Справа №295/6713/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Гумен Н.В.,

при секретарі Скришевській О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про відшкодування моральної шкоди завданої тривалим невиконанням судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача Богунського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області 100000,00 грн. моральної шкоди, завданої тривалим виконанням судового рішення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до виконавчого листа Житомирського районного суду від 06.05.2003 по справі №1-191/03 суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 450,00 грн. матеріальної шкоди, рішення суду набрало законної сили 04.06.2003 року, також відповідно до виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира по справі № 2-6976/03 від 17.11.2003 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 925,00 грн. моральної шкоди, 25,00 грн. за послуги адвоката, 1,75 грн. за поштові послуги, а всього 951,75 грн. Понад тринадцяти років його виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області , а тому на думку позивача, тривалим невиконанням судового рішення йому було завдано моральну шкоду, що полягає у душевних хвилюваннях, які він зазнав внаслідок невиконання судового рішення, які негативно відобразилися на стані його здоров'я, він втратив багато часу намагаючись досягти справедливості в органах виконавчої служби, внаслідок сильних хвилювань стан здоров'я значно погіршився, почало боліти серце, що спричинило діагноз: фібриляція передсердь, тахістоличний варіант. СН ІІ А. Симптоматична артеріальна гіпертензія, а також ускладнився його діагноз атеросклеротичний кардіосклероз, через що він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками із медичної картки та довідками епікриз, в нього проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, мучать нічні жахи, непокоять неврози, які проявляються тривогою, страхом, це все виснажує як морально так і фізично і порушує нормальні життєві зв'язки, а тому на думку позивача моральна шкода в розмірі 100 000,00 грн. є розумною та справедливою.

Позивач підтримав позовні вимоги, вказав, що фактично він подав позов для того щоб змусити виконавчу службу провести необхідні виконавчі дії по вказаних виконавчих листах, вважає, що виконавчою службою не проведенні всі виконавчі дії, не було їхнього звернення до суду, не зобов'язано боржника повернути кошти, не заберуть паспорт у боржника, не шукають де боржник працює, коли він приходить на прийом до виконавчої служби його не слухають або нападають на нього, начальник ігнорує, все це призвело до посилення його хвороби, шість разів він лежав на лікуванні у госпіталі, вважає, що боржник стимулював розвиток хвороби, при цьому і ВДВС має відношення, вони не хочуть його вислухати, безпідставно отримують заробітною плату, він вважає, що 100 000,00 грн. велика сума, однак просить суд присудити до стягнення 80 000,00 грн. чи 50 000,00 грн.

Представ відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, вважає, що хвороби у позивача виникли не з підстав діяльності виконавчої служби, а у зв'язку з віковими змінами в організмі та отриманими раніше травмами. (а.с. 33-36)

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що у Богунському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебували виконавчі листи: №1-191/03 від 06.05.2003 року виданий Житомирським районним судом щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 450,00 грн. та виконавчий лист №2-6976/03 від 17.11.2003 року виданий Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 925,00 грн., 25,00 грн. за послуги адвоката, 1,75 грн. за поштові послуги, а всього 951,75 грн. (а.с. 7, 8)

З копій матеріалів виконавчих проваджень вбачається, що державним виконавцем були проведені наступні виконавчі дії.

Згідно отриманих інформацій з Пенсійного фонду України - боржник не працює та пенсію не отримує, в органах державної податкової служби щодо доходів ОСОБА_3 інформація ОСОБА_4 відсутня.

Згідно отриманих інформацій з Державної податкової служби України встановлено, що боржник не перебуває на обліку в органах податкової служби та відкритих рахунків у банках не має.

Згідно інформаційних довідок з Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна у боржника відсутні.

Згідно відповідей УДАІ УМВС України в Житомирській області встановлено, що за боржником транспортний засіб не зареєстрований.

Державним виконавцем вказано, що при неодноразовому направленні викликів державного виконавця на адресу реєстрації боржника, на які він до відділу не з'являвся, державним виконавцем направлено постанову про примусовий привід боржника до Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Згідно рапорту Житомирського відділу поліції, встановленого виконати постанову державного виконавця не представилося можливим, оскільки при неодноразовому відвідуванні двері АДРЕСА_1 ніхто не відчинив.

Після чого, державним виконавцем здійснено вихід за адресою реєстрації боржника, а саме квартири АДРЕСА_2 та встановлено, що боржник за вказаною адресою зареєстрований, однак фактично ніколи там не проживав, за даною адресою проживають квартиранти, які винаймають дану квартиру у ОСОБА_5, будь-якого майна, яке є власністю боржника за місцем його реєстрації виявлено не було.

Крім того державним виконавцем неодноразово здійснювався вихід за адресою вказаною стягувачем у заяві - АДРЕСА_3 та під час виконання виконавчих дій встановлено, що за даною адресою боржник фактично проживає разом з рідною тіткою та її сім'єю, будь-якого майна на яке можливо звернути стягнення та яке належить на праві власності боржнику не виявлено, у зв'язку з чим у боржника було відібране пояснення щодо погашення даного боргу, в якому він зазначив, що на даний час займається пошуками роботи та зобов'язується сплатити борг коли вирішить питання з працевлаштування.

Відповідач повідомив, що в подальшому державним виконавцем неодноразово направлялися виклики на адресу фактичного місця проживання боржника, на які він з'являвся до відділу та повідомляв що не вирішив питання з працевлаштування, підтвердженнями слів боржника являлися відповіді на запити державного виконавця з реєстраційних установ, які надавалися в ході систематичної перевірки майнового стану боржника.

Судом встановлено, що державним виконавцями неодноразово виносилися постанови про повернення виконавчий листів стягувачу, у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення за виконавчим документом, однак стягувач повторно пред'являв виконавчі листи до виконавчої служби.

Також, 26.09.2017 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Корнєєвою Д.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документа №2-6976/03 стягувачу без прийняття до виконання, у зв'язку з тим, що виконавчий лист не відповідає вимогам п. 6ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 85)

01.02.2017 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Дідковською Л.П. винесено постанову про повернення виконавчого документа №1-191/03 стягувачу, у зв'язку із заявою стягувача про повернення йому виконавчого листа. (а.с. 93)

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" яка кореспондується зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зі змінами з 05.10.2016 року (Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження») рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Позивач вказав, що він повторно пред'являв виконавчі листи до виконання у виконавчу службу, однак жодного разу не оскаржував дії державних виконавців в судовому порядку щодо виконання судового рішення та не оскаржував постанови державних виконавців про повернення виконавчих листів стягувачу.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями або бездіяльністю відповідача було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди.

Посилання позивача на те, що протягом тринадцяти років він позбавлений можливості відновити свої порушені права у зв'язку з тривалим виконанням судових рішень є безпідставними, оскільки реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця до начальника Богунського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, начальника Житомирського обласного управління юстиції, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, адже не є порушенням прав позивача. Сам по собі факт виконання держаним виконавцем рішення суду на підставі виконавчого документа у спосіб та в порядку, які на думку позивача є неефективними, не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність встановленого незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2016 у справі №646/2733/16-ц.

Судом встановлено, що факт неправомірності дій виконавчої служби на момент розгляду судом спору про відшкодування моральної шкоди не встановлений відповідними засобами доказування, зокрема відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з вимогою про стягнення моральної шкоди, позивач вказав, що в нього погіршився стан здоров'я, у зв'язку з неправомірними діями та бездіяльністю відповідача, при цьому надав виписки із медичних карток та виписні епікризи. (а.с. 17, 18, 19, 20, 21, 22, 48)

Згідно яких позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи, має діагноз: атеросклеротичний кардіосклероз, дифузний кардіосклероз, постійна форма фібриляція передсердь, тахіаритмія, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., симптоматична артеріальна гіпертензія, наслідкам якого є ЗЧМТ (1988) у вигляді післятпавматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст., з церебростенічним синдромом, мнестичним зниженням, цефалічним синдромом.

Отже, проводячи системний аналіз вищевказаних медичних документів встановлено, що наслідком захворювання ОСОБА_1 є закрита черепно-мозкова травма 1988 року, при цьому даних про хвороби які могли виникнути у позивача внаслідок тривалим невиконанням відповідачем судового рішення не встановлено.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини сторін, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями або бездіяльністю відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, погіршення здоров'я позивача внаслідок неправомірних дій відповідача.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 3, 11, 14, 23, 1166, 1167, 1174 Цивільного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 56, 58, 79, 84, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Богунського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про відшкодування моральної шкоди завданої тривалим невиконанням судового рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: