У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., СтупакО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, Служба у справах дітей Сумської міської ради, Національний банк України, ОСОБА_7, в особі законного представника ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 рокуПублічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 24 червня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6.) укладений кредитний договір № 9СМБ/2008-АПЗ, відповідно до умов якого позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у розмірі 60 000 євро строком до 23 червня 2023 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки від 24 червня 2008 року № 9СМБ/Zквіп-08, згідно з умовами якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 22 за адресою: пл. Пришибська, 15/1 у м. Суми.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань, у тому числі і за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_6 та за договорами, які були укладені на його забезпечення, зокрема за договором іпотеки від 24 червня 2008 року № 9СМБ/Zквіп-08-1, укладеним з ОСОБА_4 Позичальник взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 11 серпня 2015 року складала 16 054,19 євро, що еквівалентно 377 234 грн 06 коп.

Враховуючи викладене позивач просив у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 9СМБ/2008-АПЗ, а саме суми заборгованості у розмірі 16 054,19 євро (374 129 грн 96 коп.) та суми пені у розмірі 3 104 грн 10 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24 червня 2008 року № 9СМБ/Zквіп-08, шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру № АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності та визнати за банком право власності на вказану квартиру.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 24 червня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ФОП ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 9СМБ/2008-АПЗ, відповідно до умов якого позичальнику відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у розмірі 60 000 євро строком до 23 червня 2023 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки № 9СМБ/Zквіп-08 від 24 червня 2008 року, за умовами якого банку передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № АДРЕСА_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань, у тому числі і за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_6 та за договорами, які були укладені задля його забезпечення, зокрема за договором іпотеки від 24 червня 2008 року № 9СМБ/Zквіп-08-1, укладеним з ОСОБА_4

За умовами п. 1.7 цього договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право на вимогу за кредитними та забезпечувальними договорами (договори застави (іпотеки), укладені Укрпромбанком з боржниками, право вимоги за якими передані у заставу НБУ і забезпечують виконання Укрпромбанком кредитних зобов'язань перед НБУ, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наведений в додатку № 2 до цього договору.

Судами встановлено, що ФОП ОСОБА_6 умови кредитного договору не виконуються, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 16 054,19 євро (377 234 грн 06 коп.), з якої: 14 917,11 євро (347 631 грн 23 коп.) - заборгованість за кредитом; 1 137,08 євро (26 498 грн 73 коп.) - заборгованість за процентами; 3 104 грн 10 коп. - пеня (а. с. 6, 7, т. 1).

Рішенням господарського суду Сумської області від 10 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» 14 917,11 євро (347 631 грн 23 коп.) - заборгованості за кредитом; 1 137,08 євро (26 498 грн 73 коп.) - заборгованості за процентами; 3 104 грн 10 коп. - пені (а. с. 2−6, 94−96, т. 2).

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 36 цього Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п. 4.3 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4 цього договору. Сторони домовились про те, що на протязі 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець зобов'язаний передати іпотекодержателю всю технічну та іншу документацію відносно предмету іпотеки.

Згідно з п. 4.4. іпотечного договору даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, у випадку настання будь-якої з підстав, передбачених п. 4.1 цього договору, одним з наступних способів:

− п. 4.4.1. шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель набуває нерухомість - предмет іпотеки за цим договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості - предмету іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, обраним іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на нерухомість - предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухомість, що є предметом іпотеки;

− п. 4.4.2. шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі - продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі залежної експертної оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночній діяльності. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на предмет іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16.

Враховуючи викладене, оскільки у договорі іпотеки міститься застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 16 березня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Іваненко Ю.Г. СтупакО.В.