Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» в особі відокремленого структурного підрозділу Львівський інститут про стягнення надбавки за вислугу років, допомоги на оздоровлення, відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» на рішення апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 05 травня 2001 року до 27 серпня 2015 року працювала у Львівському інституті приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» (далі - ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом») на різних посадах. Звільнилась з роботи у зв'язку із виходом на пенсію. Заробітна плата складалась з плати проведених навчальних годин та іншої роботи, передбаченої контрактом без урахування доплат за вислугу років. Відповідач всупереч вимогам закону не проводив виплату надбавок за вислугу років та не надавав допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки. Сума заборгованості з травня 2001 року по 27 серпня 2015 року складає: по виплаті надбавок за вислугу років - 68 428,90 грн., по виплаті допомоги на оздоровлення - 34 512,28 грн. Крім того, з вини ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» позивач не змогла оформити наукову пенсію, оскільки відповідач не надав належні сертифікати про акредитацію вищого навчального закладу за ІІІ-ІV рівнем за весь період роботи у ньому. У зв'язку із цим позивач втратила можливість отримати грошову допомогу в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат, виплата якої передбачена ст. 24 Закону України «Про наукову, науково-технічну діяльність». Втрачена сума грошової допомоги складає 23 619,72 грн. Вказувала, що неправомірними діями відповідача їй завданої мольної шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом» на її користь: заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років у розмірі 68 428,90 грн.; заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення у розмірі 34 512,28 грн.; збитки у вигляді упущеної вигоди за неотримання матеріальної допомоги при виході на наукову пенсію в розмірі 23 619,72 грн.; компенсацію за заподіяння моральної шкоди в розмірі, визначеному на розсуд суду.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог. Стягнуто з ПрАТ «ВНЗ «МіжрегіональнаАкадемія управління персоналом» на користь ОСОБА_4: заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років у розмірі 68 428,90 грн., заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення у розмірі 34 512,28 грн. У решті рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

У решті рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 05 травня 2001 року по 27 серпня 2015 року працювала у Львівському інституті ПрАТ «ВНЗ «Міжрегіональна Академія управління персоналом», який є приватним навчальним закладом, а саме: з 05 травня 2001 року - на посаді викладача кафедри права згідно з контрактом, з 04 січня 2005 року - на посаді викладача кафедри права згідно з контрактом, виконуючою обов'язки заступника завідувача кафедри права за суміщенням посад, з 15 березня 2010 року - на посаді доцента кафедри права згідно з контрактом, з 03 січня 2012 року по 27 серпня 2015 року - на посаді професора кафедри права згідно з контрактом.

Між сторонами були укладені трудові контракти, а саме: трудовий контракт від 01 вересня 2005 року з терміном дії до 14 березня 2010 року, відповідно до якого позивачу встановлюється оплата у розмірі 10 грн. за одну годину роботи; трудовий контракт від 15 березня 2010 року зі строком дії до 14 березня 2015 року, відповідно до якого позивачу встановлюється оплата у розмірі 18 грн. за одну годину роботи; трудовий контракт від 12 березня 2015 року зі строком дії до 31 серпня 2015 року, відповідно до якого позивачу встановлюється оплата у розмірі 25 грн. за одну годину роботи.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про освіту» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків.

За змістом пунктів 1, 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78, педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти виплачуються надбавки за вислугу років щомісяця у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків і понад 20 років - 30 відсотків. До стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років педагогічних та науково-педагогічних працівників зараховується час роботи на посадах, передбачених переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963.

Згідно з Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, до таких осіб належать викладачі, доценти, професори вищих навчальних закладів 3-4 рівня акредитації.

Умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними (ст. 9 КЗпП України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що незважаючи на вищевказані положення закону та за наявності у позивача права на виплату їй надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення, відповідач таких виплат не проводив, внаслідок чого допустив перед ОСОБА_4 заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років у розмірі 68 428,90 грн. та заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення у розмірі 34 512,28 грн.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна Академія управління персоналом» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К. Гримич