Справа № 428/9761/17
Провадження №2/428/2420/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач є донькою позивача, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але не мешкає за вказаною адресою з липня 2014 року, виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації. Реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, тому він звернувся з даним позовом до суду.

Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Представник позивачу у позові вказала прохання розглядати справу без її участі. Від відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВВС №095400 від 26.03.2004 року.

З копії довідки про склад сімї №10273, виданої 15.09.2017 року Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 54/71 зареєстровано 1 особу ОСОБА_3.

У відповідності до заяви ОСОБА_2 серії 36 АВ 1942910, посвідченої т.в.о. нотаріуса ОСОБА_4 13.08.2016 року, остання просить зняти її з реєстраційного обліку з житлової площу, розташованої за адресою: Україна, АДРЕСА_1.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратив інтерес до житла.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С.Журавель