У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоМостової Г.І.,
суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою лікаря-психіатра Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька ОСОБА_9 про госпіталізацію у примусовому порядку недієздатного ОСОБА_7, за касаційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Волинської області від 09 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року лікар-психіатр Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька ОСОБА_10 звернулася до суду із заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу особи, визнаної у судовому порядку недієздатною - ОСОБА_7, який страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїчної шизофренії, безперервного типу перебігу, з вираженим емоційно-вольовим дефектом, в даний час в стані загострення у вигляді афективно-параноїдного синдрому, який позбавляє його здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність.

Заявник вказувала, що рішенням Луцького міського суду Волинської області від 08 квітня 1999 року ОСОБА_7 визнано недієздатним та рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 29 квітня 1999 року № 222 призначено його опікуном матір ОСОБА_8 Психічні порушення у ОСОБА_7 відзначаються з 1987 року. Комісією лікарів-психіатрів від 10 червня 2016 року встановлено, що ОСОБА_7 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїчної шизофренії, безперервного типу перебігу, з вираженим емоційно-вольовим дефектом, в даний час в стані загострення у вигляді афективно-параноїдного синдрому, який позбавляє його здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан поведінки та внаслідок якого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Потребує лікування в умовах психіатричного лікування.

Посилаючись на вищевказані обставини, заявник просила задовольнити її заяву про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_7 до Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2016 року у задоволенні заяви лікаря-психіатра Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька ОСОБА_10 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 09 серпня 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву лікаря-психіатра Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька ОСОБА_10 про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку недієздатного ОСОБА_7 задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Луцького міського суду Волинської області від 08 квітня 1999 року ОСОБА_7 визнано недієздатним та рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 29 квітня 1999 року № 222 призначено його опікуном матір ОСОБА_8

08 червня 2016 року лікар-психіатр Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька ОСОБА_9 направив ОСОБА_7 на госпіталізацію у психіатричну лікарню у примусовому порядку (а. с. 5).

09 червня 2016 року ОСОБА_8 звернулася до головного лікаря Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька із заявою про госпіталізацію її сина ОСОБА_7 у зв'язку із погіршенням стану здоров'я.

Висновком комісії лікарів-психіатрів від 10 червня 2016 року № 555 встановлено, що ОСОБА_7 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїчної шизофренії, безперервного типу перебігу, з вираженим емоційно-вольовим дефектом, в даний час в стані загострення у вигляді афективно-параноїдного синдрому, який позбавляє його здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан поведінки та внаслідок якого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Потребує лікування в умовах психіатричного лікування (а. с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра.

Госпіталізація особи у випадках, передбачених ч. 1 цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.

Рішенням Конституційного суду України від 01 червня 2016 рокувизнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням ч. 2 цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

При цьому Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з дня ухвалення рішення про неконституційність третього речення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» - 01 червня 2016 року, госпіталізація недієздатної особи можлива лише за рішенням суду на прохання опікуна або за згодою останнього за рішенням лікаря-психіатра (мається на увазі позитивним рішенням про госпіталізацію).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У справі № 58973/00 «Ракевич проти Росії» (рішення від 28 жовтня 2003 року, параграф 35) суд встановив, що рішення суду про задоволення заяви є підставою для госпіталізації і подальшого утримання особи в психіатричному закладі.

У справі № 12317/06 «Акопян проти України» (рішення від 05 червня 2014 року, параграф 73) суд встановив, що особа не може бути позбавлена волі як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалося самим опікуном ОСОБА_8, що недієздатний ОСОБА_7 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїчної шизофренії, безперервного типу перебігу, з вираженим емоційно-вольовим дефектом, в даний час в стані загострення у вигляді афективно-параноїдного синдрому, який позбавляє його здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан поведінки та внаслідок якого він вчиняв та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення заяви, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із наявності підстав для госпіталізації недієздатного ОСОБА_7 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Доводи касаційної скарги про відсутність прямої вказівки закону про обов'язковість відповідного судового рішення при госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу - безпідставні, оскільки висновки з цього приводу, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах та відповідають практиці Європейського Суду з прав людини.

Отже доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Г.І. Мостова Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович