У х в а л а

іменем україни

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом у якому просив зобов'язати не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дітьми; визнати наступний спосіб його участі у вихованні дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у формі особистого спілкування за відсутності відповідачки та інших осіб в наступні періоди: побачення із дітьми один раз на місць кожної першої суботи місяця із можливістю ночівлі дітей з суботи на неділю за місцем реєстрації його батьків АДРЕСА_1; спільний відпочинок: першу половину літніх канікул діти проводять з батьком з 10 червня по 25 липня включно кожного року, а також на період зимових канікул з 01 січня по 10 січня кожного року включно за адресою його проживання АДРЕСА_5, − необмежене спілкування з дітьми особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; зобов'язати відповідача за два дні до дня його зустрічей із дітьми, надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін, повідомляти про таке його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Рішенням Дрогобицького районного суду Львівської області від 21 липня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_6 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дітьми: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до п. 3 рішення виконавчого комітету Дрогобицького міської ради від 22 травня 2014 року № 63.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 20 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та синаОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судами встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами склалися неприязні, недоброзичливі відносини, спірні питання вони вирішують не шляхом знаходження компромісів в результаті мирного спілкування та добровільного вирішення, а шляхом звернення до судових та правоохоронних органів.

З матеріалів справи також вбачається і це безспірно встановлено судом першої інстанції, що позивач маючи бажання спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні, 14 квітня 2014 року звернувся до органу опіки та піклування, а саме до виконкому Дрогобицької міської ради Львівської області, із заявою про встановлення порядку зустрічей з дітьми, мотивуючи тим, що колишня дружина перешкоджає у зустрічах з дітьми.

Заява ОСОБА_10 розглядалася Комісією з питань захисту прав дитини при виконкомі Дрогобицької міської ради від 14 травня 2014 року, що підтверджується витягом з протоколу № 5 засідання Комісії, з якого вбачається, що на засіданні комісії були присутні батьки дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, заява ОСОБА_6 та вирішення питання участі у вихованні та спілкуванні дітей розглядалася в присутності ОСОБА_7, тобто за участі обох батьків. Діючи в інтересах малолітніх дітей, члени комісії запропонували порядок зустрічей ОСОБА_6 з дітьми та зобов'язали матір дітей не чинити перешкод зустрічам за адресою проживання дітей АДРЕСА_2. Попереджено обох батьків про відповідальність за невиконання даного рішення. Комісія рекомендувала виконкому Дрогобицької міської ради встановити порядок зустрічей ОСОБА_6 з дітьми, запропонований комісією.

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22 травня 2014 року № 6, у п. 3 встановлено наступний порядок зустрічей ОСОБА_6 з його малолітніми дітьми: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та синаОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають АДРЕСА_6, а саме: першої та третьої суботи щомісяця з 10 год. до неділі 15 год. з ночівлею за адресою: АДРЕСА_3; з 01 липня по 15 липня та з 01 січня по 05 січня щорічно у межах Львівської області з метою забезпечення дітям відпочинку. Зобов'язано матір дітей ОСОБА_7, не чинити перешкоди зустрічам із дітьми ОСОБА_6 за адресою їхнього проживання АДРЕСА_7. Попереджено батьків про відповідальність за невиконання даного рішення.

Рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22 травня 2014 року № 6, а саме п. 3, яким встановлено порядок зустрічей ОСОБА_10 з його малолітніми дітьми, ні ОСОБА_11, ні ОСОБА_10, не оскаржували, а відтак погодилися з таким.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2015 року у справі № 387/1576/14-ц, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4. Також вирішено відібрати малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, від батька ОСОБА_6, який проживає АДРЕСА_8, і повернути дитину матері ОСОБА_7, котра проживає АДРЕСА_9. Цим же рішенням у зустрічному позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: орган опіки та піклування, виконком Дрогобицької міської ради, орган опіки та піклування Новоукраїнської райдержадміністрації Кіровоградської області, про визначення місця проживання дітей, зміну розміру стягуваних аліментів відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року; дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З огляду на те, що діти постійно проживають із ОСОБА_7, суд не дослідив питання про наявність у позивача можливості спілкуватися з дітьми, не врахував інтереси дітей та не дослідив питання того, чи буде спілкування дітей із батьком сприяти повноцінному вихованню дітей з урахуванням положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме: ст. ст. 212−215, 303, 316 ЦПК України, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак