Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1964/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайсюк О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.11.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді Гайсюка О.В.

суддів Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

за участю секретаря Діманової Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Агроконтракт-Н» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ТОВ «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_2, СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди землі недійсним, визнання договору оренди поновленим,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ТОВ «Агроконтракт-Н» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим з попереднім орендарем.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка № 510 площею 3,29 га на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

09.10.2008 рокуміж ОСОБА_2 та ТОВ«Агроконтракт-Н» укладено договір оренди цієї земельної ділянки строком на 5 років.

05.04.2013 року ТОВ «Агроконтракт-Н» направило ОСОБА_2 лист-повідомлення про поновлення договору до якого долучено проект додаткової угоди, але відповіді від ОСОБА_2 не отримала. Після закінчення строку дії договору земельна ділянка цьому відповідачу так і не поверталася.

У 2015 році позивачу стало відомо, що між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» укладено договір оренди земельної ділянки № 510, тобто тієї ділянки, яка перебувала в оренді позивача за договором оренди від 09.10.2008 року, що порушило переважне право позивача на оренду земельної ділянки № 510. Укладаючи договір оренди, відповідачі не здійснювали встановлення меж земельної ділянки № 510, яку позивач орендував єдиним масивом з іншими суміжними земельними ділянками, чим також порушені права позивача.

Посилаючись на це, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» від 05.08.2014р. щодо земельної ділянки площею 3,29 га та визнати поновленим договір оренди від 09.10.2008 року. (а.с.83).

Рішенням Новомиргородського районного суду від 30.09.2017р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить це рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, позивач не погоджується з висновком суду про те, що договір оренди земельної ділянки укладений 09.10.2008 р. не зареєстрований у встановленому законом порядку.

На думку позивача суд не врахував того, що позивач є добросовісним орендарем та має переважне право на укладення договору. Не погоджується позивач і з висновком суду про доведеність того, що ОСОБА_2 протягом шести місяців до закінчення строку дії договору заперечував у поновленні договору, оскільки лист-повідомлення про це судом не досліджувався.

На думку позивача, факт розірвання оспорюваного договору оренди та укладення 05.07.2017р. нового договору між відповідачами не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, представники відповідачів з доводами апеляційної скарги не погодилися.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відповідно до Державного Акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки площею 3,29 га № 510 на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району (а.с.13).

Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 09.10.2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агроконтракт-Н» цю земельну ділянку ОСОБА_2 передав в оренду ТОВ «Агроконтракт-Н» строком на 5 років, починаючи з дати державної реєстрації договору оренди.

Договір оренди від 09.10.2008року був зареєстрований 28.05.2009 року у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 04.09.377.00082 (а.с.10-11).

Відмовляючи позивачу у задоволенні його вимоги, суд першої інстанції виходивз того, що цей договір оренди від 09.10.2008 року не набув чинності, оскільки не пройшов державної реєстрації відповідно до Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998р. №2073 (далі Порядок), який передбачав державну реєстрацію договорів оренди землі виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування чи Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Цей висновок суду є помилковим, оскільки відповідно до Указу Президента України № 134 від 17.02.2003 року функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру покладалися на Державний комітет України по земельних ресурсах.

Відповідно до цього Указу Держкомземом наказом від 02.07.2003 року № 174 затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, яким функції з реєстрації договорів оренди землі були покладені на реєстраторів Державного реєстру земель-структурні підрозділи ДП «Центрдержавного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах- Центр «ДЗК».

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2003р. № 1088 Центр ДЗК уповноважений вести державний реєстр земель.

Отже, договір оренди землі, укладений від 09.10.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, пройшов державну реєстрацію відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 28.05.2009 року.

Строк, на який був укладений договір від 09.10.2008р. в такому разі закінчився 28.05.2014 року, що не заперечують сторони і відповідає умовам договору.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції чинній на час закінчення строку дії договору) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

З матеріалів справи вбачається, що до закінчення строку договору (до 28.05.2014р.), позивач належним чином виконував умови договору від 09.10.2008 року, зокрема, використовував земельну ділянку за призначенням та сплачував вчасно орендну плату (а.с.44-49).

Але колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність факту того, що позивач повідомив відповідача ОСОБА_2 про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк.

Зокрема направлення листа відповідачу від 05.04.2013 року (а.с.14) нічим не підтверджено, а надані ксерокопії опису та повідомлення про вручення поштового відправлення, які ніким не завірені, колегія суддів оцінює критично, адже лист № 25 від 08.02.2014 року (а.с.15) позивач здав на пошту лише 21.03.2014 року, майже через півтора місяця (а.с.17). ці обставини викликають сумнів у тому, що зміст листа № 25 від 08.02.2014 року був саме з пропозицією поновити договір, а не укласти додаткову угоду про зміну будь-яких інших умов договору, що не повязуються з переважним правом позивача на укладення договору на новий строк. Цей висновок колегії суддів також ґрунтується на тому, що строк дії договору оренди закінчується 28.05.2014 року, а тому складати лист 08.02.2014 року ще не було необхідності.

З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2014 року ОСОБА_2 та СТОВ «Агролан» уклали договір оренди землі № 32 від 05.08.2014 року, за яким ОСОБА_2 передав належну йому земельну ділянку № 510 площею 3,29 га в оренду СТОВ «Агролан» на 10 років (а.с.52-550, право оренди зареєстроване 19.09.2014 року (а.с.61).

Отже, вимоги позивача про визнання цього договору недійсним та про поновлення договору від 09.10.2008 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не виконані вимоги ч.2 ст.33 Закону України «Про оренду землі» про необхідність повідомити орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

За таких обставин слід вважати, що переважне право позивача на укладення договору на новий строк не порушено, а тому відсутні підстави для захисту прав та інтересів позивача (ст.3 ЦПК), навіть за умови, що він продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі»).

Наведене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення судом ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Агроконтракт-Н» задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: