Справа № 456/840/17
Провадження № 2/456/991/2017
РІШЕННЯ

іменем України

06 листопада 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Янко Б. Я. ,

при секретарі Стасів О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ майна,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований 04.08.2007 року в Моршинській міській раді, Львівської області, актовий запис № 19; визначити місце проживання їхніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1; поділити спірне майно - нежитлове приміщення, загальною площею 41, 0 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07, виділивши їй 4/5 частину даного приміщення, а відповідачу 1/5 частину.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.08.2007 року вона зареєструвала шлюбу з відповідачем. Від шлюбу в них народилось троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Спільне життя з ним не склалось через те, що відповідач не працює, не забезпечує фінансово сім'ю, зароблені гроші від спільної діяльності витрачає на власні потреби, не бере участі у вихованні дітей. Діти проживатимуть разом з нею, оскільки, вона, як матір, зможе забезпечити для дітей гармонійний розвиток, зростання у розумінні під належною опікою, в атмосфері любові.

Що стосується питання добровільного поділу майна, що є спільною сумісною власністю - нежитлове приміщення, загальною площею 41, 0 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07, добровільної згоди між ними не досягнуто, а тому у зв'язку з розлученням просить поділити дане нежитлове приміщення. Враховуючи наведене, вона змушена була звернутись до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Пояснила суду, що відповідач ОСОБА_2 застосовував до неї фізичну силу, не бере участі у вихованні дітей, а тому просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримав, просив суд такий задовольнити. Додав, що відповідач не приділяє уваги сім'ї, застосовує до його довірительки фізичну силу, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується визначення місця проживання дітей, зазначив, що діти проживатимуть разом з матір'ю, оскільки позивачка, як матір, зможе забезпечити для дітей гармонійний розвиток, а при вирішенні питання поділу спільного майна, просив суд виділити позивачці з врахуванням інтересів дітей 4/5 частину вищенаведеного нежитлового приміщення, а відповідачу 1/5 частину.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зокрема, не заперечив щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з позивачкою. Однак, що стосується поділу нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07, то просив суд поділити його по ? частині кожному із сторін.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, котрі підтримали позов у повному обсязі, відповідача, котрий визнав позов частково, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог.

Згідно ч.1 ст.24 СК України, ст.51 Конституції України, ст.16 Загальної декларації прав людини шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.08.2007 року в Моршинській міській раді, Львівської області, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1, актовий запис № 19.

На даний час, сім'я позивача та відповідачки фактично розпалася та існує тільки формально, чого сторони не заперечили в судовому засіданні, а тому наполягали на розірванні шлюбу.

Суд вважає, що в подальшому недоцільно надавати сторонам строк на примирення, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними. Цей строк не змінить відношення позивачки до шлюбу, її небажання відновлювати подружні стосунки з відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Від шлюбу в сторін народилось троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, актовий запис № 33; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, актовий запис № 48 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4, актовий запис № 38, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до рішення Кузнецовського міського суду Львівської області від 15.05.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи, з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно.

За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У батьків малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, відсутній спір щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу, а тому суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, оскільки сам же відповідач не заперечив щодо цього.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у частині першій статті 70 СК України.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, що міститься у постанові від 01 липня 2015 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-612цс15, для визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07 було набуте сторонами за час перебування у шлюбі та за спільні кошти позивача та відповідача, що безпосередньо випливає з пояснень останніх.

Дане нежитлове приміщення зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч.4 п.30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Оскільки спірне нерухоме майно набуте сторонами під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому поділ майна за взаємною згодою ними не здійснено, а також враховуючи, враховуючи інтереси трьох малолітніх дітей, котрі після розірвання шлюбу будуть проживати разом з позивачкою, суд дійшов до переконливого висновку, що це майно підлягає поділу між ними наступним чином: ОСОБА_1 слід виділити та визнати за нею право власності на 60% даного нежитлового приміщення, а за ОСОБА_2 слід виділити та визнати за ним право власності на 40% вищенаведеного нежитлового приміщення.

Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

На підставі вищенаведеного, врахувавши той факт, що спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а також те, що відповідач не заперечив щодо задоволення вимоги про проживання їхніх малолітніх дітей разом з позивачкою та беручи до уваги, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07 було набуте сторонами за час перебування у шлюбі та за спільні кошти, суд приходить до переконливого висновку, що позов слід задовольнити частково, тим самим розірвавши шлюб між позивачем та відповідачем; місцем проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 слід визначити разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, а нерухоме майно - вищенаведене нежитлове приміщення слід поділити наступним чином: ОСОБА_1 з врахуванням інтересів трьох малолітніх дітей слід виділити та визнати за нею право власності на 60% даного нежитлового приміщення, а ОСОБА_2 слід виділити та визнати за ним право власності на 40% цього ж нежитлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

Представником позивача до матеріалів справи долучено клопотання про відшкодування судових витрат, пов'язаних з явкою до суду, які суд приходить до переконання слід задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2, на користь позивачки ОСОБА_1 гроші в сумі 1 215 (одна тисяча двісті п'ятнадцять) гривень 94 копійки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 62, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 70, 105, 110, 112Сімейного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 04.08.2007 року в Моршинській міській раді, Львівської області, актовий запис № 19.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Поділити спірне майно - нежитлове приміщення, загальною площею 41, 0 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07, виділивши та визнавши право власності за ОСОБА_1 з урахуванням інтересів дітей на 60% даного нежитлового приміщення, а за ОСОБА_2 виділивши та визнавши право власності на 40% даного нежитлового приміщення.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці дошлюбне прізвище «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень, отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106, код за , банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Судові витрати задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані з явкою до суду в сумі 1 215 (одна тисяча двісті п'ятнадцять) гривень 94 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Головуючий-суддя Б. Я. Янко