Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Димитровського нотаріального округу Донецької області Богатова Сергія Георгійовича, ОСОБА_6 про визнання спадкового договору недійсним, визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування державної реєстрації нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недійсним спадковий договір від 16 серпня 2005 року, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Богатовим С.Г. за реєстром № 5914; визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Богатова С.Г. Димитровського міського нотаріального округа Донецької області про реєстрацію нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, як набувачем за спадковим договором; скасувати державну реєстрацію вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_4 зазначив, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме квартиру АДРЕСА_1 через накладання заборони на вказаний об'єкт нерухомості на підставі спадкового договору від 16 серпня 2005 року.

За вказаним договором набувачем спірної квартири є ОСОБА_6, який за умовами договору був зобов'язаний забезпечувати ОСОБА_7 довічним і повним утриманням, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення встановлена за згодою сторін у розмірі 100 грн. Крім того, на нього було покладено обов'язок забезпечувати відчужувача належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, а у разі її смерті - поховати на кладовищі м. Димитров Донецької області.

Позивач стверджує, що ОСОБА_6 свої обов'язки не виконував, оскільки останні три роки перед смертю ОСОБА_7 саме він піклування за нею та здійснив її поховання.

На підставі вказаного та того, що приватний нотаріус не вніс спадковий договір до Спадкового реєстру, при вчиненні реєстрації права власності на спірну квартиру не здійснив контроль за виконанням спадкового договору і не перевірив виконання всіх його умов, зареєструвавши право власності на нерухоме майно, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про безпідставність і необґрунтованість позовних вимог. Крім того, судом встановлено, що нотаріус вчиняв оскаржувані дії у відповідності до вимог законодавства.

Так, із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вимогою про визнання спадкового договору недійсним, позивач, який не є стороною спадкового договору, посилався на те, що його права на спадкування як спадкоємця першої черги за законом були порушені оспорюваним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, які регламентують зміст правочину, дієздатність особи, яка вчиняє правочин, волевиявлення учасника правочину, настання правових наслідків, захист прав та інтересів дітей.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ст. 218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1304 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору) спадковий договір укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні вимог про визнання спадкового договору від 16 серпня 2005 року недійсним, суди правильно виходили із того, що при укладенні цього договору сторонами було дотримано вимоги щодо змісту та форми цього правочину.

Крім того, як на підставу недійсності оспорюваного правочину, позивач посилався на нездійснення нотаріусом державної реєстрації спірного договору у Спадковому реєстрі, однак вказані обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються інформацією, отриманою зі Спадкового реєстру, при цьому допущена реєстратором помилка у вигляді подвоєної літери «н» при фіксації у реєстрі по-батькові відчужувача майна не є суттєвою помилкою, яка б спростовувала реєстрацію спірного спадкового договору в Спадковому реєстрі.

Також колегія суддів вважає, що суди дійшли правильного висновку, що отримавши повідомлення про смерть відчужувача, нотаріус правильно зняв (припинив) заборону відчуження і зареєстрував право власності на майно відчужувача за набувачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки ці дії відповідають вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня О.В. Попович