АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2342/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

за участю:

позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9, як представник ОСОБА_6 у серпні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.03.2005 року померла їх з відповідачем мати ОСОБА_10, після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді ? частини домоволодіння за адресою м. Черкаси вул. Полтавська, 41 та земельної ділянки площею 0,0975 га у садово-огородньому кооперативі «Черкаський». Відповідачем було прийнято спадщину на земельну ділянку, що лишилась після смерті матері. Однак на ? частину домоволодіння, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Полтавська, 41 відповідачем і досі не оформлено права власності. ОСОБА_10 у 2004 році захворіла на онкологічне захворювання і після тривалого лікування в Черкаському обласному онкологічному диспансері перестала себе обслуговувати та була прикута до ліжка. Позивач повністю утримував та доглядав матір, а відповідач, який був зареєстрований з матірю за однією адресою, але проживав фактично в селі Хацьки у власному будинку, догляду та піклування матері не надавав. Враховуючи викладене, на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України позивач просив усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті 05.03.2005 року ОСОБА_10.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги. Додатково суду пояснював, що в 2004 році їх з відповідачем мати ОСОБА_10 захворіла на онкологічне захворювання. Її лікували в Черкаському онкологічному диспансері, потім їй було зроблено операцію в Третій міській лікарні, після чого вона проходила реабілітацію в Другій міській лікарні. Однак не зважаючи на все це матері ставало гірше. Мати фактично проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Останні три місяці її життя там проживав і він. Все лікування здійснювалось на заощадження батьків. Він своїх коштів на лікування не витрачав. Позивач разом з батьком та своєю дружиною доглядав матір, робив їй уколи, піклувався про неї. Відповідач приїжджав тільки для того щоб подивився на матір та відразу їхав. Він неодноразово просив відповідача хоча б раз посидіти з матірю, але відповідач казав що йому потрібно їхати додому чи на роботу. Отже на його думку відповідач ухилявся від догляду за хворою матірю. Перед своєю смертю матір сказала, щоб вони з братом все майно поділили порівну, однак ОСОБА_7 цього не зробив та намагається всю спадщину оформити на себе. Заповіту мати не складала. Раніше він не звертався до суду з даним позовом, бо вважав що все спадкове майно вже поділено добровільно.

Представник позивача ОСОБА_9 підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини викладені в позові та надані позивачем пояснення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права , вважає його незаконним, необґрунтованим і просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування позивачем не надано доказів про сукупність обставин відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_10 померла 05.03.2005 року у місті Черкаси, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-СР №001666 (а.с. 6).

На момент смерті ОСОБА_10 проживала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з нею були зареєстровані ОСОБА_11 (колишній чоловік) та син ОСОБА_7, що підтверджено довідкою про склад сімї від 10.07.2007 року № 897, завіреної головою квартального комітету №7 (а.с. 41).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є рідними синами померлої ОСОБА_10, що підтверджено свідоцтвами про народження серії І-АВ №204447 та серії І-СР №274723 (а.с. 7).

За інформацією Другої черкаської державної нотаріальної контори, - після смерті 05.03.2005 року ОСОБА_10 відкрито спадкову справу, заяву про прийняття спадщини подав син спадкодавця ОСОБА_7, якому було видано свідоцтво про право на спадщину - земельну ділянку площею 0,0975 га в садово-городньому кооперативі «Черкаський» (а.с. 39-48). Відомості про заповіт складений ОСОБА_10 та про прийняття спадщини ОСОБА_6 відсутні.

Крім того, судом першої інстанції під час розгляду даної справи були оглянуті в судовому засіданні медичні карти Черкаської міської лікарні №2 та Черкаської міської лікарні №3, за якими встановлено, що ОСОБА_10 перебувала на лікуванні у період:

- з 10.11.2004 по 08.12.2004 (патологічний компресійний перелом Д ІІІ і Д ІV хребців, здавлення спинного мозку, синдром поперечного ураження спинного мозку, операція 12.11.2004);

- з 08.12.2004 по 23.12.2004 (ранній відновлювальний період після компресійного перелому хребців, здавлення спинного мозку, нижня параплегія, порушення функції тазових органів). Виписана в задовільному стані, потребує стороннього догляду;

- з 24.12.2004 по 30.12.2004 (ранній відновлювальний період після компресійного перелому хребців, здавлення спинного мозку, нижня параплегія, порушення функції тазових органів). Виписана в задовільному стані, потребує стороннього догляду.

Під час перебування хворого у лікарні його належний догляд та лікування має забезпечити персонал відповідного медичного закладу.

Так, згідно довідки комунального закладу «Черкаський обласний онкологічний диспансер» Черкаської міської ради (а.с. 51) ОСОБА_10 перебувала на амбулаторному лікуванні з 02.11.2004 по 23.02.2005 (з незначними перервами), з діагнозом злоякісне новоутворення.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України - за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду,

допомоги та піклування.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Отже саме позивач ОСОБА_6, звертаючись до суду із позовом про усунення від права спадкування з підстав передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України мав беззаперечно довести, що ОСОБА_7 свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_10, яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані.

Колегія суддів погоджується із думкою районного суду, про те, що після виписки 30.12.2004 року з Другої черкаської міської лікарні та до моменту своєї смерті 05.03.2005, ОСОБА_10 внаслідок тяжкої хвороби потребувала стороннього догляду та перебувала у безпорадному стані, що підтверджено відповідними медичними документами.

За твердженням як позивача так і свідків належний догляд ОСОБА_10 було забезпечено.

Разом з тим під час судового розгляду в суді першої інстанції не доведено, що ОСОБА_7 ухилявся від надання допомоги своїй матері.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у районного суду були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після смерті 05.03.2005 року ОСОБА_10.

Крім того згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки.

ОСОБА_6 не приймав у встановленому порядку спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_10.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції надав об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначив, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів відхиляє апеляційні доводи з посиланням на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, оскільки районним судом вірно встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; і судом вірно визначені правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і правильно застосована правова норма до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2017 року в даній справі залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :