Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 318/927/17 Головуючий у 1-й інстанції Васильченко В.В.
Номер провадження 22-ц/778/3526/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В,

ОСОБА_2,

секретаря Фесенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Камянсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Камянсько - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулась до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Камянсько - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 17 вересня 2008 року між нею та відповідачем у справі був укладений кредитний договір № СN1-206/052/2008, відповідно до якого відповідач надав ОСОБА_3 кредит, а позичальник отримав його на наступних умовах: розмір і валюта вкладу 20000 доларів США; цільове використання кредиту на споживчі цілі; дата повернення кредиту 17 вересня 2023 року; плаваюча процентна ставка.

Для забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, між ОСОБА_3, ОСОБА_6 та банком 17 вересня 2008 року був укладений договір іпотеки № PCNL-206/052/2008. Предметом іпотеки за цим договором стала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Дніпровська. Квартира належала їм на праві власності, що доводилось свідоцтвом про право власності, виданим Камянсько-Дніпровським міжрайонним управлінням водного господарства 09 вересня 2005 року.

Наприкінці квітня 2017 року вона отримала постанову Відділу державної виконавчої служби від 06.04.2017 року про арешт майна боржника, в якій було зазначено на наявність виконавчого напису № 933 від 13 березня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якого пропонувалось звернути стягнення на квартиру, за рахунок отриманих коштів від реалізації нерухомого майна пропонувалось задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на суму 217 268,77 грн.

Позивачка просила визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначала, що існує судове рішення, постановлене в справі за позовом банку до неї, про стягнення заборгованості за кредитним договором, натомість, заборгованість зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною, без урахуванням сум, які були стягнуті з неї, рішенням Камянсько-Дніпровським районним судом від 24 грудня 2013 року, при цьому вона не погоджується з розміром заборгованості про процентам та зі строком їх нарахування. Нотаріус порушив вимоги п. 2.3 глави 16 Пороядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, яким передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис в разі порушення основного зобовязання та ( або) умов іпотечного договору після спливу тридцяти днів з моменту вчинення відмітки іпотекодавцем на письмовому повідомленні про його отримання або відміки поштового відділення звязку про відправлення повідомлення за адресою, вказаного в договорі іпотеки, та з урахуванням вимог п. 114 Правил надання послуг плштового звязку боржник вважається належним чином повідомлений, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов, кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку, натомість, ніякої письмової вимоги про усунення порушень вона не отримувала.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд визнати поважною причини пропуску строку звернення до суду та поновити його; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 933 від 13 березня 2014 року, здійснений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5; стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг України» на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до суду із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на незаконність рішення суду у звязку невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які приєднані до матеріалів справи (а.с. 99-102, 105).

Сторони не зявились до апеляційного суду, від ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду надійшла заява в якій вона прохала розлядати справу за її відсутністю, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити ( а.с.110 ).

Виходячи з вищевикладеного та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності сторін у справі, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом установлено, що 17 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ « ОТБ БАНК», правонаступником якого є ОТП «Факторинг Україна» був укладений кредитний договір № СN1-206/052/2008, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_3 кредит, в розмір 20000 доларів США з плаваючою процентною ставкою, з терміном повернення кредиту 17 вересня 2023 року.

Для забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, між ОСОБА_6, ОСОБА_3 та банком 17 вересня 2008 року був укладений договір іпотеки № PCNL-206/052/2008. Предметом іпотеки за цим договором стала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Дніпровська, яка належала їм на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Камянсько-Дніпровським міжрайонним управлінням водного господарства 09 вересня 2005 року.

14.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис серії ВТТ № 121029, зареєстрований в реєстрі за № 933, щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_3, та ОСОБА_6. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задоволено вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом 20 110,82 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2 638,34 доларів США, що всього на суму 22 749,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.03.2014 р. (1 долар США = 9,4759 грн.) становить 215 568,77 грн.; витрати повязані з вчиненням виконавчого напису 1 700 грн., а всього на суму 217 268,77 грн. за кредитним договором № СN1-206/052/2008 від 17 вересня 2008 р. Строк за який проводиться стягнення 4 роки 7 місяців 27 днів, а саме з 17.09.2008 р. по 15.05.2013 р. (а.с. 48-49).

04.10.2016 року постановою державного виконавця Камянсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 933 від 14.03.2014 року (а.с. 52).

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII "Про нотаріат" (далі - Закон "Про нотаріат") нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена ОСОБА_1 14 Закону України "Про нотаріат" та ОСОБА_1 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 ОСОБА_1 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 ОСОБА_1 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 ОСОБА_1 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 ОСОБА_1 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 ОСОБА_1 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 ОСОБА_1 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

У даній справі, суд встановив, що спір про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ « ОТБ Банк», правонаступником якого є ТОВ ОТБ « Факторинг Банк», за позовом банку до ОСОБА_3, ОСОБА_7 розглядався в суді. Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2013 року позов банку задоволено й постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь ТОВ ОТБ « Факторинг Банк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 160886.56 грн., 64354.60 грн. заборгованості за відсотками, яка виникла станом на 28.05.2013 року.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 20.01.2014 року ( а.с. 87-89).

Разом із тим, в обґрунтування позову ОСОБА_3 , крім іншого, посилалася також на те, що вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи", зазначені в заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні. Зокрема, ОСОБА_3 не погоджувалася ні з загальною сумою заборгованості, ні з розміром процентів за користування кредитом, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, строк за який проводиться стягнення 4 роки 7 місяців 27 днів, тобто 17.09.2008 року по 15.05.2013 року.

Відповідно до умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за кредитом здійснюються частинами кожного місяця.

Умовами кредитного договору (гафіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні збовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Тобто, у виконавчому написі зазначена сума заборгованості, яка виникла позо межами строку позовної давності, що свідчить про те, що сума заборгованості не є безспірною..

Проте, зазначені обставини суд прийняв без перевірки розрахунків заборгованості позивача , хоча вона заявляла суду про неправильний розрахунок відповідачем всієї суми заборгованості, процентів за користування кредитом і про те, що в цій частині вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" неправомірні. Мотивів, із яких суд не прийняв до уваги ці доводи позивача, в рішенні не наведено.

Відповідно до п.2,3 глави 16 Пороядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчий напис в разі порушення основного зобовязання та ( або) умов іпотечного договору після спливу тридцяти днів з моменту вчинення відмітки іпотекодавцем на письмовому повідомленні про його отримання або відміки поштового відділення звязку про відправлення повідомлення за адресою, вказаного в договорі іпотеки, та з урахуванням вимог п. 114 Правил надання послуг поштового звязку боржник вважається належним чином повідомлений, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

В позовній заяві та в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису вона жодних повідомлень про усунення порушень, розрахунку заборгованості від Банку не отримувала.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що за 30 днів до вчиненням виконавчого напису така вимога направлялася боржнику та була отримана нею, що не уможливило боржника ліквідувати допущену заборгованість, а в разі непогодження з нею виставити заперечення Банку або оскаржити її в судовому порядку.

Таким чином висновок суду першої інстанції про належне направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджується матеріалами справи.

При цьому, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі "ОСОБА_8 проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_9 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_3 щодо неправильного розрахунку розміру процентів за користування кредитом, який був поданий ТОВ "Кредитні ініціативи" нотаріусу для вчинення виконавчого напису, є важливими і такими, що можуть прямо вплинути на результат розгляду справи, а тому не можна погодитися з відсутністю в рішенні суду будь-яких аргументів стосовно відмови в прийнятті судом цих доводів позивачки.

За таких обставин виконавчий напис вчинений нотаріусом без дотриманням Закону України "Про нотаріат", Закону України "Про іпотеку", ОСОБА_1 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості.

Виходячи з наведеного, виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства, оскільки розрахунок покладений в основу визначення безспірності заборгованості є спірним, так як заборгованість позивача, як кредитора перед банком, не визнавалась позивачем, а також відсутні докази, що вказаний розрахунок заборгованості надсилався банком позивачу, оскільки матеріали справи не містять досудової вимоги банку та доказів її направлення і отримання боржником, що не уможливило останнього визнати її, надати заперечення або оскаржити виставлену вимогу та розрахунок заборгованості у судовому порядку.

Крім того, у виконавчому напису зазначено заборгованість, яка виникла за період з 17.09.2008 року по 15.05.2013 року, що значно перевищує трирічний термін визначений законодавством та підтверджує те, що розмір заборгованості є спірним.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанції в загальній сумі 1255,20 грн. (551,20 грн. + 704,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Камянсько - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 933 від 13 березня 2014 року, здійснений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» на її користь суму сплаченого судового збору до суду першої інстанції та до апеляційної інстанції у розмірі 1255,20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: