№ 637/549/17-ц
17 серпня 2017 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:
гол-чого судді Стеганцова С.М.,
при секретарі Реуцькій Н.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь 5 900 гривень переданих на підставі договору позики, а також суму інфляційних витрат 389, 40 гривень, 3 проценти річних 88, 25 гривень і суму пені передбачену договором за 182 дні в розмірі 10 тисяч 783 гривні.
В обґрунтування позовних вимог пояснює, що 17.11.2016 року між ним і відповідачем був укладений письмовий договір позики на суму 5 900 гривень, відповідачка отримавши гроші, повинна була повернути їх до 30.11. 2016 року.
У встановлений термін гроші позивачеві повернуто не було.
На теперішній час відповідач по справі відмовляється виконувати свої зобов'язнання тому позивач змушений звернутися до суду про стягнення неповернутої суми коштів по борговій розписці.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на задоволенні позовних вимог.
Відповідач по справі до суду на 27.06.2017 року не зявилась надала заяву про перенесення судового засідання (а.с.14), після цього відповідачка до суду не зявилась чотири рази 13.07., 27.07., 08.08., 17.08.2017 року, хоча належним чином була повідомлена про час і день розгляду справи по суті по місцю реєстрації відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.а.с.15-28).
Оскільки від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, то суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
З наданої позивачем до суду розписки вбачається, що 17.11.2017 року між сторонами був укладений договір позики на суму 5 900 гривень.
З даної розписки вбачається, що відповідачка по справі - ОСОБА_2, отримавши гроші, обіцяла повернути гроші в строк до 30.11.2017 року.
На підтвердження своїх обіцянок відповідачка в день отримання грошей 17.11.2017 року власноруч написала розписку в присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 оригінал і копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.8,29). Розписка відповідачем була дана власноручно без тиску зі сторони позивача, що підтверджує позивач в суд.
З пояснень позивача встановлено, що у встановлений термін гроші позивачеві повернуто не було.
На даний час ОСОБА_2, свої зобов'язання за договором не виконала.
Із вищевикладеного суд вбачає, що між сторонами виникли правовідносини по договору позики. Письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, позивач надав суду простий письмовий договір позики між відповідачем і позивачем.
Так як позивачем передавалася вказана вище сума він згідно ст.1047 ЦК України уклав з відповідачем договір позики у письмовій формі.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, суду у підтвердження укладення договору позики був наданий письмова розписка (а.с.8, 29).
Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України, договір позики був укладений у письмовій формі, згідно законодавства. Підстав для визнання даного договору недійсним нема. Розписка відповідачем була дана власноручно без тиску зі сторони позивача, як пояснив позивач і його представник в суді.
Позивач у своєму позові, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить суд стягнути з боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити 3% річних від простроченої суми - 88, 25 гривень, а також суму інфляційних витрат 389, 40 гривень, і суму пені - 1% від отриманої суми за кожен день прос рочки, за 182 дні в розмірі 10 тисяч 783 гривні.
Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором.
Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В правовій позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс/13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного суду України щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розуміння ст. 57-59 ЦПК України з приводу щодо несплати суми по договору позики. Відповідач зайняв позицію неявки до суду не зявлявся на пошту для отримання судових повісток, хоча не перше судове засідання надав заяву про перенесення слухання справи.
Тому суд вважає дану суму боргу необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, а також суму інфляційних витрат 389, 40 гривень, 3 проценти річних 88, 25 гривень і суму пені передбачену договором за 182 дні в розмірі 10 тисяч 783 гривні.
Також з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень, сплачені позивачем при подачі позову до суду.
Керуючись ст.10,11,13,27,212,214-215 ЦПК України
ст. 625, 1046-1051 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 17 115,65 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 гривень.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: С.М. Стеганцов