Справа № 464/5509/17
пр.№ 2/464/1518/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

10.11.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.

при секретарі судового засідання Гевко О.-В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 65408,80 грн., з яких: 26100,00 грн. борг за договором позики, 14286,70 грн. процентів від суми позики, 22769,64 грн. інфляційні втрати, 2252,46 грн. 3% річних та 654,10 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.08.2014 відповідачем видано розписку про те, що він позичає у позивача суму 26100,00 грн. та зобов'язується повернути кошти до 30 вересня 2014 року. Відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання, а тому просить позов задовольнити повністю.

У судове засідання позивач та його представник не з'явилися; представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності, повністю задовольнити позовні вимоги та у разі повторної неявки відповідача без поважних причин провести заочний розгляд справи.

Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений, суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому зі згоди сторони позивача, що викладена у поданій суду заяві, суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1: «…26 100 грн. 00 коп. для власних потреб, які зобов'язуюсь повернути у повному обсязі до 30.09.2014 включно», тобто між ними укладено договір позики, де позивач виступає кредитором, а відповідач позичальником. Дана обставина підтверджено договором позики у вигляді розписки від 01.08.2014 /а.с.5/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Разом із тим, випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Відсутність у договорі умови про винагороду не означає, що договір є безоплатним. В цьому разі розмір відсотків визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Для того, щоб договір позики вважався безоплатним, необхідно прямо в договорі встановити норму, що відсотки за договором не нараховуються або інший рівнозначний вислів.

Проценти за договорами позики можуть сплачуватися позикодавцем у будь-якому погодженому сторонами порядку (у тому числі й одноразово), а якщо такий порядок сторонами не визначений, проценти мають сплачуватися щомісяця до дня фактичного повернення грошового боргу (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК).

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року (№ 6-36цс14)

Відтак, враховуючи відсутність доказів повернення позики відповідно до вимог ст.545 ЦК України, те, що відповідач всупереч ст.128 ЦПК України письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення, не надав, а тому судом приймається до уваги розрахунок позивача від 15.08.2017, згідно з яким встановлено: 26100,00 грн. боргу за договором позики, інфляційні витрати за період з 01.10.2014 по 31.07.2017 у розмірі 22769,64 грн., 3% річних за період з 01.10.2014 по 15.08.2017 у розмірі 2252,46 грн. /а.с.4/.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджений судовий збір у сумі 654,10 грн.

На підставі ст.ст.11, 16, 526, 530, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 215, 224-226 ЦПК України, с у д, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26100,00 грн. боргу за договором позики, 14286,70 грн. процентів від суми позики, 22769,64 грн. інфляційні втрати, 2252,46 грн. 3% річних та 654,10 грн. судового збору, а всього у розмірі 66062 / шістдесят шість тисяч шістдесят дві/ гривні 90 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його отримання. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя І. П. Рудаков