Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2770/17 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Є.У.№ 333/6640/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Оніщенко Е.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2015 року у справі за позовом Кредитної спілки «Взаємний кредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року КС «Взаємний кредит» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно кредитного договору № 599, укладеного 18.04.2013р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5, остання отримала кредит у сумі 6000 грн. на строк по 18.04.2014р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 48% річних від суми кредиту.

Відповідно п. 7.4 кредитного договору № 599 від 18.04.2013р. у випадку порушення строків виплати процентів за користування кредитом та строків часткового погашення кредиту, до відповідача ОСОБА_5 застосовується процентна ставка в розмірі 3% за кожен день прострочення від суми кредиту.

18.04.2013р. між Кредитною спілкою «Взаємний кредит», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір поруки від 18.04.2013р., згідно якого поручитель ОСОБА_6 узяла на себе зобовязання відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_5 (позичальником) зобовязань за кредитним договором по поверненню кредиту та сплаті відсотків по кредиту.

Відповідач ОСОБА_5 свої зобовязання за кредитним договором не виконала, станом на 16.07.2014р. заборгованість останньої перед позивачем складає: 30742 грн. 80 коп., з яких: 5610 грн. - сума кредиту, 224 грн. 40 коп. - проценти за користування кредитом, 24908 грн. 40 коп. процентна ставка відповідно до п. 7.4 Кредитного договору № 599 від 18.04.2013р.

12.05.2014р. позивач звернувся до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з вимогою про погашення заборгованості за кредитом, проте заборгованість по час звернення з позовом до суду не погашена.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у сумі 30742 грн. 80 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Взаємний кредит» заборгованість за кредитним договором у сумі 30742 грн. 80 коп., судові витрати у сумі 307 грн. 40 коп., а усього у сумі 31050 грн. 20 коп.

Не погоджуючись зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_3 в подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заперечуючи проти оскаржуваного судового рішення, апелянт посилається на те, що вона є правонаступником відповідача в справі - ОСОБА_4, рішення стосовно якого було ухвалене незаконно, він не знав про його існування та жодних обовязків щодо сплати боргу за кредитним договором після смерті своєї дружини ОСОБА_5 не набув, тому що не отримував спадщину.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідно до кредитного договору № 599, укладеного 18.04.2013р. між позивачем та позичальником ОСОБА_5, остання отримала кредит у сумі 6000 грн. на строк по 18.04.2014р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 48% річних від суми кредиту.

Позичальник ОСОБА_5 свої зобовязання за кредитним договором не виконала, померла 28.02.2014р.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 є чоловіком померлої ОСОБА_5 та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, власником якої він є відповідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.01.2015р. Згідно відповіді приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 25.07.2014р., після померлої ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 41/2014 на підставі заяви КС «Взаємний кредит» про вимогу кредитора. Інших заяв від спадкоємців не надходило. Свідоцтва про право на спадщину після померлої не видавалося.

ОСОБА_4 був залучений як відповідач у справі, тому що він фактично прийняв спадщину після смерті дружини.

Як протягом розгляду справи, так і вході виконання судового рішення, сам ОСОБА_4 судове рішення не оскаржував, не заперечував проти того, що квартира, власником якої він є, була набута в період шлюбу.

Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Відповідач ОСОБА_4, який був чоловіком померлої ОСОБА_5 та, відповідно спадкоємцем 1 черги за законом на спадщину після останньої, проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. у квартирі, налженій йому на праві власності. За матеріалами спадкової справи, та за повідомленням приватного нотаріуса ОСОБА_7, заведеної після смерті ОСОБА_5, зі сторони відповідача ОСОБА_4 заява про відмову від спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5, не надходила, в матеріалах спадкової справи наявна претензія кредитора КС «»Взаємний кредит».

Як вбачається з наданих позивачем матеріалів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 1972 року, квартира була набута у власність в 2006 році, тобто в період шлюбу.

Після ухвалення оскаржуваного судового рішення, відповідачем ОСОБА_5 тривалий час виконувалося рішення, здійснювалися платежі на погашення боргу.

Посилання апелянта на те, що заборгованість погашалася самою ОСОБА_5 та суттєва сума була внесена за життя ОСОБА_4, а тому вона не має відповідати за їх боргами та сплачувати стягнені з ОСОБА_4 грошові суми, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, але можуть бути враховані у разі заявлення вимог кредитором до ОСОБА_3 як до спадкоємця ОСОБА_4

Крім того, в будь-якому разі вимоги кредитора до ОСОБА_3 є самостійними, які виникають з спадкових відносин, підлягають доведенню, а апелянт ОСОБА_3І, не позбавлена права, у разі виникнення спору щодо розміру отриманих у спадщину боргових зобовязань, посилатися на те, що частина з них погашена, а частина можливо нарахована безпідставно.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2015 року у цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: