Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2823/17

номер провадження 2/695/1494/17

20 листопада 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря - Бреуса В.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради про встановленя факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача по справі ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на майно до якої, серед іншого, входить 1/2 частина житлового будинку садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. На час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом з ОСОБА_4 та після смерті останнього відкрито користувався та фактично володів вказаним спадковим майном, а тому фактично спадщину прийняв, хоча і не звертався до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. В подальшому позивач виявив намір належним чином оформити свої спадкові права, однак державний нотаріус Золотоніської державної нотаріальної контри відмовила йому у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину в зв'язку із відсутністю в останнього правовстановлюючого документа на частину житлового будинку, окрім того прізвище спадкодавця в одних документах записане як «Оніщенко», а в інших «Онищенко», що унеможливлює встановити родинні відносини між померлим та спадкоємцем. За таких обставин ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду із вказаним вище позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали суду пояснення аналогічні поясненням, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Золотоніської міської ради, в судове засідання не з'явився, однак від відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій останній проти позову не заперечує, просить суд розглянути справу без участі свого представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона є рідною тіткою позивача по справі та сестрою померлого ОСОБА_4, та ствердила, що позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 є сином та батьком, окрім того, позивач проживав разом із батьком до дня його смерті та в подальшому користувався будинком, який належав померлому ОСОБА_4

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 у 1999 році, та ствердила, що позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_4 є сином та батьком.

Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як вбачається із постанови Золотоніської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.09.2017 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку у праві власності житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель і споруд, який розташований по АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на частину житлового будинку та факту родинних відносин між померлим та спадкоємцем.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України суд встановлює факт родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Так судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.1973 року, прізвище покупця вказано саме як ОСОБА_4.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, від 12.10.2016 року, вбачається, що прізвище померлого зазначене саме як ОСОБА_4.

Однак, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1, серії НОМЕР_2 від 26.05.1966 року, вбачається, що прізвище батька позивача зазначено як ОСОБА_4, що на думку суду суперечить усім доказам доданим до матеріалів справи та проаналізованих судом.

. Така невідповідність в написанні прізвища батька позивача виникла внаслідок помилки, що пов'язана із неправильним перекладом прізвища з російської на українську мову.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Таким чином факт родинних відносин між померлим та позивачем стверджується поясненнями свідків, а також співпадіннями особистих даних зазначених в договорі купівлі-продажу від 25.12.1973 р., свідоцтві про одруження серії НОМЕР_3 від 03.09.1999 р., свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, від 12.10.2016 р., а також заповітом від 27.04.2015 року, складеного померлим на ОСОБА_1 та посвідченим державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі №557. Суд враховує, що у всіх вказаних вище документах співпадають ім'я та по-батькові, місяць і рік народження, а також місце народження особи, що в свою чергу дає суду підстави вважати, що вказані докази є належними та містять інформацію достатню для встановлення обставин, що обґрунтовують вимоги позивача.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Як зазначалося вище ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, від 12.10.2016 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

ОСОБА_4 за свого життя склав заповіт від 27.04.2015 року, який посвідчений державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. та зареєстрований в реєстрі №557, яким все своє майно заповів ОСОБА_1

З матеріалів справи судом вбачається, що позивач до нотаріальної контори в установлений чинним законодавством строк для прийняття спадщини не звернувся, а тому спадщину в порядку спадкування за заповітом не прийняв.

Однак, при вирішенні вказаної справи суд бере до уваги. що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.06.2017 року, яке вступило в законну силу, встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постійно проживали разом.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Нормами ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За таких обставин судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в силу вимог ст. 1261 ЦК України відноситься до першої черги спадкування за законом та фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 в порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно із ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Вказаною вище постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.09.2017 року однією із підстав відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами зазначено відсутність правовстановлюючого документа на дане майно.

Однак суд бере до уваги, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.1973 року купив 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що стверджується відповідним договором купівлі-продажу, який посвідчений нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №5814, копія якого додана до матеріалів справи.

Факт належності вказаної частини будинку із відповідною частиною господарських споруд ОСОБА_4 стверджується також відповідним повідомленням КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 07.08.2017 року №740, згідно якого вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано у Золотоніському відділку комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 в розмірі ? частини на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.1973 року.

Таким чином, враховуючи, що на час набуття права власності на вказане будинковолодіння нормами чинного, на час укладення договору купівлі-продажу, законодавства не передбачалося окрема реєстрація права власності на майно, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 за життя належало на праві власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином судом встановлено, що позивач по справі є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та має право на спадкування за законом на все майно , що йому належало на момент смерті, оскільки він постійно проживав зі своїм батьком на день смерті, а тому фактично прийняв спадщину після смерті свого батька порядку передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Як вбачається із копії спадкової справи після померлого ОСОБА_4, наданої Золотоніською міською державною нотаріальною конторою, позивач є єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріальної контори по питанню оформлення своїх спадкових прав на майно після смерті ОСОБА_4

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1261, 1268 ЦК України та ст. 10, ст., ст. 11, 209, 212, 213 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Золотоніської міської ради про встановленя факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а відповідно ОСОБА_4, що помер ІНФОРМАЦІЯ_3, є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 27.04.2015 року державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. за реєстровим № 557, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 22 листопада 2017 року.