Справа № 308/2313/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у березні 2015 р.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 13.07.2007 р. у сумі 11 173,11 грн., яка складається із:

-5079,13 грн. заборгованість за кредитом;

-4312,28 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом;

-773,46 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-508,24 грн. штраф (процентна складова);

-стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті Банку, складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг. Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, однак відповідач узятих на себе зобовязань належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.05.2015 р. у неї виникла заборгованість на загальну суму 11 173,11 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 р. у задоволені позову відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що відповідач неодноразово користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість, однак через неналежне виконання зобовязань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість перед Банком. Зазначає, що згідно з розрахунком заборгованості, у відповідача прострочка по сплаті чергового платежу за кредитом виникла в грудні 2013 р. і саме з цього моменту в позивача виникло право для звернення до суду. Указує, що відповідачем здійснювалися платежі протягом 2013 р. і 2014-2015 рр., що свідчить про визнання позивачем свого боргу.

У письмових запереченнях ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу Банку відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком у звязку з його невідповідністю обставинам справи та порушенням норм матеріального права.

Установлено, що 13.07.2007 р. ОСОБА_2 підписала заяву на видачу кредитної картки з терміном дії по жовтень 2010 р., із встановленим кредитним лімітом у 1500 грн. Підписавши вказану заяву, позичальник погодилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами Банку.

Унаслідок невиконання узятих на себе зобовязань станом на 31.01.2015 р. у ОСОБА_2 утворилася заборгованість за кредитним договором б/н від 13.07.2007 р., яка склала загалом 11 173,11 грн., із яких 5 079,13 грн. заборгованість за кредитом; 4 312,28 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 773,46 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 508,24 грн. штраф (процентна складова). Це підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.3-7).

22 вересня 2015 р. представником ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, було подано заперечення на позовну заяву Банку, в якій, зокрема, останній просив застосувати загальний і спеціальний строки позовної давності щодо позовних вимог Банку (а.с.63-65).

Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин наслідки пропущення строків позовної давності та відмовив у задоволенні позову. Одночасно встановив, що доводи позивача про подальший перевипуск картки в 2010 р. не заслуговують на увагу із-за недоведеності позовних вимог у цій частині.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що порушення прав Банку розпочалося 01.04.2010 р. (наступний день після закінчення терміну дії картки), строк позовної давності для предявлення вимог до відповідача закінчився 01.04.2013 р., а Банк звернувся до суду з позовом у березні 2015 р.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не заслуговує на увагу як суперечний обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, ч.1 ст. 261 ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Указане узгоджується із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 р. у справі № 6-2104цс16.

Отже, в цих спірних правовідносинах необхідно встановити строк дії картки, порядок погашення кредиту за договором та строк внесення останнього платежу за ним, оскільки ці обставини мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.

За кредитним договором б/н від 13.07.2007 р. відповідачу було видано наступні картки: 802635 із датою відкриття 14.07.2007 р. і терміном її дії до березня 2010 р.; 472723 із датою відкриття 01.01.2010 р. і терміном її дії до грудня 2013 р.; 503643 із датою відкриття 30.09.2011 р. і терміном її дії до вересня 2015 р.; 370858 із датою відкриття 23.08.2013 р. і терміном її дії по серпень 2017 р.; 024927 із датою відкриття 05.02.2014 р. і терміном її дії до лютого 2018 р. (а.с.153). Перевипуск цих карток підтверджується фотокопіями ОСОБА_2 у відділенні Банку (а.с.142-143).

Порядок погашення кредиту за договором установлено щомісячними платежами відповідно до «Умов і правил надання банківських послуг» (а.с.9-14).

Як видно з виписки по карткових рахунках, відкритим по кредитному договору б/н від 13.07.2007 р., із детальним описом всіх операцій, які здійснювалися по них у період із 23.08.2001 р. по 23.09.2015 р. (а.с.84-114), 22.03.2012 р. був здійснений платіж на поповнення карткового рахунку в сумі 130 грн. (а.с.94), 08.05.2014 р. (а.с.99) був здійснений платіж на поповнення карткового рахунку в сумі 192,90 грн. Також із виписки по рахунку видно, що 31.12.2013 р. виникла прострочена заборгованість у звязку з невнесенням поточного платежу або внесенням не в повному обємі (а.с.109).

Згідно з випискою по картковому рахунку 31.12.2013 р. почалося нарахування штрафів і пені за прострочку сплати кредиту. Банк звернувся до суду з позовом у березні 2015 р. (а.с.1), сума заборгованості розрахована станом на 31.01.2015 р. (тобто в межах строків позовної давності).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача вперше виникла заборгованість у квітні 2010 р., у звязку з чим строк позовної давності для звернення Банку до суду за захистом свого права сплив 01.04.2013 р., не відповідає обставинам справи.

При цьому встановлено та не заперечується, що ОСОБА_2 перестала виконувати взяті на себе зобовязання по кредитному договору, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість, яка не погашена. Відповідач не спростував наданого Банком розрахунку заборгованості.

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з вимогами ст. 610, 611 ч.1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 10 ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4, ст. 213 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 213 ЦПК України, а позов задоволенню як обґрунтований і доведений.

Судові витрати в сумі 1759,40 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 256, 257 ч.1, 261 ч.ч.1, 3, 264, 526 ч.1, 530 ч.1, 549, 550 ч.1, 610, 611 ч.1, 634 ч.ч.1, 2, 1049 ч.1, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 1, п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 жовтня 2016 р. скасувати. 3.Позов задовольнити. 4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» 11 173 (одинадцять тисяч сто сімдесят три) гривні 11 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 13.07.2007 року з яких: 5079 (пять тисяч сімдесят девять) гривень 13 коп. заборгованість за кредитом; 4312 (чотири тисячі триста дванадцять) гривень 28 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 773 (сімсот сімдесят три) гривні 46 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 500 (пятсот) гривень штраф (фіксована) частина; 508 (пятсот вісім) гривень 24 коп. штраф (процентна складова), а також 1759 (одну тисячу сімсот пятдесят девять) гривень 40 коп. у відшкодування судового збору. 5.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: