АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа номер №667/8215/15-ц Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Номер провадження №22-ц/791/1836/2017 Доповідач Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року листопада місяця 23 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_5 та Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Херсонська міська рада про виділення в натурі частини домоволодіння, припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому остаточно просила виділити їй в натурі 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та визначити порядок користування прилеглою до будинку земельною ділянкою.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проти позову заперечували, зазначаючи про те, що до складу об'єкту, з якого позивачка просить здійснити виділ, входять самочинно збудовані об'єкти і це впливає на розмір часток всіх співвласників будинку.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2017 року позов задоволено частково. Виділено ОСОБА_6 в натурі 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, які складаються із: житлової кімнати 2-3 площею 10,2 кв.м та житлової кімнати 2-4 площею 11,6 кв.м в житловому будинку літ. «А», 1/3 частину водогону №1, ? частину хвіртки №3, 24/100 частин огорожі №4. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_6 на домоволодіння АДРЕСА_1.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1: виділено у користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 138 кв.м з виходом на АДРЕСА_1 через ділянку загального користування, що прилягає до виділених будівель і споруд та складається з трьох частин з боку задньої межі та правої бокової межі 106 кв.м, з боку фасадної межі 14 кв.м та 18 кв.м. Опис лінії розподілу зазначено у висновку судової будівельно-технічної експертизи №80 від 09.11.2016 року (сторінка 21 висновку). Графічне зображення порядку користування земельною ділянкою зображене в графічному додатку №3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №80 від 09.11.2016 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та Херсонська міська рада просять скасувати зазначене рішення суду, оскільки вважають, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянти звертають увагу апеляційного суду на те, що виділ частки з нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані об'єкти є неможливим, оскільки у такому разі не можна правильно визначити залишкову вартість домоволодіння, а відповідно й, розмір частки, яка виділяється, що порушує інтереси інших співвласників будинку.

Апелянти вважають незаконним рішення суду і в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки сторони у справі користуються земельною ділянкою, яка по площі більша, ніж була закріплена за домоволодінням рішенням органу виконавчої влади.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено на підставі наявних у справі доказів, що позивачка за договором дарування від 23.06.2004 року є власницею 9/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1. Співвласниками зазначеного домоволодіння є ОСОБА_9, якому належить 43/200 частин, ОСОБА_5 (86/400 або 43/200 частин). ОСОБА_8 (21/100 частин).Зазначене домоволодіння складається в цілому з двох жилих будинків та надвірних споруд, до складу яких входять самовільно реконструйовані та самовільно збудовані приміщення. Позивачка користується разом з відповідачем ОСОБА_8 будинком літ. «А», обидві половини будинку мають окремі виходи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції вважав можливим виділити позивачці в натурі частину спірного жилого будинку у літ. «А», а саме жилу кімнату 2-3 площею 10,2 кв.м та жилу кімнату 2-4 площею 11,6 кв.м в жилому будинку літ. «А», 1/3 частину водогону №1, ? частину хвіртки №3, 24/100 частин огорожі №4, що відповідає належній їй на праві приватної власності 9/25 частині будинку. Крім того, суд застосував положення частини четвертої статті 120 ЗК України та визначив порядок користування сторонами земельною ділянкою.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується і вважає, що оскаржуване судове рішення постановлено при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55 (далі - Інструкція).

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності- це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

У правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-286цс15 від 30 вересня 2015 року, який у відповідності до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися всіма судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права зазначено, що у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року №146 (далі - Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в п.3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 року №295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

З договору дарування, укладеного 23.06.2004 року вбачається, що позивачка отримала у дар 9/25 частин домоволодіння, що складається з садиби, яка знаходиться у АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, на земельній ділянці площею 453, 4 кв.м. В цілому садиба складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 81, 0 кв.м, житловою площею 45, 6 кв.м та житлового будинку літ. «Б», загальною площею 45, 7 кв.м, житловою площею 23, 1 кв.м. (а.с.9). На даний час за технічним паспортом, складеним станом на 19.01.2009 року житлова площа будинку літ. «А» складає 56, 5 кв.м, тобто будинок через його реконструкцію шляхом збільшення в ньому житлової площі набув нових якісних характеристик.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюється на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Разом з тим, у справі яка переглядається, міський суд, дійшовши висновку про можливість виділення позивачці належної їй частки без урахування самочинного збудованих нею об'єктів, у тому числі й самочинно реконструйованої жилої кімнати 2-2 площею 8.6 кв.м, вартістю 13942 грн. не перевірив, чи буде у такому разі площа виділених їй в натурі приміщень відповідати розміру її частки у праві спільної часткової власності. З урахуванням того, що вартість частки позивачки зменшилась за рахунок не виділення їй самочинно реконструйованої кімнати, яка все ж таки була врахована експертом при обрахуванні вартості часток співвласників та частки позивачки, тобто вона не може вже складати 9/25 частин, висновок суду про виділ позивачці в натурі саме 9/25 частин домоволодіння не відповідає нормам ст.364, 367 ЦК України.

Не може вважатися законним і рішення суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки вирішення цього питання залежить від вирішення питання про поділ житлового будинку чи визначення порядку користування ним.

Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходиться у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Як роз'яснено у п.21, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі й тією, на якій розташовані належні власникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. У справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою сторони зобов'язані надавати суду угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо така мала місце.

Оскільки рішення суду в частині виділу частки з будинку підлягає скасуванню, а порядок користування жилим будинком угодою співвласників або рішенням суду не встановлений, позов про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правилами, передбаченими статтею 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах

В И Р І Ш И Л А

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Херсонської міської ради задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2017 рокув частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалите нове, яким відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_6 судовий збір на користь держави в сумі 2143, 68 грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 29 листопада 2017 року

Рішення набрало законної сили 23 листопада 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання Т.І. Пісоцька