на певний проміжок часу.

З огляду на викладене, керуючись положеннями статей 1220, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, судом установлено, що причини, на які ОСОБА_1 посилається як на підставу для визначення йому додаткового строку, а саме: проживання у період з 17 вересня 2016 року протягом наступних 6-ти місяців на території ОСОБА_6 Федерації, видача ним довіреності на представника, що б він від його імені прийняв спадщину, проведення бойових дій у Донецькій області, стан здоровя та вік, які не підтверджують факт тривалого лікування позивача в указаний період, не можуть бути визнані поважними, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то сплачений судовий збір відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 1220, 1222, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Музика