У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а :

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції невірно оцінив достатність і взаємний зв'язок доказів факту участі відповідача в утриманні і вихованні ОСОБА_1, вважає, що для встановлення факту участі відповідача в утриманні та вихованні ОСОБА_1 є достатніми ті докази, що були досліджені у судовому засіданні, а саме покази позивача щодо конкретних фактів участі відповідача у її вихованні та утриманні, покази інших свідків та письмові докази у справі у формі листів, фотографій та інше.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 відмовився від проведення генетичної експертизи.

Просить рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1.

З копії листа відділу ДРАЦС реєстраційної служби Кузнецовського МУЮ у Рівненській області від 02.03.2013р. №180/11.2-13 вбачається, що батько дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_5 вказаний за заявою матері ОСОБА_4, що також підтверджується копією витягу із державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 21 травня 2014р.

Відповідач заперечує своє батьківство, виховання чи утримання ОСОБА_1, проживання та ведення спільного господарства з її матір'ю.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Тому при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України.

Відповідно до ст.53 ч.ч.2,3 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", згідно ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що з достовірністю підтверджували б визнання відповідачем такого батьківства, показання свідків, щодо участі у вихованні та утриманні позивача з боку відповідача є узагальненими та не доводяться іншими за характером об'єктивними даними.

Відмова відповідача від проведення генетичної експертизи не є беззаперечним та достовірним доказом його батьківства.

Відповідач свого батьківства не визнавав, а належних та допустимих доказів на його підтвердження позивачка не надала.

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, яким позивачу відмовлено в задоволенні позову. Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Врахувавши вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :