АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 711/8848/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Волошин В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про внесення змін до договорів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про внесення змін до договорів - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений судовий збір.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В жовтні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулись до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ПАТ «КБ «Надра», в якому просили суд:

1) внести зміни до умов додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1-К до кредитного договору № 08/2005/840к237 від 14 липня 2005 року, а саме:

- до пп. 2.2.9 п. 2.2 - шляхом викладення у наступній редакції: «Станом на день підписання Сторонами цього додаткового договору до кредитного договору загальний розмір заборгованості позичальника становить 338561 грн. 03 коп.»;

- до п.2.1, та п. 2.2. - шляхом встановлення розміру відсоткової ставки, що був визначений відповідачем для даного виду кредитів у гривнях на дату підписання додаткового договору;

- до додатку № 1 додаткового договору - відповідно до змін у пп. 2.2.9 п. 2.2, и. 2.1 та п. 2.2;

2) внести зміни до додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1-К до договору поруки № б/н від 14 липня 2005 року, а саме:

- до пп. 1 п. 1.1. - шляхом викладення в наступній редакції: «- по поверненню кредиту згідно встановленого Графіку платежів, в тому числі й в достроковому порядку, згідно умов кредитного договору, розмір заборгованості за яким, станом на день укладання та підписання додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1-К до договору поруки № б/н від 14 липня 2005року становить: 338561 грн. 03 коп., кінцевий термін повернення кредиту - 14 липня 2025 року (включно), якщо згідно умов кредитного договору не буде встановлено інший розмір та строк (термін). За цим договором поручитель забезпечує виконання позичальником зобов'язань по поверненню кредиту з урахуванням 3 (трьох) процентів річних за кожний день прострочення повернення кредиту»;

- до пп. 2 п.1.1 - шляхом встановлення розміру відсоткової ставки, що був визначений відповідачем для даного виду кредитів у гривнях на дату підписання додаткового договору поруки;

3) внести зміни до додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1-К до договору іпотеки № 08/2005/840к237 від 14 липня 2005 року, а саме:

- до пп. 2 терміну «Зобов'язання» розділу «Визначення термінів» - шляхом викладення першого речення підпункту в наступній редакції; «повернути до «14» липня 2025 року (включно) кредит у сумі 338561 грн. 03 коп.»;

4) зобов'язати відповідача за період з дати укладення додаткових договорів по дату набрання законної сили судовим рішенням за даним позовом здійснити перерахунок заборгованості відповідно до внесених таким судовим рішенням змін до додаткового договору про внесення змін та доповнень № 1-К до кредитного договору № 08/2005/840к237 від 14 липня 2005 року з урахуванням сплачених позивачем 1 сум у розмірі 143297 грн. 19 коп.

5) стягнути на користь позивачів суму сплаченого судового збору.

Посилаються на те, що 14 липня 2005 року між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено кредитний договір № 08/2005/840к237, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки та договір поруки між ОСОБА_2 та відповідачем.

21 липня 2014 року між сторонами були укладені додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1-К до кредитного договору (між ОСОБА_4 та відповідачем) та додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1-К до договору поруки б/н від 14 липня 2005 року.

Враховуючи те, що протягом першого півріччя 2015 року відбулася істотна зміна обставин, якими позивачі керувалися укладаючи та підписуючи вищезазначені додаткові договори про внесення змін до кредитного договору та договору поруки, а саме: значна зміна офіційного курсу валют національної валюти гривні до долара США; введення у відповідача тимчасової адміністрації, і в подальшому ліквідації, що унеможливлює вирішення спору в позасудовому порядку, зокрема зміни валюти зобов'язань на національну валюту та сплату на пільгових умовах, а тому позивачі вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 листопада 2016 року справа була передана до Шевченківського районного суду м. Києва, в порядку ст. ст. 109, 116 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 14 липня 2005 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та відповідачем було укладено кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки.

21 липня 2014 року між сторонами були укладені додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1-К до кредитного договору (між ОСОБА_1 та відповідачем) та додатковий договір про внесення змін та доповнень № 1-К до договору поруки б/н від 14 липня 2005 року.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі просили суд внести зміни до зазначених додаткових договорів від 21 липня 2014 року в частині валюти зобов'язання, змінивши її на національну валюту, відповідної зміни відсоткової ставки за кредитом, згідно тарифів банку для кредитів в національній валюті та дати виконання зобов'язань, оскільки з часу укладення цих договорів відбулась істотна зміна обставин, якими керувались сторони при їх укладенні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За умовами ч.4 ст.652 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, при укладенні спірних договорів позивачам були відомі усі умови цих договорів та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останніх прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у відповідача до 05 червня 2015 року.

05 червня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №113 про початок процедури ліквідації відповідача та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

За змістом ч. 1, 2 ст. 46 цього Закону, уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Оскільки позивачами не доведено заявлені позовні вимоги, враховуючи те, що у відповідача розпочата процедура ліквідації, що унеможливлює задоволення позовних вимог, враховуючи вимоги ст. 36,46,52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішеннясуду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не досліджено наявність істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договорів, зокрема, суттєва і різка зміна курсу валют та неплатоспроможність Банку, що на думку позивачів є підставою для внесення змін до договорів, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаївділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до п.16 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті, а згідно п.2.6 Постанови № 1 Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів оцінює критично.

05 червня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №113 про початок процедури ліквідації відповідача та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді