Ухвала

іменем україни

22 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,
суддів: Закропивного О.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та витребування безпідставно здобутого майна, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 грудня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») було укладено договір фінансового лізингу № 002297, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» як лізингодавець взяло на себе обов'язок придбати у власність предмет лізингу - трактор марки МТЗ, модель КИЙ-14102, та передати його у користування йому як лізингоодержувачу у строк та на умовах цього договору. Відповідач повідомив його про те, що він повинен сплатити авансовий платіж шляхом перерахування коштів на його рахунок, після чого з ним буде укладено договір лізингу та передано у користування предмет лізингу.

Позивач зазначав, що в день укладення договору він перерахував ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» кошти у розмірі 57 500 грн та 10 500 грн, при цьому відповідачем не було роз'яснено йому призначення платежу, який виявився адміністративним платежем товариства за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору. Таким чином, ОСОБА_6 вважав, що його було введено в оману. При цьому позивач зазначав, що умови договору є несправедливими, оскільки він вважав, що вказаний платіж є складовою вартості транспортного засобу, крім того, предмет лізингу йому передано не було.

Також вказаний договір було укладено внаслідок нечесної підприємницької діяльності зі сторони ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», що згідно зі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»заборонено.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати договір фінансового лізингу від 10 грудня 2015 року № 002297 недійсним та стягнути з відповідача на його користь безпідставно здобуте майно, а саме: грошові кошти у сумі 57 500 грн та 10 500 грн, 3 % річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами у розмірі 61 грн 43 коп. та 11 грн 21 коп.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано договір фінансового лізингу від 10 грудня 2015 року № 002297, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», недійсним. Стягнуто з відповідача на користь позивача 57 500 грн та 10 500 грн, а також 3 % річних за час користування коштами у розмірі 47 грн 26 коп. та 8 грн 63 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 10 грудня 2015 року між ОСОБА_6 (лізингоодержувач) та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (лізингодавець) було укладено договір фінансового лізингу № 002297 з додатками (графік сплати авансового платежу та специфікація), відповідно до умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором (а. с. 10-20). Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору фінансового лізингу та згідно з положенням чинного законодавства.

Предметом фінансового лізингу за цим договором є трактор марки МТЗ, модель КИЙ-14102, об'єм двигуна 105к.с./диз МКПП привід 4х4, вартістю 575 тис. грн.

Згідно із додатком № 1 до договору, який є невід'ємною його частиною, авансовий платіж становить 50 %, сума виплати авансового платежу - 11 408,73 доларів США, адміністративний платіж (10 %) - 2 281,75 доларів США, комісія за передачу (3 %) - 684,53 доларів США (а. с. 21)

На виконання зобов'язань 10 грудня 2015 року ОСОБА_6 перерахував на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 57 500 грн, що підтверджується квитанцією № 365, та 10 500 грн згідно з квитанцією № 366 (а. с. 23).

Проте після сплати позивачем зазначеної суми, він з'ясував, що вказаний платіж є адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцеві за здійснення заходів, пов'язаних з підготовкою документів для укладення договору.

Крім того, позивачеві роз'яснили, що відповідно до п. 1.7 договору трактор може бути переданий йому протягом строку не більше 120 робочих днів і лише після сплати авансового платежу у розмірі 50 % предмета лізингу, комісії за передачу трактора.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави для визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

З результатів аналізу норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з результатів аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди врахували вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, та дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір фінансового лізингу від 10 грудня 2015 року № 002297 по своїй правовій природі є несправедливим, його умови не відповідають вимогам законодавства, порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. До того ж цей договір не було нотаріально посвідчено.

З урахуванням всіх цих обставин суди дійшли правильного висновку про визнання недійсним договору та стягнення з відповідача на користь позивача суми внесених ним коштів та 3 % річних за користування коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Кафідова О.В. Закропивний А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана Головуючий Судді: