Справа № 450/3797/12 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/372/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року у справі запозовом ОСОБА_3 до державного нотаріуса Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Кміть Л.І., Реєстраційної служби ГТУЮ Львівської області, про визнання незаконним та скасування реєстрації права власності, визнання протиправною видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсними договорів дарування; за зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання права власності на 1 / 2 частину будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до державного нотаріуса Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., ОКП ЛОР «БТ1 та ЕО», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконним дубліката Свідоцтва про право власності ОСОБА_9 на 3 / 4 частини будинку по АДРЕСА_1, Пустомитівського району, Львівської області, виданого Водянською сільською радою 20 січня 2005 року №51; визнання незаконною реєстрації права власності на 3 / 4 частини будинку по АДРЕСА_1, Пустомитівського району, Львівської області, за номером 749, номер витягу 6271413 у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за ОСОБА_9; визнання незаконним видачу державним нотаріусом Пустомитівського району Н.С. Підгірняк свідоцтв про право на спадщину (спадкова справа №473/2004) на частину будинку на АДРЕСА_1, Пустомитівського району після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_7, ОСОБА_8; визнання недійсним договору дарування 1 / 4 частки будинку, укладеного 8 квітня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідченого Кміть Л.І.- приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 767, застосування наслідків недійсності такого правочину; визнання недійсним договору дарування 1 / 4 частки будинку, укладеного 20 квітня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідченого Кміть Л.І.- приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 887, застосування наслідків недійсності правочину.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про:

визнання за ОСОБА_9 права власності на 1 /2 частину будинку по АДРЕСА_1, Пустомитівського району, Львівської області.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 7 лютого 2013 року у справі № 1316/3797/12, у виді заборони ОСОБА_7 відчужувати 1 /4 частину будинку в АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності; заборони ОСОБА_9 відчужувати 1/4 частину будинку в АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_9 В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 змінити та в цій частині відмовити в позові у зв»язку з безпідставністю; в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю. Зазначає, що має право на 1/2 частку спірного будинку. Вказує, що право власності на 3/4 частини будинку виникло у ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради від 16 лютого 1989 року №51 та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 4 травня 1989 року. Таке право власності було зареєстроване та не припинялося. Стверджує, що будь-яке вирішення спору не вплине на розмір часток на спірне житло.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно зі ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначений законом спосіб.

Встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 25 квітня 1978 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 1127, ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_11 незакінчений будовою житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до договору від 27 серпня 1988 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 2837, ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_7 половину житлового будинку в АДРЕСА_1. За ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на 1 / 4 частину будинку.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Водянської сільської ради народних депутатів № 10 від 9 лютого1989 року «Про оформлення права особистої власності на житловий будинок» виконавчий комітет погодився з висновками МБТІ та вважав можливим оформити право особистої власності громадян на житлові будинки в АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Згідно витягу з рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 51 від 16 лютого 1989 року «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» ОСОБА_9 вирішено оформити право власності на 3 / 4 частини вищезазначеного будинку. Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 4 травня 1989 року, за реєстровим № 749 ОСОБА_9 була власником 3/4 частини будинку.

Є встановленим, що ОСОБА_9 правомірно володіла 3/4 частинами житлового будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів того, що він здійснював будівництво другого поверху у згаданому житловому будинку, чим міг би ствердити виникнення прав співзабудовника.

Встановлено, що дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданий ОСОБА_9 20 січня 2005 року.

Відповідно до вимог пункту 6.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 ( в редакції, що діяла на час видачі дубліката) у разі крадіжки, втрати, пошкодження тощо свідоцтва про право власності чи витягу про реєстрацію прав БТІ можуть видати дублікат витягу або за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подається заява, який передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. БТІ перевіряє належність заявленої вимоги відомостям з реєстру прав та оформлює дублікат свідоцтва чи витягу. На дублікаті свідоцтва чи витягу обов'язково зазначається його номер та в Реєстрі прав робиться відмітка про втрату оригіналу свідоцтва чи витягу та відмітку про видачу дубліката свідоцтва чи витягу.

Законодавством передбачено видачу дубліката свідоцтва про право власності лише у разі крадіжки, втрати, чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності з обов'язковим дотриманням встановленої процедури, яка передує видачі, та визнанням у зв'язку з цим недійсним втраченого свідоцтва. Така позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-62цс12 20 червня 2012 pоку.

Пунктом 29 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України 3 березня 2004 року № 20/508, зареєстрованої в МЮ України за № 283/8882, чинної на час видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщини, передбачалось, що у разі втрати документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради, міг бути виданий за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, дублікат утраченого документа.

Встановлено, що 20 січня 2005 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_9 права власності на 3 / 4 частини житлового будинку № АДРЕСА_1 Пустомитівського району, що стверджується витягом № 6271413 від 20 січня 2005 року. Реєстрація права власності відбулася на підставі дубліката свідоцтва про право власності 20 січня 2005 року, виданого Водянською сільською радою на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 51 від 16 лютого 1989 року.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Зазначені норми закону кореспондуються із вимогами ч. 1 ст. 182 ЦК України, якою встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.3, 2.4 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом МЮ України від 7 лютого 2002 року № 7 /5 та чинного на час проведення державної реєстрації, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення права власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна. Правовстановлювальні документи, які відповідно до закону підлягають обов'язковій державній реєстрації, приймаються за умови проведення їх державної реєстрації. Для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми. Під час подання заяви про реєстрацію прав власності фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - документ, що підтверджує повноваження діяти від імені цих осіб, при цьому особа, яка представляє особу - нерезидента України, пред'являє документи, які в разі необхідності легалізовані в установленому чинним законодавством України порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29 червня 2004 року. Таким чином, реєстрація за нею права власності на 3 / 4 частини будинку, що відбулася 20 січня 2005 року не відповідає вимогам закону, оскільки згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання незаконною реєстрації права власності на 3 / 4 частини будинку по АДРЕСА_1 здійснену, за номером запису 749, номер витягу 6271413 у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за померлою ОСОБА_9

Із спадкової справи № 473/04 вбачається, що після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_3 ще у 2004 році було відомо про реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на 3 / 4 частини житлового будинку.

Із матеріалів Інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_3 22 лютого 2007 року було відомо про реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на 3 / 4 частини житлового будинку на підставі дубліката свідоцтва про право власності від 20 січня 2005 року,виданого Водянською сільською радою на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради № 51 від 16 лютого1989 року. Про цей факт свідчить його особистий підпис в інвентаризаційній справі.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом 28 вересня 2012 року, тобто пізніше ніж через п'ять років від часу коли йому було відомо про проведення оспорюваної реєстрації права власності.

Згідно ч. 1 ст. 256, 257 ЦК України (які були чинними на час звернення позивача за первісним позовом до суду) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності без поважних на те причин, а тому заявлена вимога про визнання незаконною реєстрації права власності на 3 / 4 частини будинку за ОСОБА_9 не підлягає задоволенню у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Із спадкової справи № 473/04, вбачається, що 29 червня 2004 року за № 473/04 Пустомитівського державною нотконторою заведена спадкова справа, після смерті ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі єдиної заяви спадкоємців - синів померлої - ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про прийняття спадщини.

5 лютого 2007 року від них поступила спільна заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій зазначено, що спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та 3/4 житлового будинку АДРЕСА_1.

Правовстановлювальним документом на 3/ 4 частки житлового будинку АДРЕСА_1, був дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий Водянською сільською радою 20 січня 2005 року та зареєстрований у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки цього ж числа за реєстраційним №9618666.

Пунктом 63 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що крім правовстановлювального документа на житловий будинок, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом МЮ України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року № 84/5, зареєстрованим у МЮ України 20 вересня 2002 р.№ 773/7061.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що якщо власник, житлового будинку здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову, у тому числі перепланування житлового будинку, переобладнання нежитлового приміщення в житлове і навпаки, або звів чи зводить господарські, побутові будівлі і споруди без установленого дозволу або без належно затвердженого проекту чи з істотним відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, нотаріус вимагає подання рішення органу місцевого самоврядування про дозвіл здійснити перебудову.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, який знаходиться у спадковій справі, вбачається, що проведено добудову, перепланування житлового будинку, 3/4 частки якого є об'єктом спадкування, жодних застережень, зауважень не зазначено. Крім того, дозвіл на добудову, переобладнання міг даватися співвласникам будинку за їх взаємною згодою, включення позивача співзабудовником могло мати місце лише за взаємною згодою співвласників будинку та за рішенням органу місцевого самоврядування. ОСОБА_3 таких документів не надав, а сам він не був співвласником будинку.

8 лютого 2007 року спадкоємцям видано свідоцтва про право на спадщину в рівних частках на 3 /4 частки цього житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, який згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 13 лютого 2006 року, складався в цілому з семи житлових кімнат, загальною площе 258,2 кв.м, житловою площею 122,9 кв.м та кухні.

Спадкоємці одночасно подали заяву про прийняття спадщини, підписи на якій були нотаріально засвідчені, заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину, підписи на якій були нотаріально засвідчені. Вони одночасно одержали свідоцтва про право на спадщину. При цьому при кожному конкретному зверненні діяли узгоджено, спору між ними не було, претензій ні до нотаріуса, ні до законності поданих ними ж документів, що підтверджували право власності на 3 / 4 частки цього житлового будинку, які особисто надали, не заявляли.

Суд прийшов до вірного висновку, що нотаріусом при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину не порушено вимог ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно договору дарування 1 /4 частки будинку, укладеного 8 квітня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І., зареєстровано в реєстрі за № 767, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_9 1 /4 частину спірного житлового будинку. На підставі договору дарування ОСОБА_9 зареєструвала право власності на 1 / 4 частину житлового будинку.

Згідно договору дарування 1/ 4 частки будинку, укладеного 20 квітня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 887 ОСОБА_8 подарував ОСОБА_9 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 На підставі зазначеного договору дарування ОСОБА_9 зареєструвала право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи законність набуття права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в силу вимог ч. 1 ст. 658 ЦК України, вони володіли правомочностями на розпорядження таким майном.

Підстав вважати вказані вище договори недійсними немає.

Верховний Суд України 7 листопада 2012 року розглянув справу № 6-107 цс 12, предметом якої був спір про визнання договору недійсним за позовом особи, яка не була стороною цього договору. При розгляді цієї справи суд зробив правовий висновок, відповідно до якого у разі, якщо позивач, не будучи стороною оспорюваного ним договору, домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом цього договору, то виходячи з правової природи спірних правовідносин між сторонами існують речово-правові відносини, і належним способом захисту в такому разі є один із способів, передбачених главою 29 ЦК України: віндикація (ст.ст. 387, 388 ЦК України) - якщо річ перебуває у володінні відповідача; визнання права власності (ст. 392 ЦК України) - якщо річ не вибула з володіння позивача, однак його право на неї не визнається відповідачем. Положення ч. 3 ст. 215 ЦК України при вирішенні такої категорії справ підлягають застосуванню в тому разі, якщо позивач не домагається відновлення свого права на річ, яка була предметом оспорюваного ним договору, а його порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін договору до первісного стану в результаті визнання цього договору недійсним.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не був стороною оспорюваного договору; ним не зазначено, яким чином його право буде відновлено шляхом визнання оспорюваного правочину недійсним, коли існують законні Свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8, законність яких встановлено вище, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що якщо б припустили підставність вимог позивача в частині визнання оспорюваних правочинів недійсними, первісними позивачем обрано не вірний спосіб захисту його цивільних прав.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву.

Судом встановлено безпідставність позовних вимог позивача за первісним позовом; того, що позивач за зустрічним позовом володіє правовстановлюючими документами на 1 / 2 частину будинку по АДРЕСА_1, Пустомитівського району, Львівської області, які не скасовані, суд прийшов до висновку, що немає необхідності у визнанні за позивачем права власності на 1 / 2 частину будинку по АДРЕСА_1, Пустомитівського району, Львівської області, оскільки таке право не підлягає сумніву та підтверджене відповідними доказами-належними правовстановлюючими документами.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді