АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер 753/3345/17 Головуючий у 1 інстанції - П'ятничук І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М.,Поливач Л.Д.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку " Надія», третя особа Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація про надання згоди на внесення клопотання про виключення житлового приміщення з числа службових за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що на нас роботи в ПАТ «НВП Сатурн» на посаді двірника 27 січня 1997 року її було видано ордер на право зайняття службового житлового приміщення - однокімнатної квартири АДРЕСА_1. 14 квітня 2006 р. її звільнено з посади двірника ПАТ «НВП Сатурн», за власним бажанням. На час звільнення строк її роботи двірником становив 10 років і 9 місяців. В подальшому, 27 квітня 2016 р. вказана квартира була передана на баланс ОСББ «Надія» в зв'язку з ліквідацією ДП ЗАТ «НВП «Сатурн». Однак, на її звернення щодо подання клопотання про виключення даної квартири з числа службових подану з відповідними документами вона отримала від відповідача відмову і її було запропоновано займати квартиру на умовах договору оренди з встановленням орендної плати в розмірі 4000 грн. на місяць З вказаним рішенням вона погодитись не може, тому з підстав ст.ст. 4,6,10,26 ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст.344 ЦК України просила надати її дозвіл на внесення клопотання до виконавчого комітету Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_2 в м,Києві.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд дійшов помилкового висновку про те,що обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав та інтересів не відповідає вимогам закону та не врахував доводи про те, що ДП ЖКВ «Сатурн», припинило свою статутну діяльність і будинок передано на баланс ОСББ "Надія",яке порушує право позивачки на житло і тому позивачкою обрано саме такий спосіб захисту Вважає, що саме рішення суду як акт індивідуального піднормативного регулювання і покликання судового рішення полягає у відновленні законності, порушеної однію зі сторін, упорядковує і вносить стабільність у відносини цивільного обігу. Функції судового рішення та здійснення індивідуального регулювання поведінки полягає в тому, що вони здійснюються на основі норм об'єктивного права, додатково впорядковують суспільні відносини в межах і формах, передбачених нормами права, і за своїм характером рішення суду не може суперечити цим функціям.

По-друге, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд посилався на п. 6 постанови «Про службові жилі приміщення», однак що саме за постанова дату її прийняття, та орган що її прийняв не вказує. Ймовірно суд мав на увазі абзац 2 пункту 6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» затверджених Постановою Ради міністрів Української РСР від 04.02.1988 року за № 37 виключення житлового приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням відповідного комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів з наданням необхідного переліку документів.

Поряд з цим, зазначає представник, судом не враховано, що особи, які отримали службове житло і не перебувають на квартирному обліку, не підлягають виселенню зі службового житлового приміщення після 10 років роботи на підприємстві, установі, організації або наявності іншої з підстав, про що прямо зазначене в ст. 125 Житлового кодексу УРСР. Вказане житлове приміщення набуває статусу постійного, в разі якщо підприємство, установа чи організація не надасть постійне житло. Проте, у позивачки права ініціювати питання про виключення житла з числа службових і надання його для постійного проживання в діючому житловому Законі України не має.

Відповідно до статті 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.

Аналогічний припис міститься у ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло.

У випадку суперечності норм закону(Житлового Кодексу) та Конституції України , які прийняті Верховною Радою України, колізія вирішується на користь Конституції, яка має найвищу юридичну силу.

Як зазначено в мотивувальній частині рішення: "судом не встановлено обставин які б свідчили що потреба у використанні спірної службової квартири відповідачем - відпала".

В цій частині суд допустився помилки оскільки спірна квартира ніколи не була визначена чи закріплена за відповідачем як службова, про що зазначено в позовній заяві, а саме, що згідно ст. 15 Житлового Кодексу Української РСР та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 31.01.2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» повноваження щодо прийняття рішень про включення житлових приміщень до числа службових жилих приміщень відноситься до компетенції районних в місті Києві державних адміністрацій.

Крім цього відповідно до ст. 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» майно об'єднання утворюється з:майна, переданого йому співвласниками у власність; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Майно, придбане об'єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.

Статтею 6 згаданого Закону визначено, що об'єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках), розпорядження майном що не є власністю співвласників не входить до компетенції ОСББ.

Таким чином представник позивачки вважає, що суд зробив невірний висновок про те що спірна квартира є службовим житлом відповідача та без достатніх підстав відмовив в задоволені позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСББ "Надія" проти апеляційної скарги заперечувала та просила апеляційну скаргу відхилити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належно, проте про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді. Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно постанови Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення» службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації та виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно до архівного витягу із розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації від 19.12.1996 р. №1599 «Про житлові питання працівників підприємств, організацій та установ» ОСОБА_2 яка працює з 1995 р. двірником ВАТ НВП «Сатурн» на період роботи двірником видано ордер № 0152 від 27 січня 1997 року на службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на сім'ю складом дві особи (а.с. 17,8). Відповідно до наказу від 14.04.2006 р. ОСОБА_2 звільнена з посади двірника за власним бажанням. ( а.с. 9). Згідно листа від 11.11.2005 р. Святошинською районною у м.Києві державною адміністрацією повідомлено ОСОБА_2, що будинок АДРЕСА_2 після дотримання всіх умов передачі, перейде до комунальної власності району і її заява щодо передачі квартирі в постійне користування може бути розглянуто після завершення передачі будинку (а.с. 11). Відповідно до листа №41 від 20.05.2016 р. ДП ВАТ «Сатурн» ЖКВ «Сатурн» позивача повідомлено, що в буд. АДРЕСА_2 в м.Києві створене з 01.04.2016 р. ОСББ «Надія» (а.с. 10). Відповідно до листа Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 20.12.2016 р. позивачу роз'яснено, що питання виключення з числа службових жилих приміщень спірної квартири вирішується при поданні клопотання організацією, якій належить службова жила площа (а.с 14). Відповідно до заяви позивача яка підписана мешканцями будинку АДРЕСА_2 щодо виведення квартири НОМЕР_1 з числа службових мешканці вказаного будинку заперечень не мають. ( а.с. 15-16). Судом встановлено, що в січні 2017 р. позивачка зверталась до відповідача з заявою щодо надання клопотання про виключення спірної квартири з числа службових ( а.с. 18, 19, 20). Відповідно до протоколу №4 від 20.12.2016 р. засідання правління ОСББ «Надія» прийняте рішення про надання службових приміщень НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в оренду, згідно умов розробленого договору оренди з встановленням орендної плати за кв.НОМЕР_1 - 4000 грн. за кв. НОМЕР_2- 3000 грн. (а.с. 21). Відповідно до акту від 27 квітня 2016 року приймання передачі житлового комплексу або його частини з балансу ДП ЖКВ «Сатурн» на баланс ОСББ «Надія - Р.Роллана 14» та переліку до цього акту, вказаний будинок АДРЕСА_2 в м.Києві прийнято на баланс ОСББ «Надія» ( а.с. 64-84, 120). Відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації від 18.07.2016 р. в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_2, її донька ОСОБА_6 та онука ОСОБА_4 ( а.с. 98). Згідно довідки №548 від 13.09.2017 р. позивачка разом з донькою та онукою перебуває на квартирному обліку з 08 липня 2016 р. у складі сім'ї з 3 осіб. (а.с. 119). Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволені позову суд першої інстанції виходив з відсутності порушень з боку відповідача ОСББ "Надія" її прав щодо користування квартирою АДРЕСА_2 як службовим приміщенням та не встановив обставин які б свідчили що у відповідача відпала потреба в використанні вказаного приміщення. Окрім цього суд вважав, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права,оскільки її вимоги щодо зобов'язання ОСББ подати клопотання до виконавчого комітету Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, про виключення квартири з числа службових не передбачені законом.

Такий висновок суду зроблено щодо всіх заявлених позивачем вимог та на підставі поданих сторонами доказів, яким дана правильна оцінка. У рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими.

Заперечення в апеляційній скарзі проти висновку суду про відсутність обставин які б свідчили що у відповідача відпала потреба в використанні вказаного приміщення як службовим не грунтуються на встановлених судом обставинах про те, що квартира відповідно до ордеру від 27 січня 1997 року видавалась позивачці як службова,а відтак при передачі будинку на баланс ОСББ "Надія" квартира передана саме як службова і належить за законом до майна ОСББ.

Не заслуговують також на увагу доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду про обрання позивачкою способу захисту свого права не передбаченого законом, оскільки заявлені позивачкою вимоги про зобов'язання відповідача надати згоду на подання клопотання до Святошинської райдержадміністраціі м. Києва про зміну статусу службової квартири не узгоджуються з способами захисту визначеними ст.16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або і відсутність обов'язків. Суд може захисти цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.2 ст. 16 ЦК).

Відповідно до ст. ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав чи та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким,а конкретним способом захисту свого права.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника ( особу,яка порушила ці права). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Тобто, за змістом зазначеної норми обрання способу захисту свого порушеного права та права визначення предмету та правових підстав позову, законом передбачено виключно позивачеві і суд без його згоди не може їх змінити.

Вирішення питань пов'язаних зі зміною статусу майна (квартири ) є виключним правом загальних зборів ОСББ "Надія",а не його голови чи правління, проте рішення загальних зборів ОСББ "Надія" не існує та не приймалось.

Між тим, позивачка не позбавлена права звернутися саме до власників квартир та членів ОСББ "Надія" з проханням про проведення загальних зборів, які за законом є вищим органом об'єднання і до компетенції яких входить вирішення питань щодо майна ОСББ, та прийняття рішення про виведення квартири, якою вона користується зі статусу службової і надання квартири в її постійне користування, і, лише в разі відмови зборів в задоволені її звернення, у неї виникло би право на оскарження такого рішення,а тому посилання на те, що позивачка не має іншого способу захисту свого права як тільки той що вона обрала (зобов'язання відповідача подати клопотання про виведення квартири зі статусу службової) є необґрунтованими.

Є безпідставними та такими, що не були включені позивачкою ні до підстав, а ні до предмету заявленого нею позову доводи про те, особи які отримали службове житло і не перебувають на квартирному обліку, не підлягають виселенню зі службового житлового приміщення після 10 років роботи на підприємстві, оскільки з боку відповідача перешкод щодо проживання позивачки в спірній квартирі не встановлено і на час розгляду справи вимоги про її виселення не було заявлено.

Стосовно доводів апеляційної скарги про посилання судом на п. 6 постанови «Про службові жилі приміщення» та не зазначення дати її прийняття та органу який її прийняв, ці доводи є формальними та не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни судового рішення,і, можливо, ці доводи є підставами для виправлення описки чи роз'яснення судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з цим, зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України. Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року залишати без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: