У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоІзмайлової Т.Л.,
суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення солідарної заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення солідарної заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування вимог ПАТ «Мегабанк» посилалося на те, що 03 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» (далі - ВАТ «Мегабанк»), правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 213/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит для купівлі автобуса марки YOUYI, модель ZGT 6710, номер шасі НОМЕР_2, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, у сумі 155 300 грн зі сплатою 18,5 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 02 серпня 2012 року. Цього ж дня із метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

Відповідач, зобов'язавшись повернути кредит у визначений договором строк, взяті на себе зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 01 вересня 2015 року виникла заборгованість у сумі 139 238 грн 96 коп., яка складається із: 83 494 грн 49 коп. заборгованості за тілом кредиту; 42 грн 72 коп. заборгованості за процентами; 34 823 грн 86 коп. пені, нарахованої за період з 01 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року, та 20 877 грн 89 коп. штрафу.

Посилаючись на вищевикладене, ПАТ «Мегабанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів зазначену вище заборгованість.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року позов ПАТ «Мегабанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість станом на 01 вересня 2015 року за кредитним договором від 03 серпня 2007 року № 213/2007 у сумі 83 537 грн 21 коп., яка складається із: 83 494 грн 49 коп. заборгованості за тілом кредиту та 42 грн 72 коп. заборгованості за процентами. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість станом на 01 вересня 2015 року за кредитним договором від 03 серпня 2007 року № 213/2007 за процентами та пеню у загальному розмірі 34 866 грн 58 коп., з яких стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 17 917 грн 59 коп. кредитної заборгованості. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 -просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 03 серпня 2007 року між ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 213/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит для купівлі автобуса марки YOUYI, модель ZGT 6710, номер шасі НОМЕР_2, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, у сумі 155 300 грн зі сплатою 18,5 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення до 02 серпня 2012 року.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року у справі № 22273/10 стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Мегабанк» за кредитним договором і договором поруки 173 190 грн 74 коп., в тому числі, 143 888 грн за тілом кредиту та 26 302 грн 74 коп. за процентами, звернувши стягнення на майно - автобус марки YOUYI, модель ZGT 6710, номер шасі НОМЕР_2, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Мегабанк» штраф за договором застави майна в розмірі 2 000 грн (а. с. 64).

На підставі судового рішення відносно боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виконавчої службою були відкриті виконавчі провадження. У період 2012-2015 років здійснювались виконавчі дії, до банку надходили грошові кошти (а .с. 69, 70, 131, 134).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року № 213/2007 станом на 01 вересня 2015 року в результаті порушення зобов'язань за кредитним договором заборгованість ОСОБА_6 перед позивачем складає 139 238 грн 96 грн., у тому числі: 83 494 грн 49 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 42 грн 72 коп. - залишок нарахованих та несплачених процентів; 20 877 грн 89 коп. штрафи та 34 823 грн 86 грн. пеня, розрахована за період з 01 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 4 ст. 591 ЦК України та ст. 24 Закону України «Про заставу» якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Таким чином, у кредитора для задоволення своїх грошових вимог є право звернення стягнення на предмет застави; разом із тим, сам по собі факт реалізації предмета застави не припиняє грошового зобов'язання боржника в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, й у такому випадку закон передбачає право кредитора одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення його вимоги, з іншого майна боржника.

У той же час, вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України апеляційний суд не з'ясував, чи був реалізований автобус марки YOUYI, модель ZGT 6710, номер шасі НОМЕР_2, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, у порядку виконавчого провадження на виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року у справі № 22273/10; якщо так, то за яку суму та чи покриває вона суму заборгованості за кредитним договором, якщо ні, то чи зарахована сума від реалізації автобуса у суму заборгованості, яка зазначена у позові.

Встановлення зазначених обставин має значення для вирішення спору в цілому, оскільки у разі, коли сума від реалізації заставного майна не покрила розмір заборгованості, у рахунок погашення якої звернуто стягнення на вказаний автомобіль, то в силу вимог ст. 599 ЦК Українизобов'язання за кредитним договором не припинилося і кредитор не позбавлений права вимагати покладення на позичальника відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, зокрема, стягнення процентів за користування коштами до їх повернення поза межами періоду, у рахунок погашення якого було звернуто стягнення на предмет застави рішенням у іншій справі, та пені.

З приводу наведеного апеляційний суд ніяких висновків не зробив, хоча вони впливають на вирішення спору по суті, зокрема, визначення дійсної суми заборгованості за кредитним договором станом на 01 вересня 2015 року та її складових. Разом із тим, суд не звернув уваги на те, що із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались на всю суму заборгованості за період 2007-2015 років, тоді як п. 4.1 кредитного договору передбачено нарахування процентів, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-11цс13, яка розглянута ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за користування кредитом понад строки, встановлені пунктами 1.1 та 3.2.1 договору, та (або) недотримання строків сплати нарахованих процентів позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки платежу від несвоєчасно сплаченої суми.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь банку 34 823 грн 86 грн. пені за період з 01 вересня 2014 року по 01 вересня 2015 року, апеляційний суд не звернув уваги на те, що пеня за період з 01 вересня по 08 жовтня 2014 року знаходиться поза межами строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України, оскільки позов банком був пред'явлений до суду 09 жовтня 2015 року.

Не дослідивши належним чином наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, не з'ясувавши, чи існує заборгованість боржника за кредитним договором, якщо так, то в якому розмірі і які її складові, апеляційний суд не перевірив, чи має місце порушення прав позивача як кредитора у спірних правовідносинах. Від встановлених обставин залежить питання застосування строку позовної давності, за поданою відповідачем до суду першої інстанції заяви (а. с. 57).

Від з'ясування обставин належного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором залежить і визначення меж відповідальності поручителя щодо повернення грошових коштів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою ч. 2 ст. 1050 ЦК України та помилково вважав, що після ухвалення рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителя від 18 травня 2010 року, у позичальника продовжує існувати зобов'язання здійснення щомісячних платежів, а поручитель має відповідати в частині зобов'язань позичальника по сплаті процентів та пені, які виникли з 08 квітня 2015 року в межах шести місяців від дня їх нарахування до дня звернення банку з вимогами до поручителя.

З огляду на зазначене, не встановивши належним чином фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Т.Л. Ізмайлова Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова Г.І. Мостова