______________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6561/17
Провадження № 2/520/7846/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О. М.,

за участю секретаря Баранової Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2017 року заступник прокурора Одеської області Горностаєва Т. звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 міської ради земельну ділянку загальною площею 0,0560 га, кадастровий номер :45:008:0007, яка розташована в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського, 89-А/1, судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги мотивує тим, що в результаті прийняття незаконного рішення суду щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку з комунальної власності територіальної громади м. Одеси, безпідставно та без волі власника, вибула земельна ділянка загально площею 0,0560 га, яка розташована в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського, 89-А/1, кадастровий номер :45:008:0007, яка в даному випадку підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння на користь позивача.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст. 74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник прокуратури Одеської області ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 міської ради у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, посилаючись на те, що на сьогоднішній день земельної ділянки під кадастровим номером № :45:008:0007 не існує, оскільки за заявою її довірителя було обєднано дану земельну ділянку з іншими, в результаті чого утворилась одна земельна ділянка за адресою : м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, земельна ділянка 89 «А»/3, 89 «А»/2, 89 «А»/1, загальною площею 0,2340 га.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2007 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на вільну земельну ділянку площею 0,0560 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89 А/1. На підставі зазначеного судового рішення 26.06.2007 року ОСОБА_5 було видано державний акт про право власності на земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер :45:008:0007.

У подальшому, 27.05.2008 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 відчужила зазначену ділянку ОСОБА_6 01 жовтня 2008 року Управлінням держкомзему у м. Одесі на ім`я ОСОБА_6 був виданий державний акт на спірну земельну ділянку

Пізніше, ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 07.10.2008 року відчужено зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_7, якою на підставі вказаної угоди отримано державний акт на право на земельну ділянку за вказаною адресою.

Однак, постановою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 24.05.2012 року вищезгадане судове рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2007 року скасовано, провадження у справі в частині визнання права на безоплатне придбання у власність земельної ділянки закрито, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Також судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.12.2014 року у справі № 520/7194/13-ц, що залишено в силі постановою Верховного Суду України від 29.03.2017 року, задоволено апеляційну скаргу прокуратури Одеської області та задоволено позов прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89-А/1, укладений між ОСОБА_8С. та ОСОБА_6 від 27.05.2008; визнано недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, кадастровий № :45:008:0007, виданий 27.01.2009 на ім'я ОСОБА_9 (підстава для видачі держакту договір купівлі-продажу від 07.10.2008). Та витребувано у ОСОБА_7 зазначену земельну ділянку на користь територіальної громади в особі ОСОБА_1 міської ради.

Разом з тим раніше, а саме 28 листопада 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстраційним номером 1788 було посвідчено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передала у власність (продала), ОСОБА_2 прийняв у власність (купив) та сплатив обумовлену цим договором суму продажу земельну ділянку, що розташована за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Дача Ковалевського, 89 «А»/1 площею 0,0560 га, кадастровий номер :45:008:0007, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Так, правові підстави набуття права власності на земельну ділянку визначені положеннями Земельного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 83 ЗК України (у редакції, чинній на день ухвалення рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2007 року) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

За змістом частини 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній станом на червень 2007 року), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Ст. 12 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить до повноважень місцевих рад.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що спірна земельна ділянка, яка розташована в межах м. Одеси, перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради і вибула з її володіння внаслідок ухвалення постанови Київського районного суду м. Одеси від 19.04.2007 року та видачі на підставі цього рішення ОСОБА_5 державного акту.

Згідно з частиною 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Разом з тим суд бере до уваги ту обставину, що на теперішній час спірної земельної ділянки під кадастровим номером №:45:008:0007 не існує, оскільки 12 червня 2017р. за заявою ОСОБА_2 від 11.05.2017р. посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованої в реєстрі за №797, було об'єднано земельні ділянки, а саме: земельну ділянку №1, площею 0,0780 га, кадастровий номер :45:008:0005; земельну ділянку №2, площею 0,1000 га, кадастровий номер :45:008:0006; земельну ділянку №3, площею 0,0560 га, кадастровий номер :45:008:0007.

В результаті об'єднання вищезазначених ділянок утворилась одна земельна ділянка, за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, земельна ділянка 89 «А»/3, 89 «А»/2, 89 «А»/1, загальною площею 0,2340 га, та було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,2340 га за кадастровим номером №:45:008:0032, що в свою чергу підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 12 червня 2017року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

У ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (ст. 398 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, за даних обставин судом встановлено відсутність предмету спору, що в свою чергу унеможливлює задоволення даного позову. Разом з тим позивачі не позбавлені права на звернення до суду з аналогічним позовом, щодо обєднаної земельної ділянки, площею 0,2340 га за кадастровим номером №:45:008:0032, за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, земельна ділянка 89 «А»/3, 89 «А»/2, 89 «А»/1.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах ОСОБА_1 міської ради задоволенню не підлягають, через їх безпідставність.

При вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 204, 215, 317, 319, 328 , 388, Цивільного кодексу України, статтями 10, 11, 13, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 Цивільно-процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

В задоволені позову прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Куриленко О. М.