Справа № 132/1142/17 Провадження № 22-ц/772/2287/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Матківської М.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., позивача, апелянта ОСОБА_2, його пред-ставника, адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судо-вому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідаль-

ністю «Сота» про відшкодування шкоди, завданої злочином,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

11 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся у Калинівський районний суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Сота» про відшкодування шкоди, завданої злочином. Позов мо-тивований тим, що 01 жовтня 2004 року біля 16.00 години на вул. Шевченка в м. Калинівка, Вінницької області ОСОБА_4, керуючи технічно справним вантажним автомобілем НОМЕР_1 з напівпричепом д/н НОМЕР_2, у порушення вимог п.2.3 (б), 11.2; 13.1; 13.3 Правил дорожнього руху України не забезпечив рух автомобіля якомога ближче до правого краю проїжджої час-тини, не дотримався безпечного інтервалу при зустрічному розїзді, виїхав транспортним засобом на зустрічну смугу руху, де напівпричепом зіткнувся з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням позивача. Внаслідок зітк-нення позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. У результаті протиправних дій працівника ТОВ «Сота» ОСОБА_5 позивач став інвалідом II групи, на 70% втратив працездатність, позбавлений можли-вості влаштуватися на робо-ту, що зумовило втрату заробітку в розмірі 413081,00 гривні, сума якого з 01 жовтня 2004 року по 01 травня 2012 року становить 190592,00 гривні, з 01 травня 2012 року по 01 серпня 2015 року - 222489,00 гривень. Крім того, у звязку із завданням неправомірними діями ОСОБА_5 шкоди його здо-ровю, істотним порушенням його нормальних життєвих звязків позивач за-знав суттєвих моральних втрат, змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Внаслідок значного психологічного впливу обставин, повязаних з постійним болем, тривалим лікуванням та хвилюванням щодо по-дальшого лікування і стану здоровя позивач повністю був позбавлений мож-ливості реалізації власних звичок і бажань, утримання сімї. Також у звязку із вказаною подією у позивача значно погіршився стан психічного здоровя. За таких обставин ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь 974577,46 гривень, з яких: 61496,46 гривень - майнова шкода, 500000,00 гри-вень - моральна шкода та 413081,00 гривня втраченого заробітку з 01 жовтня 2004 року по серпень 2015 року ( а. с. 1-3 ).

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року дану цивільну справу на підставі пункту третього частини першої статті 116 ЦПК України передано на розгляд Вінницькому міському су-ду Вінницької області ( а. с. 47-48 ).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Сота» про від-шкодування шкоди, завданої злочином, відмовлено за недоведеністю позовних вимог ( а. с. 67-69 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухва-лити нове рішення про стягнення з відповідача 500000,00 гривень у відшкоду-вання моральної шкоди, 1918,00 гривень витрат на лікування, 22948,00 гривень витрачених на ремонт автомобіля, 413081,00 гривню втраченого заробітку. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуаль-ного права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, не-відповідність висновків суду обставинам справи ( а. с. 77-81 ).

У відповідності з нормами статті 305 ЦПК України колегія суддів апеляцій-ного суду ухвалила розглянути дану справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 у відсутності представника ТОВ «Сота», оскільки, будучи завчасно, в уста-новленому порядку повідомленим про місце, день, час розгляду справи пред-ставник товариства неодноразово в судові засідання не зявлявся, будь-яких заяв із зазначенням достовірних даних щодо поважності причини неявки в суд відповідачем не представлено.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши суддю-доповідача, пояснен-ня по апеляційній скарзі апелянта, його представника, адвоката ОСОБА_3, дослідивши матеріали даної справи та витребуваного криміналь-ного провадження № 132/909/15-к стосовно ОСОБА_4, проаналізувавши в сукупності наявні в них докази, перевіривши законність і обґрунтованість за-очного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених представленими доказами.

Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, воно є формальним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Україна як Висока Договірна Сторона ОСОБА_7 Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 ОСОБА_7. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про вико-нання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ ОСОБА_7 про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї і практику Європейсь-кого суду як джерело права. Право на справедливий судовий розгляд, що га-рантується статтею 6 ( параграф 1 ), має здійснюватися відповідно до норм за-кону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного су-дового захисту з метою захисту їх цивільних прав ( Beles and others v. tne Czech Republic ( ОСОБА_8 та інші проти Чеської Республіки ), параграф 49.

У пункті 42 справи «Желтяков проти України» ( заява № 4994/04 ) Євро-пейський суд з прав людини вказує, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 ОСОБА_7, повинно тлумачитися в контексті Преамбули ОСОБА_7, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав.

Право на справедливий судовий розгляд порушується, зокрема, коли суворе трактування національним законодавством процесуального правила ( надмір-ний формалізм ) позбавляє заявників права звертатися до суду ( Perez de Rada Cavanilles v. Spain ( Перес де ОСОБА_7 Каванилес проти Іспанії ), параграф 49; (Miragall Escolano v. Spain (Мірагаль Есколано та інші проти Іспа-нії), параграф 38; Societe anonyme Sotiris and Nikos Koutras ATTEE v. Greece (АТТЕЕ проти Греції), параграф 20; Beles and others v. the Czech Republic (ОСОБА_8 леш та інші про-ти Чеської Респ.), параграф 50; RTBF v. Belgium (RTBF проти Бельгії), пара-графи 71, 72, 74.

З урахуванням вказаної усталеної практики Європейського суду з прав лю-дини, тієї обставини, що відповідач жодним чином не відреагував на судові виклики, пропозицію суду висловити власну позицію у справі, надати відповід-ні аргументи та докази, колегія суддів апеляційного суду визнала необхідним задоволити клопотання сторони позивача та долучити до матеріалів справи певні документи як докази, які обєктивно дають можливість встановити істину у справі, ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у справі.

У процесі судового розгляду повинні бути послідовно, без винятків, або з обґрунтуванням відмови розгляду, досліджені усі аргументи заявника. Що сто-сується фактів, то суд повинен мати можливість перевірити ті, що є ключовими для справи заявника ( Potocka and Others v. Poland ( Потоцька та інші проти Польщі )), параграф 57. Так відмова суду вирішувати фактичні обставини спра-ви, які є значущими у вирішенні спору, може спричинити порушення статті 6 параграф 1 ( Terra Woningen B.V. v. the Netherlands ( ОСОБА_9 ОСОБА_8 проти Нідерландів ), параграфи 53-55.

Судом встановлено, що вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного су-ду Вінницької області від 20 вересня 2016 року, ОСОБА_4 визнано вин-ним за частиною другою статті 286 КК України і засуджено до 4 років позбав-лення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Відпо-відно до статті 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призна-ченого покарання з іспитовим строком на 2 роки. У відповідності з пунктами 2, 3 частини першої статті 76 КК України на ОСОБА_4 були покладені певні обовязки. Згідно з частиною першою статті 49, частиною пятою статті 74 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у звязку із за-кінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ци-вільний позов ОСОБА_2 був задоволений частково, з ТОВ «СОТА» на ко-ристь ОСОБА_2 стягнуто 22948,00 гривень у відшкодування вартості по-шкодженого автомобіля, 1918,00 гривень витрат на лікування, 413081,00 грив-ню у відшкодування втраченого заробітку, 140000,00 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій частині позовні вимоги залишені без задо-волення у звязку з їх безпідставністю ( а. с. 11-27 ).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2017 року вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 вересня 2016 року щодо ОСОБА_4 в частині розвязання цивільного позову і стягнення з ТОВ «СОТА» м. Івано-Франківськ, зокрема, на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування завданої злочином майнової та моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині су-дові рішення залишені без змін ( а. с. 28-31 ).

Судом, вказаними судовими рішеннями, що набрали законної сили, вста-новлено, що 01 жовтня 2004 року приблизно о 16.00 годині на вул. Шевченка м. Калинівка, Вінницької області ОСОБА_4, керуючи технічно справним вантажним автомобілем НОМЕР_1 з напівпричепом д/н 073-201 В, у порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України ( під час вибору в установлених межах швидкості руху водій повинен враховувати обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно ним керувати ) не за-безпечив рух автомобіля якомога ближче до правого краю проїжджої частини, не дотримався безпечного інтервалу при зустрічному розїзді, виїхав транс-портним засобом на зустрічну смугу руху, де напівпричепом зіткнувся з авто-мобілем «Нісан Прімера» д/н НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_2 Останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою втрати загальної працездатності не менше ніж на 1/3 ( не менше 33% ).

Згідно висновку експерта від 02 березня 2015 року № 2140/2141/14-21/601А за результатами проведеної авто-технічної та транспортно-трасологічної екс-пертизи встановлено, що у заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля НОМЕР_5 ОСОБА_4 вбачається невідповідність технічним нормам вимог п. 12.1 ПДР України. У діях водія автомобіля «Ніссан Прімера» ОСОБА_2 невідповідностей технічним нормам вимог ПДР України, які б знаходилися у причинному звязку з ДТП, не вбачається.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізо-ваного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у власній ухва-лі від 14 березня 2017 року вказала, що ОСОБА_4 обґрунтовано засудже-ний за частиною другою статті 286 КК України, призначене йому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, у відповідності з частиною пер-шою статті 49, частиною пятою статті 74 КК України суд правильно звільнив ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у звязку із закінчен-ням строків давності і таке рішення у скаргах не оспорюється.

Ухвалюючи 24 липня 2017 року заочне рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 23, 1166, 1177 ЦК України, 58-60 ЦПК України, виходив із недоведеності ОСОБА_11 своїх позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, він необєк-тивний, несправедливий, суперечить матеріалам справи, зібраним доказам, встановленим фактичним обставинам у справі, свідчить, як зазначалося, про формальне вирішення спору.

Оскаржуючи заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2017 року, позивач, його представник зазначають, що суд безпід-ставно не взяв до уваги ту обставину, що позов про відшкодування майнової та моральної шкоди уже розглядався у кримінальному провадженні. Вищий спеці-алізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовую-чи вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 20 вересня 2016 року в частині вирішення цивільного позову лише зазначив, що він розглянутий з іс-тотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (копія позов-ної заяви не надіслана цивільному відповідачеві). Тобто така підстава скасу-вання судового рішення в частині вирішення цивільного позову свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 Також апелянт вказує на безпід-ставне не взяття судом до уваги його доводів, підтверджуючих доказів на дове-дення позовних вимог, наявні у матеріалах кримінального провадження.

З мотивами апеляційної скарги у певній частині слід погодитися, врахову-ючи, що суд першої інстанції витребовував та досліджував матеріали кримі-нального провадження стосовно засудженого ОСОБА_4 - винуватця до-рожньо-транспортної пригоди, що сталася 01 жовтня 2004 року, де містяться усі оригінали документів з приводу заявлених позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої злочином.

Колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про необхідність прийняття представлених позивачем, його представником доказів, оскільки беззаперечним є факт завдання позивачеві працівником відповідача ТОВ «Со-та» ОСОБА_10 у звязку з порушенням останнім ПДР України майнової і моральної шкоди.

Згідно зі статтею 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодо-вує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов-язків.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, викорис-тання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, зав-дана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовуєть-ся на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої, від-шкодовується винною особою.

У силу статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і об-ґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скар-ги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподан-ня яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення доку-ментів, аргументів і доказів, представлених сторонами ( Van de Hurk v. the Netherlands ( ОСОБА_12 де Гурк проти Нідерландів ), параграф 59. У пункті 26 рі-шення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», у пункті 23 рішення цього суду у справі «Гурепко проти України № 2» наголо-шується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєве менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У цьому контексті слід підкреслити, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів для забезпечення участі відповідача у розгляді справи за по-зовом ОСОБА_2, доведення перед судом своєї позиції у справі, подання за-перечень щодо заявлених вимог або висловлення іншої позиції у справі, мож-ливого примирення сторін. Однак представник ТОВ «Сота» жодного разу на неодноразові виклики суду у засідання не зявився, на лист суду від 17 жовтня 2017 року ( а. с. 166 ), отриманий в установленому порядку, з пропозицією на-дати хоча б якісь відомості з приводу вирішуваного спору не відреагував.

У справі встановлено, що згідно наказу директора ТОВ «Сота» ОСОБА_12від 24 вересня 2002 року № 140 ОСОБА_4 прийнятий на основне місце роботи у товариство водієм-експедитором. Власником автомобіля «Sca-nia», яким у момент здійснення ДТП 01 жовтня 2004 року керував ОСОБА_4, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 15 січня 2002 року Івано-Франківським МРЕВ, зазначене ТОВ «Сота» ( а. с. 118, 120, 124 ).

Статтями 1195, 1197 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізич-ній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток ( дохід ), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або ін-шим ушкодженням здоровя, відшкодовується без урахування пенсії, призначе-ної у звязку з втратою здоровя, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а та-кож інших доходів. Розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя заробітку ( доходу ), що підлягає відшкоду-ванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку ( доходу ), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоровя, з урахуван-ням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток ( дохід ) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці ро-боти, що передували ушкодженню здоровя або втраті працездатності внаслі-док каліцтва або іншого ушкодження здоровя. Якщо середньомісячний заробі-ток ( дохід ) потерпілого є меншим від пятикратного розміру мінімальної за-робітної плати, розмір втраченого заробітку ( доходу ) обчислюється виходячи з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Наказом директора ТОВ фірма «Кредо» ОСОБА_13 від 01 липня 2004 року № 31-К ОСОБА_2 прийнятий на роботу завідуючим комплексом АЗС з цієї дати, звільнений з роботи наказом від 28 березня 2005 року № 9-К. Судом встановлено, що позивач з моменту дорожньої пригоди тривалий час перебував на стаціонарному, амбулаторному, санаторно-курортному лікуванні, неодноразово оперувався. Колегією суддів апеляційного суду ретельно дослі-джені витребувана з Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області справа за реєстраційним номером НОМЕР_6 стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_10 спеціального розслідування у ТОВ «Кредо» групового нещасного випадку, що стався 01 жовтня 2004 року, з яких вбачається, що цей нещасний випадок стався під час виконання праців-никами товариства «Кредо» дій в інтересах останнього за розпорядженням ро-ботодавця. Цей випадок визнаний повязаним з виробництвом, на ОСОБА_2 як потерпілого складний акт за формою Н-1. Згідно виписки із ОСОБА_10 огляду МСЕК від 28 лютого 2005 року № 104811 до довідки сер. 2-18 АВ ОСОБА_2 10 березня 2005 року встановлена друга група інвалідності по причині тру-дового каліцтва зі ступенем втрати професійної працездатності у 70% ( оригі-нал довідки знаходиться у справі ВВ УВД ФСС У Вінницькій області, огля-нутий судом ), у подальшому ця група інвалідності встановлена безтерміново.

На підставі викладених фактичних обставин та обєктивних доказів колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення втраче-ного заробітку за період з 01 жовтня 2004 року по 31 квітня 2015 року у сумі 338256,00 гривень підлягає задоволенню. Сума нарахування цього відшкоду-вання досконально перевірена колегією суддів, у звязку з чим представником позивача 20 листопада 2017 року не вперше подане суду письмове пояснення, визначений у якому розрахунок втраченого заробітку є правильним, таким, що відповідає нормам матеріального права, яке регулює дане питання виключно у правовому полі.

Підлягає частковому задоволенню вимога ОСОБА_6 щодо відшкодуван-ня понесених витрат на лікування. Сума такого відшкодування визначена пози-вачем у 1918,00 гривень. Колегією суддів перевірена заявлена вимога оглядом та вивченням оригіналів квитанцій, що зберігаються в матеріалах криміналь-ного провадження, копії яких додані до матеріалів цієї справи, за якими у пері-од жовтня-листопада 2004 року придбавалися медикаменти, медичні засоби хворому ОСОБА_2 Встановлено, що 899,00 гривень з них сплачені в якості страхових платежів, тому за різницею цієї суми відшкодуванню на користь по-зивача підлягають 1019,00 гривень ( 1918,00-899,00= 1019,00 ).

Колегія суддів дійшла переконання, що безспірним є факт заподіяння пози-вачеві неправомірними діями працівника ТОВ «Сота» ОСОБА_4 мораль-ної шкоди.

Висновками судово-медичної та комісійної судово-медичної експертиз від 20 серпня - 16 жовтня 2014 року № 82, від 21 жовтня - 05 грудня 2014 року № 123-к встановлено, що у ОСОБА_2 внаслідок ДТП мали місце тілесні ушко-дження у вигляді переломів лівої плечової кістки: відкритого багатоуламкового внутрішньосуглобового в нижній третині та закритого в ділянці хірургічної шийки, переломів 4-7 ребер зліва; закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, забійної рани тімяної ділянки голови, а також множинних саден тулуба та кінцівок, які виникли від дії тупого твердого предмету ( пред-метів ), по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи - 01 жовтня 2004 року. При теперіш-ньому обстеженні у ОСОБА_2 виявлено відсутність рухів ( кістковий ан-кілоз ) у лівому плечовому та ліктьовому суглобах. Дане порушення функції лі-вої верхньої кінцівки у ОСОБА_2 стоїть у причинному звязку з указаними вище переломами лівої плечової кістки у верхній та нижній третинах і станов-лять 75% стійкої втрати загальної працездатності. Тілесні ушкодженням у ОСОБА_11 у вигляді переломів лівої плечової кістки у в/3 та н/3 належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою втрати загальної працездатності не менш ніж на 1/3 ( не менше 33% ) ( а. с. 6-10 ).

З часу вчинення з вини ОСОБА_4 ДТП пройшло більше тринадцяти років. Весь цей час позивач переживає душевні, психологічні страждання, тер-пить фізичний біль. ОСОБА_2 після неодноразових оперативних втручань вчився заново ходити, пережив тривалу реабілітацію. До цих пір позивач терп-ить значні незручності у буденному житті, фізичні, душевні, психічні страж-дання, хвилювання за свою сімю, її матеріальне становище як зараз, так і в майбутньому. Вимушені зміни у житті ОСОБА_2, його соціальних стосун-ках, ступінь зниження ділової, взагалі фізичної активності, зусилля, які він що-денно повинен докладати до забезпечення прийнятного існування свідчать про обґрунтованість, обєктивність та справедливість висновку з необхідності част-кового задоволення позову стосовно відшкодування моральної шкоди. Колегія суддів апеляційного суду вважає доцільним стягнути на користь ОСОБА_2 з відповідача у відшкодування моральної шкоди сто тисяч гривень.

У задоволенні позову в частині відшкодування витрат з ремонту автомобіля «Нісан Прімера» 1991 року випуску, д/н НОМЕР_4, що згідно довідки Територі-ального сервісного центру № 0541 Регіонального сервісного центру у Вінниць-кій області від 21 листопада 2017 року № 31/2/0541-6939 станом на 2004 рік відповідно баз даних «ДАІ 2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та Єдиного державного реєстру МВС 29 квітня 2000 року був зареєстрований за ОСОБА_2, необхідно відмовити.

До такого висновку колегія суддів апеляційного суду дійшла з наступних підстав.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи від 05 січня 2005 року № 2Т ( а. с. 107-112 ), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні в матеріалах кри-мінального провадження стосовно ОСОБА_4, дійсна ринкова вартість ав-томобіля «Нісан Прімера» д/н НОМЕР_4 в технічно справному стані становить 22948,51 гривень. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт без врахування експлуатаційного зносу деталей автомобіля НОМЕР_7 ста-новить 33559,46 гривень. Розмір матеріального збитку пошкодженого в резуль-таті ДТП автомобіля НОМЕР_7 складає 22948,51 гривень.

Згідно розяснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму Вищого спе-ціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвище-ної небезпеки», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Порядок від-шкодування шкоди, повязаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обовязкове страхування ци-вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України ( аналогія закону ) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транс-портних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власни-ку відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після до-рожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач не заперечив, що фактично в результаті ДТП 01 жовтня 2004 року його автомобіль «Нісан Прімера» був знищений. Рештки автомобіля, враховуючи надто тривалий період часу вирі-шення справи, насамперед кримінальної, необхідність отримання коштів для лікування та ненадання будь-якої матеріальної допомоги на це винуватцем до-рожньої пригоди, ОСОБА_2 реалізував ще в період часткового відновлення здоровя.

Враховуючи неможливість передати рештки знищеного автомобіля відпові-дачеві, відсутність будь-яких доказів щодо розміру отриманих позивачем за них коштів, вартості транспортування автомобіля з місця ДТП, суд позбавле-ний можливості визначити дійсний розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_2 пошкодженням належного йому транспортного засобу.

Відповідно до норм статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на за-хист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорю-вання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення су-ду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність об-ставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обстави-нам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно з частиною 5 статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або каса-ційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2017 року скасувати, позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота», ІПН 58, р/р 2016, МФО 336354, розташованого в м. Івано-Франківськ, вул. Дудаєва, № 29; с. Микитинці м. Івано-Франківськ, вул. Юно-сті, № 33, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_8, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, 3-ій АДРЕСА_1, втрачений внаслідок ушкодження здоровя заробіток ( дохід ) за період з 01 жовтня 2004 року по 30 квітня 2015 року у су-мі 338256,00 гривень ( триста тридцять вісім тисяч двісті пятдесят шість гри-вень 00 коп. ), 1019,00 гривень ( одна тисяча девятнадцять гривень 00 коп. ) витрат на лікування, 100000,00 гривень ( сто тисяч гривень 00 коп. ) у відшко-дування завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота» на користь держави судові витрати у справі: 3879,95 гривень ( три тисячі вісімсот сімдесят девять гривень 95 коп. ) за подання позовної заяви до суду першої інстанції, 5220,35 гривень ( пять тисяч двісті двадцять гривень 35 коп. ) зі сплати судо-вого збору у звязку з апеляційним провадженням у справі.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: підпис ОСОБА_9

Судді: підпис ОСОБА_14

підпис ОСОБА_15

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко