Провадження № 22-ц/779/1755/2017
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Малєєв
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2013 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2, погодженого з начальником відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а :

Подання заявлено в червні 2013 року (а.с. 1-4).

Вимоги вмотивовано наступним.

ОСОБА_1 є боржником за виконавчим документом, що перебуває на виконанні ВДВС Івано-Франківського МУЮ (далі виконавча служба). Відповідне рішення суду боржником в добровільному порядку на день звернення з поданням не виконано, відомостей щодо наявності обставин, які унеможливлюють повне і фактичне виконання рішення суду, державному виконавцю не надано.

Просили: тимчасово обмежити відповідача у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2013 року задоволено подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2, погодженого з начальником відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3: тимчасово обмежено ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобовязань за виконавчим листом № 2а-365/11, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 07.09.2012 року.

Відповідач ОСОБА_1 в жовтні 2017 року оскаржив указану ухвалу в апеляційному порядку.

Вважає, що надані державним виконавцем документи свідчать про наявність зобов'язання, але не доводять факту ухилення боржником від їх виконання. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на розшук та арешт майна, грошових коштів боржника, за рахунок яких можна б було погасити наявну заборгованість. Відтак, стверджує, що суд першої інстанції не мав правових підстав для обмеження його як боржника у праві виїзду за межі України.

Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2013 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

До початку судового засідання ОСОБА_4 представник апелянта подав 20.11.2017 додаткові пояснення.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задоволити з наведених у ній мотивів.

Представник державної виконавчої служби та апелянт в засідання апеляційного суду не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

За наслідками розгляду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з таких підстав.

Вирішуючи питання про тимчасове обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції зіслався на приписи ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України та на врахування судом досліджених у судовому засіданні обставин, зокрема: наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача боргу, виконавче провадження по його виконанню, яке перебуває у провадженні відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, відсутність необхідності вилучення у боржника паспортного документа, а також відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про дії боржника, спрямовані на виконання рішення суду.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Конституцією України (ст.33), Загальною декларацією прав людини (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські права, та ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантовано право кожного на вільне пересування, у тому числі і право вільно залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Свобода пересування є загальнолюдською цінністю, що користується особливим захистом міжнародного та національного права. Тому втручання у цю свободу повинно здійснюватись на підставі закону, бути доречним і необхідним у демократичному суспільстві (ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції).

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України» ст. 6) визначає підстави тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України.

Державний виконавець має право звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України ( п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження») у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань.

У справі містяться матеріали виконавчого провадження відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції № 34292698 (а.с. 7) з виконання виконавчого листа № 2а-365/11, виданого 07.09.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 83514,28 грн., виданого 07.09.2012 Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 83514,28 грн (а.с. 7, зворот).

Постановою державного виконавця від 23.10.2012 (а.с. 8) оголошено розшук транспортних засобів боржника (а.с. 15).

На виконання вищевказаного виконавчого листа державний виконавець направляв Вимоги на адресу УДАІ в Івано-Франківській області та ВРЕР при УДАІ в Івано-Франківській (а.с. 9, 10, 11).

Актами державного виконавця від 02.10.2012 та 05.12.2012 встановлено, що по місцю проживання боржника (відповідача) двері зачинені, тому не можливо перевірити майновий стан боржника, і залишено вимогу в дверях (а.с. 17, 12).

Згідно Інформаційної довідки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо боржника (а.с. 14).

Отже, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про належні виклики, повідомлення ОСОБА_1 державним виконавцем за місцем його реєстрації (проживання), оскільки двічі державний виконавець залишав вимогу в дверях (а.с. 12, 17 акти державного виконавця); відсутні будь-які дані про те, що відповідач (боржник) знав про наявність зобов`язань за рішенням суду.

Відтак, підстав вважати, що ОСОБА_1 знав про необхідність виконання рішення суду за виконавчим провадженням та вчинення певних дій, спрямованих на його виконання, і ухилявся від виконання зобов'язань, немає.

За таких обставин (відсутність в матеріалах справи даних, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань), апеляційний суд вважає, що законних підстав для втручання у свободу пересування відповідача немає. Тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2013 року скасувати.

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_2, погодженого з начальником відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_6