Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/1321/17
Провадження № 2/273/670/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Новицького Є. А. секретаря судових засідань Макарчук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільній частковій власності -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року до Баранівського районного суду звернувся ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (надалі також позивачі) з позовом до ОСОБА_4 (надалі також відповідач), третя особа ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільній частковій власності.

Свої вимоги мотивували тим, що позивачі, відповідач та третя особа є співвласниками квартири АДРЕСА_1

Позивачам та відповідачу на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.1999 року належить 35/100 часток цієї квартири, тобто по 11/67 % кожному із них.

Крім того, ОСОБА_2 належить ще 29/100 часток цієї квартири на підставі договору дарування від 21.09.2005 року.

36/100 часток цієї квартири належить брату ОСОБА_2 ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.1999 р.

Таким чином, ОСОБА_2 належить 41/100 часток, ОСОБА_3, 11/100 часток, ОСОБА_4 12/100 часток та ОСОБА_5 36/100 часток вказаної квартири.

Позивачі, відповідач та третя особа між собою добровільно встановили порядок користування квартирою.

ОСОБА_2 зазначає, що з 03.10.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, але шлюб між ними було розірвано рішенням Баранівського районного суду житомирської області від 06.03.2017 року з тих підстав, що відповідач ОСОБА_4 почав зловживати спиртними напоями, скандалити, позбавляти всіх спокою і в день і в ночі.

Таку поведінку відповідач продовжує до цього часу, на зауваження не реагує, доказами чого є відповідні протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Позивачі вважають, що виділити відповідачу ОСОБА_4 в натурі його частину квартири є неможливим, оскільки його частка є незначною.

З огляду на викладене, позивачі вирішили звернутися до суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву, згідно якої наполягала на задоволенні позову, справу просила слухати без її участі.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, згідно якої наполягала на задоволенні позову, справу просила розглядати за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, через канцелярію Баранівського районного суду подав заяву, згідно якої не заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позивачі сплатили йому 13 000 (тринадцять тисяч) гривень грошової компенсації за його частку, справу просив розглядати без його участі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про причини неявки в судове засідання чи про його відкладення до суду не надходило.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.12.1999 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 належить 35/100 квартири в АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Також, згідно договору дарування від 21.09.2005 року ОСОБА_2 додатково належить 29/100 вказаної вище квартири (а.с. 7).

Крім того, судом встановлено, що окрім решти, ОСОБА_5 також є власником 36/100 частки квартири (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналізуючи всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що дійсно частка відповідача у порівнянні з іншими співвласниками, зокрема з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є незначною і не може бути виділена йому в натурі.

При цьому, суд вважає доведеним той факт, що спільне володіння і користування майном (квартирою) усіх співвласників квартири разом з відповідачем є неможливим, адже відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 16,17).

З огляду на викладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд вважає, що вимога позивачів про припинення права ОСОБА_4 на його частку у вище вказаній квартирі підлягає задоволенню.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з позивачів на користь відповідача грошової компенсації в розмірі по 6480 грн. з кожного, адже відповідач підтвердив факт отримання коштів про що зазначив у заяві про визнання позову.

Крім того, керуючись ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Припинити право ОСОБА_4 на його частку у квартирі АДРЕСА_1, яка складає 12/100 ід. часток цієї квартири, та передати його частку у спільну часткову власність, визначивши за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою смт. Першотравенськ Баранівського району Житомирської області, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, право власності на 6/100 ід. часток цієї квартири та за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою смт. Першотравенськ Баранівського району Житомирської області, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2, право власності на 6/100 ід. часток цієї квартири.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 640 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Є.А. Новицький