Провадження №22-ц/784/2467/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №473/1984/17 Головуючий І інстанції Старжинська О.Є.
Провадження № 22-ц/784/2467/17 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Кушнірової Т.Б., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року у справі за поданням головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції (далі МВ ГТУЮ) в Миколаївській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2017 року головний державний виконавець Вознесенського МВ ГТУЮ в Миколаївській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту, в якому посилався на те, що відносно ОСОБА_1 заведено два виконавчих провадження № 50760307 від 11.04.2016 р. та № 51367488 від 10.06.2016 р. на загальну суму 1236331,50 грн. 10.11.2017 р. від представника стягувача надійшла заява про тимчасові обмеження боржника у праві виїзду за межі України, оскільки останній не виконує зобов'язання, покладенні на нього судовим рішенням. В ході здійснення перевірки майнового стану боржника, встановлено, що зареєстрованого за ОСОБА_1 майна не має, транспортні засоби за ним також не зареєстровані. Згідно відповіді Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській область, боржник ОСОБА_1 значиться зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_1, але як встановлено, там не проживає. В ході здійснення виконавчого провадження було встановлено ймовірну адресу проживання боржника - м. Миколаїв, вул. 2-Повздовжня, 2/3, однак скерована йому за даною адресою кореспонденція повернулась з відміткою «збіг часу зберігання». 03 березня 2017р. державним виконавцем складено акт за місцем реєстрації боржника - с. Новосілка, пров. Медовий, 2/4 в присутності представника стягувача та відчима боржника про те, що боржник за вказаною адресою тривалий час не проживає, місце проживання його не відоме. 12 червня 2017 р. відповідно до подання державного виконавця, ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 оголошено в розшук. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 постійно перетинає державний кордон України, останній раз 27.01.2017 року. Враховуючи те, що згідно зведеного виконавчого провадження, боржнику необхідно сплатити 1236331,50 грн. загального боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та те, що на момент направлення даного подання місце знаходження боржника не відоме, що унеможливлює виконання вимог виконавчого документу, заявник просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання ним зобов'язань покладених на нього виконавчим листом № 2-5781, виданим 04.10.2011 р., та виконавчим листом № 473/708/15-ц, виданим 08.04.2015 р. Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року подання головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області задоволено. З метою забезпечення виконання рішень Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2011 року та Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 1236331,50 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судом ухвалено обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в праві виїзду за межі України до погашення заборгованості за судовими рішеннями у повному обсязі.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні відомостям, викладеним в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Постановляючи ухвалу по справі, суд виходив з того, що Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (ст.1) передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. За приписом ст. 6 Закону, Постанови КМ України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитині, їх тимчасового затримання та вилучення» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта/проїзного документа, або якщо громадянин вже має паспорт, йому може бути тимчасово відмовлено в виїзді за кордон у випадках, передбачених п.п. 1-9 частини 1 ст. 6 Закону, зокрема у разі, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Тимчасове обмеження у праві виїзду громадян України за кордон встановлюється на підставі рішення (ухвали) суду.

Зі змісту подання, виконавчого провадження №52840372 вбачається, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями, за місцем реєстрації проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 не проживає, його родичі при виході державного виконавця за вказаною адресою приховують його фактичне місце проживання, за ймовірним місцем фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 направлений виклик до державного виконавця повернувся з відміткою «за закінченням часу зберігання». Обставини перетинання боржником державного кордону України підтверджена інформацією отриманою з Державної прикордонної служби України, згідно якої боржник ОСОБА_1 має паспорти громадянина України, громадянина України для виїзду за кордон і протягом 2014 2017 років реалізував право на виїзд у девяти випадках з відвідуванням Грузії, Турецької Республіки, пересуваючись при цьому повітряним транспортом, наземними транспортними засобами: автомобілями.

Тому суд дійшов висновку, що подання головного державного виконавця Вознесенського МВ ГТУЮ в Миколаївській області підлягає задоволенню.

Однак, проаналізувавши встановлені судом обставини по справі та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що до такого висновку суд дійшов помилково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Частиною 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час вікриття виконавчих проваджень № 50760307 від 11.04.2016 р. та № 51367488 від 10.06.2016 р., було передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. У відповідності до ч. 1 ст. 31 в редакції, яка діяла на час вікриття виконавчих проваджень, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В нині діючому Законі України «Про виконавче провадження» це передбачено ч.1 ст. 28.

Як убачається з матеріалів справи, на виконані у державного виконавця перебувають: виконавчий лист, виданий 04.10.2011р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 1232677,50грн. та виконавчий лист, виданий 08.04.2015р. Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення судових витрат у розмірі 3654 грн. За даними виконавчими документами були відкриті виконавчі провадження № 50760307 від 11.04.2016 р. та №51367488 від 10.06.2016 р.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про належне виконання державним виконавцем положень ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки направлена ОСОБА_1 14 червня 2016р. почтова кореспонденція, не була йому вручена та повернулася до виконавчої служби з відміткою про не вручення через не проживання адресата за вказаною адресою.

Отже, державним виконавцем при зверненні до суду із поданням, не надано доказів того, що ОСОБА_1 вчасно у визначеному законом порядку повідомлений про відкриття виконавчого провадження за вказаними вище виконавчими документами та строком їх добровільного виконання. Боржник це заперечує. Крім того, боржник наполягає на тому, що у нього не було наміру ухилятися від сплати боргу за виконавчим провадженням, бо він навіть не знав про наявність відкритого виконавчого провадження. Наполягає боржник також на відсутності у нього на даний час боргових зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк» взагалі, а матеріали справи містять суперечливі дані стосовно наявності заборгованості у боржника перед ПАТ КБ «Приватбанк». Дані обставини не були предметом розгляду судом першої інстанції під час розгляду подання державного виконавця.

Таким чином, документи, які надані державним виконавцем, не підтверджують саме факт ухилення боржника від виконання зобов'язань в цей період часу. Сама по собі наявність зобовязання по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, без встановлення причин їх не виконання, ще не свідчить про тривале та свідоме ухилення боржника від виконання зобовязання.

Крім того, не було надано суду також доказів того, що державним виконавцем були вчинені всі можливі дії, направлені на виконання рішення, а саме була перевірена можливість виконання рішення у інший, передбачений законом спосіб.

Таким чином, державним виконавцем на час звернення до суду із поданням не надано доказів вжиття усіх передбачених Законом України „Про виконавче провадження заходів примусового виконання виконавчих листів. Суд же перевіряє достатність підстав для задоволення подання саме на час звернення до суду.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для висновку про необхідність задоволення подання головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, тому ухвалу суду слід скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України.

Приймаючи остаточне рішення по справі, колегія суддів вважає необхідним згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України вийти за межі апеляційної скарги, оскільки під час розгляду даної справи апеляційним судом було встановлено неправильне застосування норм матеріального права і скасувати ухвалу суду з зазначених вище підстав, а не з підстав, викладених в апеляційній скарзі боржника.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314,315, 319, 377-1 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді