Справа № 472/605/17
Провадження №2/472/263/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" листопада 2017 р. смт. Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого-судді Кучерявенка С.С.,
при секретарі Чорної О.В.
з участю позивача ОСОБА_1
представника третьої особи Коржинського Б.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловимприміщенням.
В позовній заяві зазначив , що є власником житлового будинку АДРЕСА_1.
В належному йому будинку не проживає, у зв'язку з чим має намір його продати.
В житловому будинку розташованому в АДРЕСА_1 зареєстровані: його колишня дружина ОСОБА_3 (1986р.н.) та син ОСОБА_1 відповідно до довідки № 1077/02-12 виданої 03.05.2017 Веселинівською селищної радою Веселинівського району Миколаївської області.
Відповідачі після розлучення в будинку не проживають, спірним помешканням не користуються. Він позбавлений вільно здійснювати своє право власності на нерухомість, будь - яких домовленостей з відповідачами щодо їх реєстрації в даному будинку немає.
Наявність зареєстрованих осіб позбавляє його права розпорядитися своїм нерухомим майном.
Посилаючись на викладене, просив визнати відповідачів, такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням та судові витрати.
В судовому засідання позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі і пояснив, що відповідачі з 2015 року в будинку не проживають, витрат по утриманню житла не несуть, проте ухиляються від зняття з реєстрації в зазначеному будинку і реєстрації за фактичним місцем проживання.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилися, судом належним чином повідомлялися за місцем фактичного проживання та через засоби масової інформації. Про причини своєї неявки відповідачі суду не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.
В судовому засіданні представники третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_5 позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення та просили врахувати інтереси дитини.
Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що у справі можливо ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представників третьої ососи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1./а.с.12/
В той же час, в будинку зареєстровані, хоча і не проживають з 2015 року колишня дружина позивача ОСОБА_3 син ОСОБА_1, що підтверджується довідкою № 1077/02-12 виданоою 03.05.2017 Веселинівською селищної радою Веселинівського району Миколаївської області./а.с.9/ Наявність такої реєстрації позбавляє позивача як власника будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частин 3,4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживанняя її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Тобто син проживає разом з матір"ю, яка забезпечила йому умови проживання.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Проте відповідачі в будинку не мешкають з 2015 року, витрат по його утриманню не несуть, тому заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони без поважних причин не користуються вказаним житловим приміщенням більше одного року.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, розмір якого підтверджено платіжним дорученням.
Керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233,224 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 судовий збір - 640 /шістсот сорок/ гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області С. С. Кучерявенко