Справа № 739/927/17 Провадження № 22-ц/795/1932/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Іващенко А. І. Доповідач - Скрипка А. А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, - треті особи: служба у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради, служба у справах дітей Глухівської міської ради,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 (а.с.2-6), в якому просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Російської Федерації на оздоровлення, без згоди (дозволу) батька дитини- Лисенка С.О. на строк три місяці, з 01.07.2017 року по 01.10.2017 року. Після уточнення вимог заявленого позову, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дитини - дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України до Російської Федерації в м.Геленджик без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_5, у період з 25.09.2017 року по 25.12.2017 року. Вимоги заявленого позову позивач обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають дочку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона разом з дитиною проживають окремо. Позивач вказувала, що вона звернулась з даним позовом до суду, оскільки має наміри тимчасово вивезти дочку ОСОБА_9 для лікування і відпочинку до Російської Федерації, м.Геленджик, де проживають її батьки та бабуся. На підтвердження вказаних обставин матеріали справи містять в собі копію санаторно - курортної путівки серії СБ1 №004776, Росія, Краснодарський край, м.Геленджик, вул.Луначарського,129 на імя ОСОБА_8, терміном на 21 день, з 01.10.2017 року по 21.10.2017 року. Оскільки відповідач необгрунтовано не надає дозволу на тимчасовий виїзд їх дочки ОСОБА_9 за кордон, як зазначала позивач у вимогах заявленого позову, вона і звернулась з даним позовом до суду, в якому після уточнення позовних вимог просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дитини - дочки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України до Російської Федерації в м.Геленджик без дозволу (згоди) батька дитини- Лисенка С.О., у період з 25.09.2017 року по 25.12.2017 року.

Рішенням Новогород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.09.2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Судом надано ОСОБА_7 дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_5, у період з 25.09.2017 року по 25.12.2017 року. Судом дозволено ОСОБА_7 без згоди батька-Лисенка С.О., оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до Російської Федерації. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 640 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору .

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення суду першої інстанції від 15.09.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, його судом ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням фактичних обставин справи. ОСОБА_5 у доводах апеляційної скарги вказує, що всупереч приписам ч.2 статті 31 ЦПК України, позивач не надавала суду першої інстанції письмової заяви щодо зміни предмету позову, зокрема, щодо зміни періоду перебування дитини за кордоном. За даних обставин, як вважає ОСОБА_8, суд першої інстанції необгрунтовано задовольнив вимоги позивача, які не були оформлені у вигляді письмової заяви. ОСОБА_5 зазначає про неповне зясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, вказуючи при цьому, що тимчасовий виїзд дитини за межі України повинен відбуватися лише за погодження з іншим із батьків, з метою дотримання режиму спілкування дитини з іншим із батьків, участі у вихованні дитини, судом не взято до уваги зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. ОСОБА_5 вважає, що позивач не представила суду належних доказів того, що задекларована мета виїзду за кордон відповідає її намірам, оскільки він припускає, що ОСОБА_7 має намір виїхати до Російської Федерації на постійне місце проживання. На думку ОСОБА_5, судом першої інстанції належним чином не зясовані підстави необхідності лікування дитини саме у Російській Федерації у м.Геленджику, та можливість здійснення такої поїздки, враховуючи зменшення обсягів транспортного сполучення. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 стверджує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 15.09.2017 року не відповідає положенням статей: 141,153,157 Сімейного кодексу України.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_7, ОСОБА_5, представники третіх осіб, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.97,98,100,101,102,104,106,112-115, 117,119,120), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, при цьому рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.09.2017 року необхідно скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 щодо: - надання ОСОБА_7 дозволу на тимчасовий виїзд її малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон України до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_5, у період з 22 жовтня 2017 року по 25 грудня 2017 року; - надання ОСОБА_7 дозволу без згоди батька дитини-Лисенка ОСОБА_10, на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Російської Федерації, у період з 22 жовтня 2017 року по 25 грудня 2017 року. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне у даній частині позовних вимог ОСОБА_7 ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної частини позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5

В іншій частині рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.09.2017 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони спору є батьками дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Як вбачається із рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05.05.2016 року ( а.с.8), шлюб між сторонами розірвано.

Згідно довідки Глухівської центральної районної лікарні №713 від 01.03.2017 року (а.с.9), дитині ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3, рекомендовано санаторно-курортне лікування.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 15.09.2017 року, задовольняючи вимоги заявленого позову щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька у період із 25.09.2017 року по 25.12.2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має наміри тимчасово вивезти дочку ОСОБА_8 для відпочинку та додаткового оздоровлення за кордон, що підтверджується копією санаторно-курортної путівки серії СБ1 №004776, Росія, Краснодарський край, м.Геленджик, вул.Луначарського, 129 на імя ОСОБА_8, терміном на 21 день, з 01.10.2017 року по 21.10.2017 року (а.с.42). Також судом першої інстанції прийнято до уваги висновок виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 13.09.2017 року (а.с.43), в якому зазначено, що ОСОБА_7 має намір з дитиною у період з 01.07.2017 року по 01.10.2017 року тимчасово виїхати з України до м.Геленджик, Російської Федерації, з метою лікування малолітньої дочки. Згідно даного висновку, виконавчий комітет Глухівської міської ради вважав за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон для оздоровлення малолітньої ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька.

Приймаючи до уваги вищенаведені документально підтверджені обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 15.09.2017 року в частині задоволення вимог заявленого позову щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька у період із 25.09.2017 року по 21.10.2017 року узгоджується із документально підтвердженими фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. А саме, вказаний висновок оскаржуваного рішення від 15.09.2017 року не суперечить приписам: статті 313 ЦК України, статтям: 141,150,151,155,157 Сімейного кодексу України, статті 1 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року №724).

За даних обставин доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 15.09.2017 року в частині задоволення вимог заявленого позову щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька у період із 25.09.2017 року по 21.10.2017 року не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 15.09.2017 року у вказаній частині, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Таким чином, у вказаній частині рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.09.2017 року підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що рішення суду першої інстанції від 15.09.2017 року в частині задоволення вимог заявленого позову щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька у період із 22.10.2017 року по 25.12.2017 року, є необґрунтованим, вказаний висновок оскаржуваного рішення суду не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Обгрунтовуючи вимоги заявленого позову (а.с.2-6), позивач стверджувала, що вона має наміри вивезти дитину на лікування та відпочинок за кордон, а саме, у Російську Федерацію, м.Геленджик. На підтвердження вказаних обставин матеріали цивільної справи містять в собі копію санаторно-курортної путівки серії СБ1 №004776, Росія, Краснодарський край, м.Геленджик, вул.Луначарського,129 на імя ОСОБА_8, терміном на 21 день, з 01.10.2017 року по 21.10.2017 року (а.с.42).

За даних обставин заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем, всупереч положенням статті 11 ЦПК України, не представлено належних та допустимих доказів щодо підтвердження мети та необхідності перебування малолітньої дитини сторін спору за кордоном у період із 22.10.2017 року по 25.12.2017 року. Задовольняючи вимоги заявленого позову щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька у період із 22.10.2017 року по 25.12.2017 року, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув. Є обгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що у оскаржуваному рішенні суду від 15.09.2017 року відсутні посилання на відповідні докази, на підставі яких судом надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини сторін без згоди батька у хронологічний період з 22.10.2017 року по 25.12.2017 року.

Таким чином, позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено належних та допустимих доказів у розумінні статей 58,59 ЦПК України щодо підтвердження мети та необхідності перебування малолітньої дитини сторін спору за кордоном у хронологічний період із 22.10.2017 року по 25.12.2017 року.

Відповідно до ч.1, ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню. Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.09.2017 року необхідно скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 щодо: - надання ОСОБА_7 дозволу на тимчасовий виїзд її малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон України до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_5, у період з 22 жовтня 2017 року по 25 грудня 2017 року; - надання ОСОБА_7 дозволу без згоди батька дитини-Лисенка С.О., на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Російської Федерації, у період з 22 жовтня 2017 року по 25 грудня 2017 року. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити у даній частині позовних вимог ОСОБА_7 нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної частини позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5

В іншій частині рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15.09.2017 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтею 1 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, статтями: 141,150,155,157 Сімейного кодексу України, статтями: 303, 304, 307; п.4 ч.1 статті 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 щодо: - надання ОСОБА_7 дозволу на тимчасовий виїзд її малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон України до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_5, у період з 22 жовтня 2017 року по 25 грудня 2017 року; - надання ОСОБА_7 дозволу без згоди батька дитини- Лисенка ОСОБА_10, на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Російської Федерації, у період з 22 жовтня 2017 року по 25 грудня 2017 року.

Відмовити у задоволенні вказаної частини позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5.

В іншій частині рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: