Провадження № 2/761/411/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Калініченко Є.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Лариси Михайлівни, третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій нотаріуса по посвідченню правочину недійсними,

в с т а н о в и в :

В грудні 2015р. ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. (надалі по тексту - приватний нотаріус) (а.с.3-7), в якому просила суд: визнати дії відповідача по посвідченню правочину (договору вимог про задоволення іпотеко держателя від 11 квітня 2013р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5.) недійсними.

Судом до участі у справі, в якості третьої особи було притягнуто ОСОБА_4

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 16 грудня 1995р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського району м. Києва зареєстровано шлюб між нею та третьою особою.

19 вересня 2003р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиною О.В. посвідчено договір купівлі - продажу квартири, по якому, ОСОБА_7, який діяв в інтересах ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1.

24 жовтня 2006р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МL-002/726/2006. В цей же день, в забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №PCL-002/726/2006, відповідно до п.1.1. якого, ОСОБА_4 було передано в іпотеку АКБ «Райффайзенбанк Україна» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка є спільною власністю подружжя (п.п. с) п.5.1. ст.5 договору іпотеки). Під час укладення договору іпотеки, нею (ОСОБА_1.) було надано нотаріально посвідчену згоду на укладення договору іпотеки.

23 листопада 2010р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. Однак, після розірвання шлюбу, питання щодо поділу спільно нажитого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 вирішено не було.

Свої зобов'язання ОСОБА_4 щодо внесення щомісячних платежів по вищезазначеному кредитному договору належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. Вказана заборгованість була погашена ОСОБА_5 у зв'язку з чим, 28 вересня 2012р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № МL-002/726/2006 від 24 жовтня 2006р. Так як, ОСОБА_5, став новим кредитором, 17 жовтня 2012р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №PCL-002/726/2006 від 24 жовтня 2006р.

08 квітня 2013р. ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва забезпечено позов ОСОБА_1, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Всупереч вищезазначеній ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013р., 11 квітня 2013р. відповідачем посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, по якому, у зв'язку з порушенням іпотекодавцем основного зобов'язання за кредитним договором № МL-002/726/2006, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 від 24 жовтня 2006р. на виконання зазначеного договору іпотекодавець передає іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов'язання право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19 грудня 2003р.

Своєї згоди чоловіку ОСОБА_4 на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013р., відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України вона не надавала, а тому, на її думку, дії відповідача по посвідченню вищезазначеного договору від 11 квітня 2013р. є недійсними. Вказані обставини змусили її звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просили суд позов задовольнити, наголошуючи, що відповідач, як приватний нотаріус діяв незаконно при посвідченні вищезазначеного договору від 11 квітня 2013р., що також було встановлено перевіркою, яку здійснювало МЮ України, в особі компетентної комісії.

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, в судові засідання не з'являвся, але були подані письмові заперечення на позов.

В судовому засіданні представник тертої особи заперечував проти зад ловлення позову, надавши суду письмові заперечення на позов, в подальшому третя особа і її представник в судове засідання не з'явились, поважності причин неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, представника третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 65 СК України, при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачка та тертя особа перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 1995р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 листопада 2010р.

19 вересня 2003р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиною О.В. посвідчено договір купівлі - продажу квартири, по якому, ОСОБА_7, який діяв в інтересах ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.12).

24 жовтня 2006р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МL-002/726/2006, відповідно до п. 2 якого, банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 155000,0 євро, а ОСОБА_4 прийняв його, з цільовим використання ремонт нерухомого майна та з датою остаточного повернення кредиту 06 жовтня 2012р. (а.с.170-171).

В забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору, 24 жовтня 2006р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № PCL-002/726/2006, відповідно до п.1.1. якого, ОСОБА_4 було передано в іпотеку АКБ «Райффайзенбанк Україна» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. с) п.5.1. ст. 5 договору іпотеки №PCL-002/726/2006, предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_1) є спільною подружньою власністю, оскільки набутий іпотекодавцем під час перебування ним, у зареєстрованому шлюбі. Заява дружини іпотекодавця - ОСОБА_1 про згоду на укладення цього договору, справжність підпису на якій засвідчено Краковецькою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 24 жовтня 2006р., доведена до відома представника іпотекодержателя ( а.с.14-20).

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань ОСОБА_4, щодо внесення щомісячних платежів по вищезазначеному кредитному договору виникла кредитна заборгованість.

Виникла заборгованість була погашена ОСОБА_5, у зв'язку з чим, 28 вересня 2012р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № МL-002/726/2006 від 24 жовтня 2006р., відповідно до п.1, 3 якого, в порядку та на умовах визначених цим договором первісний кредитор (ПАТ «ОТП Банк») передав у повному обсязі, а новий кредитор (ОСОБА_5.) прийняв на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором № МL-002/726/2006 від 14 жовтня 2006р., укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_4, а саме: первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги виконання боржником (ОСОБА_4.) боргових зобов'язань за кредитним договором в розмірі 9727,18 євро за ціну, встановлену в п.п.3 цього договору.

Первісний кредитор підтвердив, що станом на дату укладення цього договору новий кредитор сплатив в повному обсязі первісному кредитору суму і розмірі 9727,18 євро та до нового кредитора перейшли права первісного кредитора за кредитним договором (а.с.180).

17 жовтня 2012р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №PCL-002/726/2006 від 24 жовтня 2006р. (а.с. 168).

Під час розгляду справи, судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, а саме: квартира АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

В забезпечення вищезазначеного позову, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 25, 26).

Однак, всупереч вищезазначеній ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013р., 11 квітня 2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до п.1 якого, у зв'язку з порушенням іпотекодавцем основного зобов'язання за кредитним договором № МL-002/726/2006, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 від 24 жовтня 2006р. на виконання зазначеного договору іпотекодавець передає іпотекодержателю в рахунок виконання основного зобов'язання право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19 грудня 2003р.

Відповідно до п. 10 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013р. іпотекодавець (ОСОБА_4.) свідчить, що ніяких недоліків відчужуваний предмет іпотеки не має, на момент укладення цього договору предмет іпотеки нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим особам, в податковій заставі не перебуває, як внесок до статутного фонду (капіталу) юридичних осіб не внесений, судового спору щодо нього як у межах, так і за межами України, немає (а.с. 21, 22).

Судом встановлено, що під час посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013р., останньою не була отримана згода позивачки на укладення вищезазначеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до положень ст. 65 СК України.

Відповідно п.п.4.2. п.4 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22 лютого 2012р. № 296/5, зареєстрованим в МЮ України 22 лютого 2012р. № 282/20595, при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Як вбачається із листа МЮ України від 10 квітня 2015р. № 173-0-2-15/13, проведеною перевіркою встановлено, що при посвідченні договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. порушено вимоги вищезазначеного п.п. 4.2. п. 4 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки не була витребувана згода дружини іпотекодавця ОСОБА_1 на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с. 27-30).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що стороною позивача доведено той факт, що приватним нотаріусом Журавльовою Л.М. не було отримано згоди ОСОБА_1 на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013р., а тому суд приходить до висновку. що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і слід визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. щодо посвідчення правочину: договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013р. - незаконними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягенню судовий збір у розмірі 487,2 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 65, 73 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Лариси Михайлівни, третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій нотаріуса по посвідченню правочину недійсними - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Лариси Михайлівни щодо посвідчення правочину: договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013р., укладеного між ОСОБА_4 (РНОКПП. НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (РНОКПП. НОМЕР_2), зареєстровано в реєстрі за №2565, а саме: порушення вимог пп. 4.2 пункту 4 Глави 1 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. за № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595.

Стягнути з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Лариси Михайлівни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 /чотириста вісімдесят сім/ грн. 20 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: