Справа №591/2538/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1755/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 02 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань станом на 30 квітня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 27042 грн. 92 коп., з яких: 2694 грн. 13 коп. заборгованість за кредитом, 19684 грн. 84 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1263 грн. 95 коп. штраф (процентна складова), тому позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 2694 грн. 13 коп. заборгованості за кредитним договором та 160 грн. судових витрат.

Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині за необґрунтованістю.

Вказане заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії та штрафів і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому, заочне рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту позивач просить залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не врахував обставини того, що укладення між банком і відповідачем кредитного договору саме на таких умовах визначення процентної ставки за користування кредитними коштами, як просив у позовній заяві позивач, а також нарахування пені, комісії і штрафів підтверджується як змістом Заяви, де відповідач своїм підписом приєднався до Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку, що складають договір банківського обслуговування, так і підписаною ним Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Крім того, позивач наголошує на тому, що законом не передбачено обовязку кредитора при укладенні договору відбирати підпис відповідача під кожним аркушем документів, у звязку з чим вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг є передчасним. До того ж, на думку банку, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг є факт отримання ним предмета договору та сплата періодичних платежів згідно з цими Умовами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 про задоволення апеляційної скарги з урахуванням альтернативного розрахунку заборгованості, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_3, який внаслідок відсутності його за місцем реєстрації, за адресою якої він повідомлявся судом про час і місце розгляду справи, що вбачається з повідомлення судового розпорядника, на думку колегії суддів, є таким, кому судове повідомлення вручене належним чином.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2008 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9).

Також 02 липня 2008 року ОСОБА_3 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що по кожній картці існує пільговий період нарахування відсотків у розмірі 0,01% річних, тривалістю 30 днів; базова ставка на місяць складає 3% на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів складає 7% від суми боргу, але не менше 50 грн. та не більше залишку боргу, строк сплати яких до 25 числа кожного місяця; комісія за зняття готівки в банкоматах позивача складає 3% від суми операції; комісія за несвоєчасне погашення боргу складає 1% від загальної суми боргу, але не менше 10 грн. і якщо розмір простроченого боргу є не меншим за 50 грн.; комісія за моніторинг неактивної картки встановлена у розмірі не більше 10 грн.; місячна процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту складає 4,5%; вартість виписки по картці становить 2 грн.; комісія за отримання балансу на чек 10 коп., а за безготівковий платіж 2% від суми операції (а.с. 10).

Крім того, виходячи з матеріалів справи, позичальнику в рамках даного кредитного договору після закінчення строків дії попередніх карток відкривались й інші кредитні картки, а саме:

№ 749500 з терміном дії по квітень 2009 року;

№ 273860 з терміном дії по липень 2010 року;

№ 7798407 з терміном дії по жовтень 2010 року;

№ 447225 з терміном дії по жовтень 2013 року;

№ 512394 з терміном дії по жовтень 2017 року.

З наданого банком розрахунку станом на 30 квітня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 27042 грн. 92 коп., яка складається із: 2694 грн. 13 коп. заборгованості за кредитом, 19684 грн. 84 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2900 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1263 грн. 95 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 6-8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача порушені неналежним виконанням взятих позичальником зобовязань, тому підлягають захисту.

Проте, як вказав суд, ураховуючи, що розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами кредитного договору не визначений, а Тарифи обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Умови і Правила надання банківських послуг позичальник не підписував, тобто, відносно відповідача банк не дотримався вимог про письмову форму правочину, а відтак, на думку суду першої інстанції, Тарифи, Умови та Правила не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, тому суд послався на відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків, пені, комісії та штрафів.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами і в сумі на рівні облікової ставки Національного банку України, вказавши, що така вимога позивачем не заявлялась.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

У статті 207 ЦК України йдеться про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі наведених норм права та встановлених у справі обставин колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що сторонами кредитного договору не було досягнуто домовленості щодо розміру процентної ставки за кредитним договором, так як з підписаної відповідачем Заяви позичальника, а також Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони узгодили базову процентну ставку за кредитним договором у розмірі 36% із розрахунку 360 днів на рік (а.с. 9 на звороті, а.с. 10), у звязку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині заслуговують на увагу.

