Справа № 357/2919/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3861/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 13 22.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

22 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Іванової І.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 20 мінімальних заробітних плат - 64 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 травня 2016 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться по АДРЕСА_1 в торгівельному розважальному комплексі, господарську діяльність в якому здійснює відповідач, зафіксовано факт піратства шляхом реалізації магніту сувенірного, у структурі якого відтворено твір образотворчого мистецтва, авторські права на який належать ОСОБА_2 Позивач зазначає, що вказаний товар є контрафактною продукцією, він містить у собі примірники товарів образотворчого мистецтва, які були створені позивачем ще у 2013 році та увійшли до збірника «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що з відеозапису вбачається, який саме товар був придбаний у відповідача та він є ідентичним товару, який міститься у збірці творів образотворчого мистецтва. Відповідач не надав доказів, які спростовували б його вину та підтверджували правомірність використання реалізованого примірника твору. Позивач не погоджується з висновками суду щодо призначення експертизи, оскільки на придбаному товарі відтворено примірник твору образотворчого мистецтва, майнові права на який належать позивачу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується копією витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вид діяльності відповідача - роздрібна торгівля книгами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.61) та роздрібна торгівля газетами, канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах (основний) (КВЕД 47.62) (а.с.7-11).

Згідно свідоцтва № НОМЕР_2 від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_2 є автором збірки товарів образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_4» (а.с.16).

Згідно товарного чека від 13 травня 2016 року по АДРЕСА_1 було продано один магніт вартістю 8 грн. (а.с.15).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав будь-яких доказів того, що зображення твору із збірки товарів образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_4» розміщені на магніті, який було придбано у відповідача, а фото магніту, наявного в матеріалах справи і магніт, який було придбано у відповідача, є одним і тим самим магнітом.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно положень ст. 440 ЦК України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 1 Закону України Про авторське право і суміжні права» контрафактний примірник твору - примірник твору, опублікований і (або) розповсюджений з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.

У пункті 44 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз'яснено, що особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначає про те, що він є автором твору образотворчого мистецтва, а відповідач продає товар, який є контрафактною продукцією та містить у собі примірник твору образотворчого мистецтва, який було створено позивачем та який увійшов до збірника «ІНФОРМАЦІЯ_4».

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав до суду відеозапис, з якого вбачається, що в торговельній точці, підприємницьку діяльність у якій здійснює відповідач, було розповсюджено товар, а саме магніт, на якому зображено належний позивачу твір образотворчого мистецтва.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що фото магніту, яке додано до позовної заяви, зроблено саме з магніту, який придбаний у відповідача. Однак, з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що зображення на магніті, наданому до суду, та на магніті, який було знято на відео під час його придбання, є ідентичними.

У абзаці 4 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Враховуючи зазначене, законність використання об'єкта авторського права зобов'язаний довести відповідач.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що при використанні об'єкта авторського права ним не були порушені вимоги Закону України «Про авторське право і суміжні права».

У матеріалах справи містяться копії образотворчого твору ОСОБА_2; товарний чек, виданий в магазині по АДРЕСА_1, які містять відбиток круглої печатки із зазначенням «ФОП ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1», із зазначенням найменування товару магніт за ціною 8 грн. за 1 шт.

Посилання ФОП ОСОБА_3 не незаконне проведення позивачем відеозйомки не заслуговує на увагу, оскільки вказана обставина не є предметом спору та не спростовує порушення відповідачем авторських прав ОСОБА_2

Таким чином, позивач, авторські права якого є порушеними, має право на стягнення компенсації.

Способи цивільно-правового захисту авторського права і суміжних прав визначені ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Згідно вимог п.п. «г», «е» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

У позовній заяві ОСОБА_2 просить стягнути на його користь компенсацію в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, а саме 64 000 грн.

Однак, заявлена позивачем до стягнення сума підлягає зменшенню до 10 мінімальних заробітних плат, а саме 32 000 грн., оскільки позивачу не завдано істотних збитків реалізацією магніту вартістю 8 грн.

Доводи відповідача щодо розрахунку суми компенсації з мінімальної заробітної плати, розмір якої було встановлено станом на травень 2016 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як на момент ухвалення судового рішення про стягнення компенсації так і на момент звернення до суду мінімальна заробітна плата становить 3 200 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір за позовну заяву та апеляційну скаргу, підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 672 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист авторського права та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, проживаючої АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, проживаючого АДРЕСА_3, компенсацію у розмірі 32 000 (тридцять дві тисячі гривень) та судовий збір у розмірі 672 (шістсот сімдесят дві гривні).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Іванова І.В.

Кашперська Т.Ц.