Дата документу 24.11.2017 Справа № 1622/652/2012
Провадження № 4-с/554/113/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

судді - Чуванової А.М.,

при секретарі - Садошенко М.П.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_2; заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ПАТ «Укртелеком» в особі Полтавської філії ПАТ «Укртелеком»,-

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову від 01.08.2013 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження, винесену по виконавчому провадженню № 36727455.

В обґрунтування скарги зазначила, що 17.01.2017 року Октябрським районним судом м. Полтави був винесений судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за телекомунікаційні послуги в сумі 334,79 грн, а також 107, 30 грн. судового збору. У 2013 році відділом ДВС здійснювалось виконавче провадження № 36727455 з примусового виконання судового наказу № 1622/652/2012, в рамках якого старший державний виконавець Радченко В.В. постановою від 01.08.2013 року незаконно наклав арешт на все належне боржнику нерухоме майно. Зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачалась можливість накладення арешту виключно у межах суми стягнення, у той же час оскаржуваною постановою накладено арешт на все нерухоме майно, що є неспівмірним та необґрунтованим заходом. Окрім того, постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику не направляли, а тому державний виконавець не мав права приступати до примусового виконання рішення. Посилаючись на зазначені обставини, заявник просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_2В від 01.08.2013 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження винесену по виконавчому провадженню № 36727455.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області до суду не зявився, надіслав заяву про розгляд скарги без участі представника та письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 (а.с.49-50).

Представник стягувача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд скарги без участі представника, при винесенні рішення поклався но розсуд суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно ухвали судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18.09.2017 року, ОСОБА_1. поновлено строк для подачі скарги на дії старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_2, зважаючи на те, що у матеріалах справи знаходяться належні докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з вказаною скаргою.

За правилами розділу VІІ ЦПК України предметом скарги можуть бути лише процесуальні рішення та дії державних виконавців.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні також закріплені в ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», в ч. 1 якої зазначено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати, передбачених цим Законом, заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до положень ч. ч. 1-3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. При цьому, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Таким чином, за правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а як зазначено в ч. 6 ст. 52 цього Закону, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» і, як передбачено ч. 1 ст. 68, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

В той же час, ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

За змістом ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Судом встановлено, що судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 17.01.2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Полтавської філії ПАТ «Укртелеком» стягнуто заборгованість за телекомунікаційні послуги в сумі 334,79 грн, а також суму судового збору 107,30 грн. (а.с.15).

01.08.2013 року старшим державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 3727455, згідно якої накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1

Системний аналіз положень ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. ст.1,6,11,52,57,63,68 Закону України «Про виконавче провадження», дає підстави для висновку про те, що арешт, як спеціальна гарантія виконання рішення, яка одночасно обмежує право власності боржника у виконавчому провадженні може визнаватись виправданим, а відповідно і застосовуватись лише в тому випадку, коли відповідає принципам співмірності і є обєктивно виправданим по відношенню до суми зобовязання, яке лежить на боржнику.

Посилання державного виконавця на приписи ст. 57Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу накладення арешту слід визнати неспроможними, оскільки конструкція цієї норми, яка визначає її юридичний зміст свідчить про право, а не обовязок державного виконавця накласти арешт.

Під час реалізації цього права, державний виконавець зобовязаний враховувати не лише інтереси стягувача, а й інтереси боржника.

За наведених вище обставин, слід вважати доведеним, що інтереси боржника під час винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем враховані не були. Накладаючи арешт на все нерухоме майно боржника із забороною його відчуження державний виконавець діяв передчасно, не реалізувавши при цьому всіх заходів для виконання рішення суду.

Оскільки, розмір заборгованості боржника не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, безпідставним є накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно боржника з забороною здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

За таких обставин, наявні підстави для задоволення скарги заявника про визнання неправомірною та скасування постанови від 01.08.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі ст.ст.11,60, 208,210,218 ЦПК України та керуючись ст. ст. 383- 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_2; заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ПАТ «Укртелеком» в особі Полтавської філії ПАТ «Укртелеком»- задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського (Октябрського) відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 від 01.08.2013 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження, винесену по виконавчому провадженню № 3727455.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня його проголошення в апеляційний суд Полтавської області через даний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: А.М. Чуванова