06.12.2017 227/3909/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мацишин Л.С.,

при секретарі Верній М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Добропільського міськрайонного суду Донецької області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження 13 листопада 2017 року дитини жіночої статі у м.Донецьк, Україна, від батьків: громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є матірю ОСОБА_2, який перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 з 2003 року по теперішній час, повязані спільним побутом та ведуть спільне господарство, проживають однією сімєю.

13 листопада 2017 року в сина заявника та невістки народилась дитина жіночої статі вагою 2830,0 грамів. Батьки визначилися з ім'ям дитини - ОСОБА_4.

Пологи у невістки відбулись у пологовому відділенні комунальної установи «Центральна міська клінічна лікарня №9 міста Донецька» ДНР.

Станом на цей час син з сім'єю мешкає за адресою: Донецька область м. Донецьк, вул. Сов.танкістів, буд. 12. У зв'язку з проведенням бойових дій, виїхати на підконтрольну уряду України територію не має можливості, оскільки є загроза власному життю та життю дитини, а також відсутні необхідні дозвільні документи на пересування в зоні АТО.

Отримати у відділі державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження дитини вона не має можливості, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження. Встановлення факту народження дитини має для заявника юридичне значення та необхідне для отримання свідоцтва про народження, що дасть можливість оформити в подальшому будь-яку державну (соціальну) допомогу у звязку з народженням дитини.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила заявлені вимоги задовольнити.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, проте надали заяви про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення вимог не заперечували.

Представник заінтересованої особи Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення вимог не заперечувала.

Суд приходить до переконання, що справу можливо розглядати у відсутності учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії V-HO №281482, виданого 11 січня 1982 року м/в РАЦС м.Добропілля Донецької області.

Як вбачається з паспорта громадянина Україна серії ВВ 319856, виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 11 лютого 1998 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно записів у паспорті громадянина Україна серії ВВ 296338, виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 30 січня 1998 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з паспорта громадянина Україна серії ВЕ 967596, виданого Пролетарським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 23 січня 2004 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: вул. Сов.танкістів, буд. 12, м. Донецьк Донецької області.

Факт перебування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зареєстрованому шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-НО №210560, виданим 04 жовтня 2003 року Добропільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції.

Згідно приписів ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства за народженням, є громадянином з моменту народження.

Відповідно до ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

На підтвердження факту народження дитини заявником надано медичне свідоцтво про народження № 857 від 24 листопада 2017 року, яке підтверджує факт народження громадянкою ОСОБА_3 13 листопада 2017 року у пологовому відділенні Комунального закладу «Центральна міська клінічна лікарня № 9 міста Донецька» Донецької Народної Республіки, дитини жіночої статі.

Крім того, на підтвердження перебування ОСОБА_3 на обліку по вагітності, заявником було надано копію обмінної карти № 556 (пологового відділення лікарні КЗ ЦМКЛ №9 м.Донецька) ОСОБА_3, згідно якої породілля 13 листопада 2017 року народила дитину та виписана з лікарні на четвертий день після пологів.

З копії свідоцтва про народження серії ДНР №049207, яке видане 24 листопада 2017 року Пролетарським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Державної ОСОБА_5 Міністерства юстиції ДНР вбачається, що в батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 13 листопада 2017 року народилась донька ОСОБА_4.

Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації народження № 15.32-2209 від 29 листопада 2017 року Добропільський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області відмовив ОСОБА_1 у проведені державної реєстрації народженої 13 листопада 2017 року дитини, мотивуючи тим, що їм надано медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024.

Також, суду надано фотографії, на яких зображені заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з новонародженою дитиною.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Враховуючи викладене, надані заявником медична довідка про народження, обмінна карта та свідоцтво про народження є незаконними і не створюють правових наслідків.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України, в рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт народження, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження, виданого державним органом України.

У порядку ст.257-1 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 144 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст.10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256, 257-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт народження 13 листопада 2017 року дитини жіночої статі ОСОБА_4 в м.Донецьк Україна від батьків: громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.С. Мацишин

06.12.2017