При цьому, ураховуючи наданий позивачем суду апеляційної інстанції витяг з банківського програмного комплексу, де вказано про строк дії останньої виданої відповідачу кредитної картки до жовтня 2017 року, колегія суддів вважає правильним прийняти за основу розмір процентів за користування кредитними коштами, виходячи з тієї ставки, яка передбачена умовами кредитного договору, тобто, 36% річних.

Однак, як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, банк, починаючи з 01 квітня 2015 року, розраховував до сплати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 43,20% річних, що не передбачено умовами кредитного договору, тому колегія суддів вважає, що заявлений у позовній заяві до стягнення розмір процентів не може бути задоволений у повному обсязі.

У той же час, позивач під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції надав альтернативний розрахунок заборгованості, відповідно до якого нарахував проценти за користування кредитними коштами згідно з умовами кредитного договору, тобто, не більше 36% річних, застосувавши, при цьому, до відповідача і пільгову відсоткову ставку щодо нарахування відсотків, а саме: за період з 01 березня 2013 року по 29 серпня 2014 року у розмірі 30% річних, а за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року у розмірі 34,8% річних, тому колегія суддів вважає за можливе застосувати наданий банком новий розрахунок заборгованості та стягнути з відповідача на його користь проценти за користування кредитними коштами в сумі 2870 грн. 77 коп., на чому наголошував позивач в уточненому розрахунку заборгованості.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів (фіксованої частини та процентної складової), то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.3.1, 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин), банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, вказавши таке:

- значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

- перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо;

- перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

З підписаної позичальником Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони узгодили сплату комісії за несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.) у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн. (а.с. 10).

Однак, з вищезазначеної умови кредитного договору вбачається, що фактично йдеться не про банківську комісію, яка за своєю правовою природою є сплатою за надання банківських послуг, а про відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, тобто, про сплату неустойки.

Проте, таке нарахування комісії у вигляді неустойки не передбачено чинним законодавством, у звязку з чим вимога про її стягнення не може бути задоволена у звязку з її незаконністю, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні комісії, а доводи апеляційної скарги в частині зазначеного, відповідно, не заслуговують на увагу колегії суддів.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), оскільки про їх нарахування сторони не домовлялись ні при укладенні заяви позичальника, ні при складанні довідки про умови кредитування, які підписані відповідачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що про нарахування штрафів йдеться в умовах і правилах надання банківських послуг, колегія суддів не може прийняти до уваги, так як вказані умови не містять підпису відповідача, тому, на думку колегії суддів, позивач не довів, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав він на себе зобовязання зі сплати неустойки у разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Вказаної правової позиції дійшов також Верховний Суд України у постановах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року.

До посилань в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував проти предявленого до нього позову, у звязку з чим, на думку позивача, погодився з усіма вимогами, в тому числі і про стягнення комісії, пені та штрафів, колегія суддів відноситься критично, ураховуючи, що матеріалами справи доведено, що останній не брав участі у розгляді даної справи в суді першої інстанції і, відповідно, своєї позиції щодо предявлених вимог не висказував, так як суд провів заочний розгляд справи.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив заочне рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи, тому заочне рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати і ухвалити нове, яким вказану позовну вимогу задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь банку заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 2870 грн. 77 коп.

В іншій оскаржуваній частині, а саме, щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії, пені та штрафів заочне рішення суду є законним і обґрунтованим, тому його в зазначеній частині необхідно залишити без змін.

Таким чином, загальний розмір кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5564 грн. 90 коп. і складається вона із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 2694 грн. 13 коп., стягнення якої позивачем не оскаржується, та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2870 грн. 77 коп.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати необхідно розподілити в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено на 20,58% (5564,90 грн. * 100% / 27042,92 грн.), тому на користь позивача підлягають поверненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 329 грн. 28 коп. (1600 грн. * 20,58%), а не 160 грн., як визначив суд першої інстанції, а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 362 грн. 21 коп. (1760 грн. * 20,58%), які необхідно стягнути з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.п.2, 3; 309 ч.1 п.п.1, 3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2017 року в даній справі в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказану позовну вимогу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 2870 грн. 77 коп.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 жовтня 2017 року в даній справі в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 329 грн. 28 коп., а також за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 362 грн. 21 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -