Справа №560/1215/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Оборонової І.В.,

за участю секретаря Волкодав А.А.,

заявника: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Дубровицька міська рада Рівненської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом із своєю рідною тіткою ОСОБА_3, яка померла 14 лютого 2017 року.

Свою заяву обгрунтовує тим, що 14 лютого 2017 року померла її рідна тітка ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого не складалось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, і що буде належати їй на момент смерті, заповіла на ім'я заявника ОСОБА_1.

Протягом останніх двох років життя ОСОБА_3 дуже хворіла, а тому заявник до дня її смерті доглядала її, проживаючи постійно разом із нею у квартирі АДРЕСА_1, вела з нею спільне господарство та після смерті її поховала.

В серпні місяці 2017 року заявник звернулась до приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті рідної тітки. Проте, при огляді документів нотаріусом було встановлено, що заявник та її покійна тітка зареєстровані за різними адресами, а тому у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено.

Встановлення даного факту заявнику необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті її рідної тітки.

В судовому засіданні заявник свою заяву підтримала.

Від заінтересованої особи: Дубровицької міської ради Рівненської області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі її представника.

В судовому засіданні свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_1 на час смерті своєї рідної тітки ОСОБА_3 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2, вела з нею спільне господарство та доглядала її до дня смерті, яку і поховала.

Заслухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заяву слід задоволити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №203038 від 14 лютого 2017 року, ОСОБА_3 померла 14 лютого 2017 року (а.с.4).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9702721 від 30 січня 2006 року вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії САА №150487 від 29 січня 2006 року (а.с.19-20).

Як вбачається із копії заповіту, складеного 24 січня 2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_3 все своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла племінниці ОСОБА_1 (а.с.5).

Як вбачається із матеріалів заяви заявник на час відкриття спадщини, а також на даний час зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить відмітка про її реєстрацію у паспорті серії СР №171850 (а.с.10-11).

Згідно довідки №4670 від 12 вересня 2017 року, виданою виконавчим комітетом Дубровицької міської ради Рівненської області вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3, ніхто не зареєстрований (а.с.15).

Відповідно до положень статей1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з підпунктами 4, 10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 трвня 2013 року. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обовязковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із пункту 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Положеннями статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлення цього факту для позивача має юридичне значення, що встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем ОСОБА_1 отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті своєї рідної тітки ОСОБА_3, яка померла 14 лютого 2017 року.

Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 на час смерті своєї рідної тітки ОСОБА_3 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 11, 60, 208, 212-214, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини разом із своєю рідною тіткою ОСОБА_3, яка померла 14 лютого 2017 року.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_9