Справа №490/778/17 04.12.2017 04.12.2017 04.12.2017
Провадження №22-ц/784/2425/17
Справа № 490/778/17
Провадження № 22-ц/784/2425/17 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

04 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2017 року, ухвалене за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

27 січня 2017 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтував наступним.

29 січня 2009 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 2 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 31 грудня 2016 року в сумі 25 921 грн. 35 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2 134 грн. 45 коп., заборгованості по процентах в сумі 19 076 грн. 36 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 000 грн., штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1 210 горн. 54 коп. (процентна складова).

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 4 783 грн. 23 коп., з яких: заборгованості за кредитом в сумі 2 134 грн. 45 коп., заборгованості по процентах в сумі 1 921 грн. 02 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 227 грн. 76 коп. та 296 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконувала умов кредитного договору, тому позивач має право на стягнення кредитної заборгованості з позичальника.

-2-

Водночас, частково стягуючи заборгованість за процентами, суд першої інстанції виходячи з базової ставки 30% річних, вважав, що умовами договору не передбачено нарахування процентів з 01 вересня 2014 року у розмірі 34,800 % річних та з 01 квітня 2015 року - 43,20 % річних. Складові заборгованості з комісії та пені, суд вважав необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду.

Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3, на підставі заяви останньої, умов і правил надання банківських послуг, тарифів банку, укладено договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку типу «Універсальна» у розмірі 500 грн. з сплатою 2,5 % на місяць.

Згідно цього договору відповідач отримувала у 2010, 2013 та 2016 роках кредитні платіжні картки «Універсальна». Ліміт платіжної кредитної картки Банком збільшувався до 2 140 грн.. Проценти за договором становили 30 % на рік.

-3-

З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку відповідача вбачається, що позичальник неодноразово користувалася кредитними коштами, які знаходилися на кредитному рахунку, який обслуговувався кредитними платіжними картками.

Станом на 31 грудня 2016 року заборгованість за кредитом склала 2134 грн. 45 коп.

За такого, Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання нею коштів та порушення умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості по тілу кредиту на суму, зазначену у розрахунку.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення тіла кредиту є правильним.

Згідно розрахунку позивача, станом на 31 грудня 2016 року заборгованість позичальника складається із заборгованості за кредитом в сумі 2 134 грн. 45 коп., заборгованості по процентах в сумі 19 076 грн. 36 коп., нарахованої комісії 3 000 грн., штрафам 1 710 грн. 54 коп. (а.с.5-7).

З цього розрахунку вбачається, що позивач нараховував з 01 вересня 2014 року проценти у розмірі 34,80 % на рік, а з 01 квітня 2015 року 43,20%.

Відповідно до п. 3 наказу № СП - 2014-6915682 від 18 серпня 2014 року, яким встановлено введення нових тарифів по картах, передбачено, що нові тарифи із підвищеною ставкою стосується лише витрат, вчинених після введення їх в дію після 01 вересня 2014 року.. Проте, як встановлено починаючи з червня 2014 року відповідач операцій за кредитом не здійснювала. Тому Банк не довів обґрунтованість свого розрахунку, який здійснювався ним за цей період за підвищеними відсотковими ставками.

До того ж, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість нарахування заборгованості з комісії в сумі 3 000 грн., оскільки не надано доказів щодо їх розміру та умов нарахування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що процедура підвищення процентної ставки банком була порушена, оскільки процентна ставка ним не змінювалась, проте розрахунок заборгованості по процентам з вересня 2014 року проведено не за процентною ставкою 30%, а тому за період з вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року розрахував її, та навів у рішенні розрахунок, виходячи з 30% річних (помилково зазначених в рішенні, як 36 %), як то передбачено умовами договору.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості нарахування заборгованості з комісії

Рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення штрафів не оскаржувалось, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання на те, що розрахунок зроблений судом без застосування висновків експерта. Адже розрахунок наведений судом містить прості арифметичні дії, що відповідно до роз'яснень, які містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», не виходить за межі компетенції суду та не потребує застосування спеціальних знань за правилами ст.143 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як, зокрема чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються. Суд першої інстанції встановивши необґрунтованість розрахунку заборгованості по процентам умовам кредитного договору, вірно здійснив перерахунок заборгованості по процентам. Тому посилання в апеляційній скарзі банку на безпідставність здійсненого судом першої інстанції перерахунку вказаної заборгованості, є помилковим.

Інші доводи також не заслуговують на увагу, оскільки вони правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

-4-

Встановлене не дає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Крамаренко