Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3587/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ходько В.М.
Є.У.№ 319/300/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року,
В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що у період з 1983 року по 1985 рік він проходив військову службу на території Афганістану, де отримав вогнепальне сліпе осколкове поранення з ушкодженням печінки, діафрагми, нижньої долі лівої легені, що підтверджується медичними документами, внаслідок чого він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Вважає, що йому завдана моральна шкода в розмірі 50 000 грн., яку просив відшкодувати за рахунок Міністерства оборони України.
Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи позивач і його представник ОСОБА_3 не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, а тому апеляційна скарга на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України розглянута за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою.
Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
По справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Афганістану в період з 06.05.1983 року по 02.01.1985 року, в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою об`єднаного військового комісаріату Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області від 01.02.2017 року № 7 та записом у військовому квитку НОМЕР_1 (а.с.10,11).
Із наданих позивачем копій медичних документів вбачається, що в період проходження військової служби він отримав поранення, які призвели до стійкої втрати працездатності, внаслідок чого з приводу хронічних захворювань він систематично проходить курси лікування в різних медичних закладах (а.с.12).
Згідно свідоцтва про хворобу № 3241 від 15.11.1984 року військово-лікарська комісія 442 ОВКГ ім. З.П. Соловйова по хірургічному проф.. ГВВК 6 встановила причинно-наслідковий зв`язок між отриманим ОСОБА_1 у вересні 1984 року пораненням та виконанням обов`язків військової служби (а.с. 12).
28.02.1985 року позивачу при первинному огляді була встановлена ІІ група інвалідності, а 27.03.1986 року, 17.03.1987 року, 03.03.1988 року, 21.03.1989 року, 02.03.1990 року, 12.03.1991 року за результатами повторних оглядів ЛТЕК (МСЕК) її підтверджено, 21.03.1996 року встановлена ІІІ група інвалідності, 25.03.1997 року її підтверджено, 24.06.1997 року знов встановлена ІІ група інвалідності і 03.07.2000 року встановлено безстроково ІІ групу інвалідності, причиною якої є поранення, захворювання отримане при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується виписками із актів огляду ЛТЕК (МСЕК) до довідки серії ЗАП-Р-82 № 034347, серії ЗАП-Р-82 № 032734, серії ХАР-К-82 № 031298, серії ЧНЦ-К-82 № 018980, серії ВТЄ-25 № 076038, серії ВТЄ-25 № 084694, серії ВТЄ-25 № 076227, серії ВТЄ-26 № 031111, серії ВТЄ-26 № 031652, серії МСЕ № 115417, серії МСЕ № 103653 відповідно (а.с.13-23).
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.
Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв`язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.
За вимогами ч.3ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч.1ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно дост.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.
Крім того, уст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.
З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 06 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.
Головуючий:

Судді: