Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2013/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Пасічник Д. І.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

28.11.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позову вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, та чоловіком ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Москвич 21251», реєстраційний номер НОМЕР_1. За життя ОСОБА_6 не оформив правовстановлюючі документи на вказаний будинок, тому виник спір між дітьми померлого та другою дружиною померлого ОСОБА_7 Вказав, що ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 1996 затверджено мирову угоду, відповідно якої до ОСОБА_2, за згодою ОСОБА_5 та ОСОБА_3, перейшло право власності на житловий будинок, а ОСОБА_7 отримала у власність автомобіль. Крім того, зазначена мирова угода була зареєстрована Кіровоградським ОБТІ 16 січня 1997, як правовстановлюючий документ на спірний будинок. Посилався на те, що ОСОБА_3 проживала у спірному будинку з 1997 року та доглядала за їхню матір ОСОБА_8, а тому за спільною згодою спадкоємців вказаний будинок було вирішено залишити ОСОБА_3, яка проживала разом з чоловіком ОСОБА_4 При оформлені права власності на будинок стало відомо, що оформлення договору дарування коштує значно дорожче, ніж оформлення договору купівлі-продажу, тому ОСОБА_3 погодилась на оформлення договору купівлі-продажу, надавши йому свої паспортні дані і він самостійно оплатив витрати при укладенні договору від 23.12.2000. Вказав, що під час укладання договору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жодних коштів йому, ОСОБА_2, і ОСОБА_5 не сплачували. Однак, сімейне життя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не склалося, останній виїхав із спільного місця проживання, однак зніматися з місця реєстрації відмовився, на підставі чого у 2017 році ОСОБА_3 подала позов до суду з вимогою про зняття ОСОБА_4 з місця реєстрації. Під час розгляду справи ОСОБА_4 було подано до суду зустрічний позов про визнання спірного будинку спільною власністю подружжя. Зазначив, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 мали намір подарувати спірний будинок виключно ОСОБА_3, а не їх подружжю. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу є удаваним правочином, який укладений фактично для прикриття іншої угоди, а саме договору дарування, для безоплатного відчуження майна. Вказав, що за спірний будинок інші спадкоємці жодних коштів не отримували.

Просив визнати договір купівлі-продажу жилого будинку №2936, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 30.12.2000 року недійсним - фіктивним як правочин, що вчинено без наміру створення наслідків, а також просив визнати вказаний правочин, договором дарування із внесенням інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, які свідчать про удаваність спірного договору купівлі-продажу житлового будинку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 актовий запис №7 (а.с.15). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 1996 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, згідно з якою ОСОБА_7 відмовляється від своєї частки в спільній власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 а спірний житловий будинок переходить у власність ОСОБА_2, про що не заперечують ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Також, ОСОБА_4 передає у власність автомобіль М-21251, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з ключами та технічним паспортом НОМЕР_3 ОСОБА_7 (а.с.13).

Додатковою ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 грудня 1996 року визнано право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 який раніше належав ОСОБА_6 (а.с.14).

Як убачається з технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду 24 жовтня 2000 року було проведено технічну інвентаризацію та визначено інвентаризаційну вартість житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3, власником якого зазначено ОСОБА_2 (а.с.10-12).

13 грудня 2000 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 Відповідно до пункту 3 вказаного договору продаж було вчинено за 2240 грн., які ОСОБА_2 одержав від ОСОБА_3 повністю до підписання договору, про що зазначено у п.3 вказаного договору (а.с.9).

Зазначений договір підписано сторонами, посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за №2936 ( а.с.9 зворот).

Судом встановлено, що 02 лютого 1991 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, який в подальшому було розірвано рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2013 року (а.с.8 зворот).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Вважаючи вказаний договір удаваним правочином, позивач посилався на те, що насправді сторони мали на меті укласти договір дарування для безоплатного відчуження майна.

В той же час, позивач не довів належними та допустимими доказами, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, що їх дії буди спрямовані на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов договору купівлі-продажу жилого будинку від 06 жовтня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №2359, ОСОБА_4 продав належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 а ОСОБА_10 купив вказаний житловий будинок за 6518 грн., які ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_10 повністю до підписання договору (а.с.71).

Таким чином, сторона даного правочину - ОСОБА_3, яка перебувала на час його укладення у шлюбі з ОСОБА_4, та який продав свій будинок 06 жовтня 2000 року за 6518 грн., мала б змогу вчинити оспорюваний правочин в інтересах сім'ї саме як договір купівлі-продажу. Іншого сторонами не доведено.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в позові і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду щодо недоведеності позовних вимог про удаваність спірного правочину.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В. Суровицька