АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2235/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: ТОВ «Вищий навчальний заклад «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту», про стягнення інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_7 звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року, залишеним без змін після перегляду в апеляційному порядку, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 250 290 грн.

14.12.2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.06.2012 року.

У порядку виконання судового рішення з заробітної плати ОСОБА_6 та за рахунок продажу майна на користь позивача сплачувались певні суми. Остаточно заборгованість була повністю погашена відповідачем лише 17 березня 2015 року.

Посилаючись на ст.ст. 257, 612, 625 ЦК України та зважаючи на дату подання позовної заяви, позивачем розраховано інфляційне збільшення заборгованості і три проценти річних від простроченої суми в межах строку позовної давності, а саме з 26 листопада 2012 року по дату фактичного погашення заборгованості.

Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь суму інфляційних втрат в розмірі 91 339 грн. 99 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості, що становить 16 891 грн. 22 коп., а всього 108 231 грн. 21 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3% річних в сумі 16 891 грн. 22 коп., інфляційні в сумі 80894 грн. 39 коп., а також судові витрати в сумі 1 253 грн. 46 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що судом не встановлено чи мало зобовязання між сторонами характер грошового, чи мало місце прострочення у виконанні зобовязання. А тому вважає, що рішення суду порушує норми матеріального та процесуального права, суд не повністю зясував обставини справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що в даному випадку між сторонами виникло грошове зобовязання на підставі рішення суду. Вираховуючи суму, що підлягає стягненню, суд врахував, що заборгованість погашалась боржником декількома платежами, починаючи з 26.11.2014 і повністю була погашена 17.03.2015 року. А отже з кожним наступним платежем сума боргу зменшувалась, на підставі чого суд стягнув інфляційне збільшення та три проценти річних.

Колегія суддів погоджується з висновками суду.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа ВНЗ ТОВ «Східноєвропейський університет економіки та менеджменту», про стягнення коштів за придбану квартиру та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 250 290 грн. 00 коп. за придбану квартиру (т.1, а. с. 28 30).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 02.10.2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 250 290 грн. 00 коп., що є еквівалентом 51 500 доларів США, які покупець ОСОБА_6 сплатив, а продавець ОСОБА_8 отримав повністю ще до підписання цього договору.

В цей же день, 02 жовтня 2008 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено нотаріально посвідчено зобовязання, яким визначено, що ОСОБА_6 придбаває квартиру в АДРЕСА_2 за гроші, надані ОСОБА_7.

Тобто ОСОБА_7 сплатив повну вартість квартири замість ОСОБА_6, який у свою чергу, зобовязався виконати умови Зобовязання, а саме виконувати функціональні обовязки викладені в контракті від 01 жовтня 2008 року, укладеному між ОСОБА_6 та Східноєвропейським університетом економіки і менеджменту у повному обсязі на строк до 01 жовтня 2018 року. У разі невиконання ОСОБА_6 своїх зобовязань, сторони домовились про те, що останній передає право власності на квартиру ОСОБА_7 або повертає гроші згідно договору купівлі-продажу (т.1 а.с.11).

Відповідно до контракту від 01.10.2008 року ОСОБА_6 прийнятий на роботу до університету на посаду завідуючого кафедрою теорії і практики перекладу та компаративістики Східноєвропейського університету економіки і менеджменту.

Наказом від 21.09.2010 року №101-к було достроково розірвано строковий контракт з ОСОБА_6 на підставі п. 3 умов контракту і він був звільнений з роботи з 21.09.2010 року за п.4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 18 листопада 2011 року змінено підставу та формулювання причин звільнення ОСОБА_6 з п.4 ст. 40 КЗпП України на ч.3 ст. 38 КЗпП України та визнано датою його звільнення 09.09.2010 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 31 жовтня 2012 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2012 року залишене без змін, яке набрало законної сили. А отже, висновки та обставини, встановлені рішенням від 21.06.2012 є преюдиційними.

14 листопада 2012 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 250 290 грн. 00 коп. (а.с.38).

В порядку примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, 26 листопада 2014 року з заробітної плати відповідача на користь позивача було перераховано 1 283 грн. 66 коп.; 26 грудня 2014 року з заробітної плати відповідача на його користь було перераховано 1 426 грн. 29 коп.; 16 січня 2015 року Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції за рахунок майна відповідача, яке було продане на електронних торгах, було перераховано на його користь 1 138 грн. 81 коп.; 28 січня 2015 року з заробітної плати відповідача на його користь перераховано 1 200 грн.04 коп.; 26 лютого 2015 року з заробітної плати відповідача на його користь було перераховано 1 293 грн. 07 коп.; 26 лютого 2015 року від відповідача на депозитний рахунок ПВ ДВС надійшли кошти в сумі 240 818 грн.18 коп.; 17 березня 2015 року від відповідача на депозитний рахунок ПВ ДВС надійшли кошти в сумі 3 129 грн. 95 коп.

Таким чином, заборгованість в сумі 250 290 грн. 00 коп. повністю сплачена лише 17 березня 2015 року.

Розмір визначених районним судом інфляційних виплат та 3% річних відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже вказана норма визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що даний спір вже був предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Так, скасовуючи рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 травня 2016 року, якими в задоволенні позову ОСОБА_7 було відмовлено, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав на те, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними коштами.

Отже положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Таких висновків дійшов і Верховний Суд України у постановах від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 та від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946 цс15.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Виходячи приведених вище правочинів, укладених між сторонами та рішень судів, які набрали чинності, необхідно прийти до висновку, що зобовязання відповідача, яке виникло на підставі укладеного 02 жовтня 2008 року, між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нотаріально посвідченого Зобовязання, а потім і рішення суду від 21 червня 2012 року, є грошовим і застосування ст. 625 ЦК України до цих правовідносин є правомірним.

Зобовязавши виплатити позивачу грошову суму в сумі 250 290 грн. 00 коп., суд підтвердив наявність між сторонами грошового зобовязання.

Такий висновок суд апеляційної інстанції робить за наявності правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2759 цс15, на яку посилається апелянт.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції, викладених у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :