БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/5977/17 провадження № 4-с/361/72/17
У Х В А Л А

«09» листопада 2017 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Харченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 та державного виконавця цього відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2, повязані із поверненням без виконання виконавчих документів стягувачу, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

04 й 06 жовтня 2017 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду із скаргами на дії державного виконавця, в яких просить визнати незаконними дії старшого державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 вересня 2017 року № 52344 й скасувати вказане повідомлення; визнати незаконними дії державного виконавця цього ж відділу ОСОБА_2 при винесенні повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання від 13 вересня 2017 року відносно боржника

ОСОБА_4 й скасувати вказане повідомлення.

В обґрунтування вимог зазначається про те, що 10 липня 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчі листи по цивільній справі

№ 361/10216/14-ц про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. 31 серпня 2017 року заявник звернувся до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявами про відкриття виконавчого провадження. 22 вересня 2017 року ПАТ «Родовід Банк» отримало повідомлення про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання від 13 вересня 2017 року. Підставою для повернення виконавчих документів стягувачу зазначено пункт 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не надання підтвердження сплати авансового внеску. Заявник вважає дії старшого державного виконавця Федяніної Ю.В. й державного виконавця Федорук В.Г. неправомірними, оскільки ПАТ «Родовід Банк» є субєктом господарювання державного сектору економіки. Частка держави в особі Міністерства фінансів України у статутному капіталі складає 99,99 відсотків, при цьому міністерство є центральним органом виконавчої влади. Крім того, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб набув всіх повноважень органів управління банку із початку тимчасової адміністрації і до її припинення, а його уповноваженій особі делеговані повноваження вчиняти будь-які дії та прийняти рішення, що належали до повноважень органів управління банку. Таким чином, при примусовому виконанні рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно із частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач звільнений від сплати авансового внеску.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року дані скарги обєднані в одне провадження.

У судове засідання заявник ПАТ «Родовід Банк» свого представника не направив.

31 жовтня 2017 року від представника ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд даної справи без його участі.

Старший державний виконавець Федяніна Ю. В. у судове засідання не зявилася.

11 жовтня 2017 року направила до суду заперечення проти скарги. 09 листопада 2017 року надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, в якому просила відмовити у задоволенні скарги.

Держаний виконавець ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, 20 жовтня

2017 року направила до суду клопотання про розгляд скарги у її відсутність та одночасно заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні скарги з підстав її необґрунтованості.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання повторно не зявився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. 09 листопада 2017 року від ОСОБА_3 надійшли заперечення проти скарги, в яких останній просить суд відмовити у її задоволенні.

Заінтересована особа ОСОБА_4 у судове засідання повторно не зявилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Стаття 383 ЦПК України визначає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом частин другої та третьої статті 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З сукупного аналізу змісту вказаних статей вбачається, що предметом оскарження можуть бути конкретна дія, рішення чи бездіяльність державного виконавця, а суд, при розгляді скарги, повинен з'ясувати, чи були при вчиненні цієї дії, прийнятті цього рішення чи бездіяльності допущені порушення законодавства, прав і свобод сторін виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року позов задоволено; стягнуто солідарно із ОСОБА_3 й ОСОБА_6 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором

№ 77.1/АК-01381.08.2 від 28 липня 2008 року в розмірі 17163 євро 17 центів та 11 211724 грн.43 коп., а також судові витрати в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2017 року змінено рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року в частині розміру пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_4 й ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк», визначивши загальний розмір пені в сумі 100 000 грн. 00 коп. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2016 року в частині солідарного стягнення судового збору скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір в сумі по 1 827 грн. 00 коп. з кожного. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

10 липня 2017 року Броварським міськрайонним судом Київської області на підставі рішення суду від 14 червня 2017 року видано виконавчі листи про стягнення у солідарному порядку із боржників ОСОБА_3 й ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу у розмірі 17 163 євро 17 центів й 100 000 грн. 00 коп., а також судового збору у розмірі по 1 827 грн. 00 коп. з кожного.

Як вбачається із матеріалів справи 31 серпня 2017 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявами про відкриття виконавчого провадження.

13 вересня 2017 року старшим державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 й державним виконавцем цього відділу ОСОБА_2 видано повідомлення про повернення виконавчих документів (виконавчих листів

№ 361/10216/14-ц) щодо боржників ОСОБА_3 й ОСОБА_4 стягувачу без прийняття до виконання. Зі змісту повідомлень вбачається, що підставою для повернення виконавчих документів є не надання стягувачем підтвердження сплати авансового внеску у розмірі 2 % від суми боргу, що суперечить вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, в силу статей 1 - 4, 11, 20, 24, 25, 31, 32, 68 чинного Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у названому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених згаданим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до нього, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюються за заявою стягувача або його представника, на підставі виконавчих документів, визначених Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами, державними виконавцями відповідних структурних підрозділів Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, обласних управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом; неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої 4 статті 4 Закону №1404-VIII від 02 червня 2016 року, що набув чинності з 05 жовтня 2016 року, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, зокрема якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1404-VIII від 02 червня 2016 року, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати.

Частиною другою статті 26 Закону передбачено, що від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Орган держави (державний орган) це організаційно і структурно уособлена частина державного механізму, яка наділена в установленому Конституцією України порядку державно-владними повноваженнями, правовими і матеріально-фінансовими ресурсами для реалізації завдань і функцій державної влади.

Конституція України регламентує такі основні складові організації і діяльності органів державної влади: а) закріплює загальне призначення цих органів як засобу, інструменту реалізації народовладдя, народного суверенітету (стаття 5); б) встановлює основні принципи їх організації і діяльності (поділ влади, участь громадян в управлінні державою, законність діяльності тощо) (статті 5, 6, 19 ); в) розмежовує повноваження загальнодержавних і місцевих органів ( статті 116, 119 ); г) встановлює структуру державних органів і правовий статус найважливіших з них: Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Конституційний Суд України тощо ( розділи 4, 5 6, 12 ).Система державних органів утворює державний апарат. Основоположною ознакою належності державного органу до державного апарату є наявність у органу держави державно-владних повноважень. Головні з них закріплені в Конституції України.

ПАТ «Родовід Банк» не наділений державно-владними повноваженнями та його діяльності не спрямована на виконання функцій держави. Як вбачається із матеріалів справи ПАТ «Родовід Банк» є юридичною особою, яка за своєю організаційно-правовою формою є публічним акціонерним товариством, отже посилання заявника на належність до державних органів свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

Виходячи із цього, заявник ПАТ «Родовід Банк» не звільняється від сплати авансового внеску, оскільки не є державним органом, а є юридичною особою, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги.

Посилання на ті обставини, що Фонд гарантування вкладів набув всіх повноважень органів управління банку з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення, а його уповноваженій особі делеговані повноваження вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління банку, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки банк до виключення з реєстру, продовжує здійснювати свою діяльність відповідно до установчих документів, хоча і в обмеженому обсязі, а участь уповноваженого фонду в управлінській діяльності банку не робить названу фінансову установу державним органом, якому надано пільги по сплаті авансового внеску.

Оскільки ПАТ «Родовід Банк» не є державною установою та не звільнений від сплати авансового внеску, державні виконавці діяли в межах Закону, застосували відповідну його норму та повернули виконавчі документи стягувачу. З урахуванням наведеного скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 210, 383 387 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

у х в а л и в:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин