Провадження № 2/522/6919/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики,

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення позики в розмірі 147 000 доларів США, що на дату звернення до суду складає 3 652 950 гривень. Мотивує вимоги тим, що 20 липня 2013 року між ними був укладений договір позики, за умовами якого вона надала відповідачу кошти в розмірі 300000 доларів США, та він зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів до 30 липня 2015 року. В розписці яку власноруч склав відповідач під час отримання позики, зафіксовано узгоджений графік повернення коштів. Фактичне погашення проводилось з постійним порушенням цього графіка. Станом на червень 2016 року не погашено 147 000 доларів США. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 147000 доларів США, що на дату звернення до суду складає 3 652 950 гривень та судові витрати в сумі 7250 гривень.

Заочним рішення суду від 10 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення позики задоволено (а.с.47- 48). Ухвалою суду від 31 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, рішення суду від 10.10.2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

ОСОБА_2 звернувся до суду 30.03.2017 року з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики оформленого у вигляді розписки від 20.07.2013 року недійсним. По справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 23 червня 2017 року обєднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики оформленого у вигляді розписки від 20.07.2013 року недійсним.

В судові засідання 23.06.2017 року, 09.08.2017 року, 10.10.2017 року, 21.11.2017 року ОСОБА_2 не зявився, про слухання справи сповіщався належним чином. Ухвалою суду від 21 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики оформленого у вигляді розписки від 20.07.2013 року недійсним залишено без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та надала пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, також надала суду для огляду оригінал розписки та зазначила, що до теперішньго часу відповідач борг не повернув.

Відповідач в судове засідання не зявлявся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Відповідач повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, тому він вважається сповіщеним належним чином. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 20 липня 2013 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 300000 доларів США та зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів до 30 липня 2015 року згідно графіка до 30.08.2013 року -10000 доларів США, до 30.09.2013 року -10000 доларів США, до 30.10.2013 року -10000 доларів США, до 30.11.2013 року -10000 доларів США, до 30.12.2013 року -10000 доларів США, до 30.07.2014 року -125000 доларів США, до 30.07.2015 року -125000 доларів США.

Договір позики та факт отримання грошей в сумі 300000 доларів США підтверджується розпискою, оригінал якої оглянуто, а копія приєднана до матеріалів справи.

Позивачкою зазначено, що частину боргу вона отримала, про що також зазначено на зворотній стороні розписки про повернення боргу в розмірі 115000 доларів США, також зазначено що залишок боргу складає 147000 доларів США

Таким чином, відповідач до теперішнього часу не повернув всю суму боргу.

Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Надана суду розписка від 20.07.2013 року є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики, та отримання грошей відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів, що між ним та позивачкою не укладався договір позики та він не отримував кошти. Відтак, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів.

Відповідно до передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Враховуючи, що до теперішнього часу відповідач не повернув Позикодавцю суму боргу, в розмірі 147000 доларів США, тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення боргу що за курсом НБУ станом на день звернення з позовом (100 доларів США дорівнює 2485.4409 гривень) складає 3 652 950 (три мільйона шістсот пятдесят дві тисячі девятсот пятдесят) гривень (147000 х 24.85 = 3652950). При цьому суд бере до уваги, що позивачка в судовому засіданні зазначила, що просить стягнути саме таку суму, за курсом НБУ станом на день звернення з позовом до суду.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов про стягнення суми боргу за договором позики та стягнути на користь позивача 3 652 950 гривень.

Крім того, відповідно статті 88 ЦПК України, позивачу на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 88, 210 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 суму боргу за договором позики в сумі 3 652 950 (три мільйона шістсот пятдесят дві тисячі девятсот пятдесят) гривень та судові витрати в сумі 7250 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, що брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Приморського районного

суду міста ОСОБА_3 Чернявська

21.11.2017