АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/7056/16-ц Головуючий в і-й інстанції
Провадження №22ц/774/1770/К/17 суддя Рибакова В.В.
Категорія - 81 (ІІ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Тетяни Миколаївни про поновлення строку на звернення до суду, скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, скасування постанови про звернення стягнення на доходи боржника, скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, зобов'язання вчинити певні дії.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

заявник ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Тетяни Миколаївни, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року скасовано рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.09.2015 року в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та ухвалено нове рішення, яким стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2, солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 0 від 04.08.2008 року станом на 28.10.2015 року у загальному розмірі 31730,23 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості: пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 21151,87 грн., пеню за прострочення сплати процентів в розмірі 44964,30 грн., а також з кожного із відповідачів стягнуто по 913,50 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Постановою державного виконавця ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 06.04.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/0182/826, виданого 18.01.2016 року на підставі вищезазначеного рішення суду.

Оскільки, боржник ОСОБА_4 не виконав рішення суду у добровільному порядку, ОСОБА_2 та іншим поручителям була направлена постанова старшого державного виконавця Логвиненко Т.М. від 12.04.2016 про стягнення виконавчого збору в розмірі 86 028,54 грн.

17.10.2016 року заявник отримала копію постанови старшого державного виконавця Логвиненко Т.М. № 46165 від 03.10.2016 про звернення стягнення на її доходи, якою призначено утримання з її заробітку у розмірі 20 % щомісячно, в тому числі виконавчого збору у розмірі 86028,54 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 73,16 грн.

14.12.2016 року заявник отримала лист ПАТ «УкрСиббанк» за вихідним № 31-1-61/142 від 28.10.2016 року, в якому повідомлялося, що ОСОБА_4 погасив заборгованість перед банком у розмірі 192670,41 грн. та судові витрати в розмірі 7673,40 грн., у зв'язку з чим заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 від 04.09.2008 року була анульована.

15 грудня 2016 року заявник звернулася до старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із вимогою припинити стягнення за постановою від 03.10.2016 року, однак останній не провів жодних дій з припиненню стягнення боргу.

Посилаючись на те, що згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута, тобто, у даному випадку, із фактично погашеної суми боргу у розмірі 192 670,41 грн., сума виконавчого збору має становити 19 267,04 грн., а не 86 028,54 грн.

Просила суд: поновити строк на оскарження постанов державного виконавця від 12.04.2016 та 03.10.2016, визнавши причину пропуску поважною; скасувати постанову старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Т.М. від 12.04.2016 про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 86 028,54 грн.; скасувати постанову старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Т.М. від 03.10.2016 про звернення стягнення на доходи боржника у вигляді утримання з заробітної плати у розмірі 20 відсотків; скасувати постанову старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Т.М. від 03.10.2016 про стягнення з неї витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 73,16 грн.; зобов'язати старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Т.М. перерахувати суму виконавчого збору.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення її скарги на дії державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, суд не взяв до уваги, що на момент стягнення на доходи заявника постановою від 03.10.2016 року був чинний Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02.06.2016 року, згідно якого виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, а тому суд не мав правових підстав для застосування цього Закону у редакції, що діяла на момент винесення постанови державного виконавця від 12.04.2016 року про стягнення виконавчого збору.

Також, заявник вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її скарги на дії державного виконавця з підстав пропуску процесуального строку для звернення до суду та не поновив цей строк, оскільки вона не знала про погашення боржником ОСОБА_4 заборгованості за кредитом та про звернення стягувача до державного виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження. Дізнавшись про зазначені обставини, ОСОБА_2 одразу ж звернулася до державного виконавця із заявою про відновлення її порушених прав та, після відмови останнього, оскаржила дії державного виконавця у судовому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Тетяни Миколаївни, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та пропуску заявником десятиденного процесуального строку для звернення до суду із даною скаргою, а також відсутності поважних причин для задоволення клопотання заявника про поновлення пропущеного строку.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Пропуск зазначених строків, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила статті 72 ЦПК. Тому скарга, подана після закінчення відповідного строку, залишається без розгляду, якщо суд за клопотанням заявника не знайде підстав для його поновлення.

При вирішенні судом питання, на якій стадії процесу слід залишити скаргу без розгляду, необхідно керуватися такими обставинами.

Якщо оскаржуються дії чи рішення з чітко визначеним строком оскарження, наприклад, з моменту одержання певної копії постанови державного виконавця, або зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі. Це повністю відповідає положенням статей 11, 72 ЦПК щодо диспозитивності цивільного судочинства. При цьому заявнику роз'яснюється його право на подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Якщо зі скарги чітко не вбачається, чи пропущений строк звернення до суду, то суд має два варіанти процесуальних дій: залишити скаргу без руху та запропонувати заявнику усунути недолік скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази дату, коли йому стало відомо про порушення свого права чи свободи. Суд у судовому розгляді може з'ясувати зазначене питання з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у зв'язку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

У разі якщо подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то у будь-якому випадку це клопотання вирішується в судовому засіданні відповідно до вимог статті 73 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 72, 73 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, то суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав ЦПК України не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому, судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Наведене не суперечить роз'ясненням, що викладені в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», де зазначене, що строки для оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Отже, право на подання до суду скарги на дії та бездіяльність державного виконавця втрачається із закінченням десятиденного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, однак за наявності відповідного клопотання суд, з урахуванням обставин справи, може поновити пропущений процесуальний строк, інакше подана скарга залишається без розгляду.

Не врахувавши вищевикладеного, суд першої інстанції, не вирішуючи питання щодо дотримання заявником строків, передбачених ст. 385 ЦПК України, для звернення із даною скаргою до суду, відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Т.М., як незаконної та необґрунтованої, а потім вирішив питання про відмову у задоволенні цієї скарги ще й з підстав пропуску останньою процесуального строку для звернення до суду із цією скаргою та відсутності поважних обставин для поновлення пропущеного строку, що свідчить про порушення судом процесуального порядку вирішення даного питання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 рокускасувати.

Справу за заявою стягувача ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Тетяни Миколаївни про поновлення строку на звернення до суду, скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, скасування постанови про звернення стягнення на доходи боржника, скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, зобов'язання вчинити певні дії направити до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для нового розгляду відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Головуючий:

Судді: