Справа № 2-32/11 Провадження № 22-ц/772/2692/2017Головуючий в суді першої інстанції Ковганич С. В.
Категорія Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.08.2017 року у справі за заявою ОСОБА_3 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Тульчинського МРЕВ УДАІ у Вінницькій області, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автобус та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Калузьке автотранспортне підприємство», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд із заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.04.2013 у цивільній справі № 2-32/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Тульчинське МРЕВ ВДАІ у Вінницькій області про визнання права власності на транспортний засіб та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ПАТ «Калузьке автотранспортне підприємство», третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно судом було вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30750 грн., як компенсацію за вартість 1/4 частки у праві власності на спадкове майно, що складається з транспортного засобу - автобусу БАЗ А-079.04/2006 року випуску, № кузова НОМЕР_1, № шасі НОМЕР_2.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.08.2017 року заяву ОСОБА_3 про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання задоволено.

Поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа № 2-32/11 виданого Тульчинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30750 грн., як компенсацію за вартість 1/4 частини у праві власності на спадкове майно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У справі встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 30750 грн., як компенсацію за вартість 1/4 частки у праві власності на спадкове майно, що складається з транспортного засобу - автобусу БАЗ А-079.04/2006 року випуску, № кузова НОМЕР_1, № шасі НОМЕР_2.

22.05.2013 року Тульчинський районний суд Вінницької області, видав ОСОБА_3 виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на суму 30750 грн., як компенсацію за вартість 1/4 частки у праві власності на спадкове майно.(а.с. 128).

Постановою державного виконавця від 20.09.2013 року, зазначений виконавчий документ повернуто стягувачу і зазначено строк повторного пред'явлення до виконання, а саме : 20.09.2014 року (а.с. 128).

Відповідно до виписки з медичної карти ОСОБА_3 з 22.09.2014 року по 10.10.2014 року та з 04.03.2015 року по 10.03.2015 року перебувала на лікуванні (а.с. 129, 130).

Задовольняючи заяву про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що пропущений строк для пред'явлення виконавчого документу до виконання слід поновити, так як зазначений строк пропущено ОСОБА_3 з поважних причин.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції судова колегія вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильний висновок суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 було пропущено строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, оскільки вона важко перенесла смерть сина, після його смерті важко захворіла, в зв'язку з чим понесла значні витрати на лікування та опинилася у скрутному матеріальному становищі, а 17.09.2014 року вона отримала важку травму - перелом лівого стегна зі зміщенням, судова колегія вважає обґрунтованим.

Згідно з ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судом першої інстанції вірно було враховано висновки викладені в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 13.07.2017 року, якою було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скасовано попередню ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.06.2017 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, а питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у справі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29 липня 1998 року, п. 37).

У рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року (п. 40) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інтонації апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Ураховуючи наведене, судова колегія вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити - без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.08.2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис М. В. Матківська

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев