02 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані та проживають: його син - ОСОБА_6, дружина сина -
ОСОБА_5, його онук - ОСОБА_7, правнук - ОСОБА_8 та йог колишня дружина ОСОБА_9, яка зареєстрована за даною адресою, але більше 5 років не проживає в ній.
Зазначав, що проживання з відповідачами є неможливим через систематичні сварки, бійки та погрози, що негативно позначається на його здоровʼї. ОСОБА_4 звертався до правоохоронних органів, щоб захиститися від нападів відповідачів.
Разом з тим ОСОБА_4 вказував, що подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 мають в приватній власності будинок по АДРЕСА_3, а також 6 га земельного паю.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 на підставі положень ч. 1 ст. 109,
ст. 116 ЖК України просив виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня

2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до ордера на житлове приміщення № 20206 від 08 грудня 1988 року, ОСОБА_4 був заселений в квартиру АДРЕСА_1. Ордер був виданий на трьох осіб: ОСОБА_4, його дружину - ОСОБА_9 та його сина - ОСОБА_6

ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,

м. Вінниця з 04 січня 1989 року.

Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» № 3930 від 01 листопада 2016 року, квартира АДРЕСА_2 перебуває в державній власності, особовий рахунок відкрито на імʼя ОСОБА_4 Також в даній квартирі зареєстровані його: колишня дружина - ОСОБА_9, син -

ОСОБА_6, невістка - ОСОБА_5, онук - ОСОБА_7, та правнук -

ОСОБА_8

01 липня 2014 року між ТОВ «ЖЕО» та ОСОБА_4 укладено договір найму житла в будинках комунальної власності, відповідно до умов якого наймодавець надав ОСОБА_4 у безоплатне користування житлове приміщення квартиру АДРЕСА_2.

Пунктами 2.1.2., 2.1.3. вищевказаного договору визначено, що наймодавець має право вимагати в судовому порядку виселення наймача, членів його сімї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого житла, якщо вони систематично псують чи руйнують приміщення або використовують його не за призначенням, або створюють неможливі умови для спільного проживання мешканцям будинку. Наймодавець має право вимагати в судовому порядку виселення членів сімї наймача або інших осіб, що вселились з порушенням п. 1.3.6. договору.

Згідно відповіді ТОВ «ЖЕО» № 3983 від 17 листопада 2015 року, на звернення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 зареєстровані у спірній квартирі, що вказує на відсутність порушень п. 1.3.6. договору найму житла в будинках комунальної власності з боку останніх.

Матеріалами справи встановлено, що позивач неодноразово звертався до поліції з проханням вжити заходи відносно його родичів, котрі проживають спільно з ним за спірною адресою, з якими постійно виникають непорозуміння на побутовому підґрунті. Так, під час проведення перевірок, в діях родичів позивача було встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення. Разом з тим, з відповідачами було проведено бесіди профілактичного характеру з метою недопущення протиправної поведінки в майбутньому.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом(ч. 4 ст. 9 ЖК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Частиною 1 статті 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно розʼяснень викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова