10.11.2017 Єдиний унікальний номер 205/5355/17
Провадження №2/205/2839/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «ОСОБА_3 міжміське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 18 серпня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-5).

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що домоволодіння №33а по вул.. Гладченка Трифона у м. Дніпрі належало на праві приватної власності її чоловіку ОСОБА_6, який помер 02 січня 2016 року.

Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріуса задля оформлення спадщини, але їй було відмовлено, у звязку із розбіжністю в написанні адреси спадкового майна.

Також, під час оформлення спадщини, позивачка довідалась, що земельна ділянка площею 0,0529 га, кадастровий номер: :08:722:0002, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№6007, виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 народних депутатів від 19.02.1998 року №306, на якій розташовано вказане домоволодіння, під час укладення договору купівлі-продажу не відчужувалась і досі належить попередньому власнику.

Враховуючи вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги просить визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 33а по вул. Гладченко Трифона в м. Дніпро, посвідченого 24 червня 2000 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2050; припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0529 гектарів кадастровий номер :08:722:0002 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Д* N6007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 19 лютого 1998 року № 306; визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом, після ОСОБА_6, померлого 02.01.2016 року, право власності на домоволодіння № 33а по вул. Гладченко Трифона в м. Дніпро, що складається з: житлового будинку А-1, літньої кухні Б, входу у погріб В, сараю Г, душу Д та № 1-4, к, І - споруди, а також на земельну ділянку площею 0,0529 гектарів кадастровий номер :08:722:0002 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Д* N6007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 19 лютого 1998 року № 306.

Позивачка в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду її представник за договором адвокат ОСОБА_7, надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує (а.с.75).

Відповідачка в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника до суду не надходило.

Треті особи в судове засідання не з'явились. Про причини своєї неявки та неявки своїх представників не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи за своєї відсутності не надсилали.

У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_6. Від шлюбу народились діти ОСОБА_8, ОСОБА_9.

На підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 24 червня 2000 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, останній придбав у власність домоволодіння №33а по вул.. Аврори у м. Дніпропетровську (а.с.9). Дане домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 0,0529 га, яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Д* N6007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 19 лютого 1998 року № 306, належить ОСОБА_2 (а.с.10).

У звязку із перейменуванням вулиць та назви міста, адреса за якою розташоване спірне нерухоме майно є наступною: м. Дніпро, вул.. Гладченка Трифона.

Конституцією України та нормами Цивільного кодексу України закріплені принципи непорушності права приватної власності, які визначають право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплюють право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином.

Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною 2 статті 47 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) - якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Так, згідно із ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу вищевказаного будинку розташованого на земельній ділянці, проте невиконання вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору перешкоджає їй оформити належним чином спадкові права на вказане нерухоме майно, а отже, вимоги ОСОБА_1 щодо визнання договору купівлі-продажу жилого будинку від 24 червня 2000 року, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд враховуючи вищевикладене вважає за належне задовольнити вимогу ОСОБА_1 щодо припинення права власності ОСОБА_10 на земельну ділянку, що належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Д* N6007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 19 лютого 1998 року № 306.

Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить із наступного.

Встановлено, що ОСОБА_6 помер 02 січня 2016 року (а.с.25).

Із матеріалів спадкової справи №32/2016 відкритої після смерті ОСОБА_6 (а.с.44-56), вбачається, що спадкоємцями після його смерті являються: дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9. Діти від своєї частки спадщини відмовились на користь матері (а.с.44).

ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину після смерті чоловіка (з.а.с.52), але приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 02.01.2016 року, на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул.. Гладченка Трифона, буд. 33 а, у звязку із тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності на вказане домоволодіння та вказану земельну ділянку за ОСОБА_6, а також розбіжностями в написанні адреси місця знаходження спірного домоволодіння (а.с.56).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З статті 1261 ЦК України, вбачається, що у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст..78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;г) прийняття спадщини;ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 щодо визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул.. Гладченка Трифона, буд. №33а, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 02.01.2016 року, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, Земельним кодексом України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 15, 57-60, 66, 197, 212, 213-215, 209, 218, 222 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «ОСОБА_3 міжміське бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння №33а по вул.. Трифона Гладченка у м. Дніпрі, посвідченого 24.06.2000 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 міського нотаріального округу ОСОБА_5, за реєстровим №2050.

Припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер :08:722:0002, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№6007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 19 лютого 1998 року за №306.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6, померлого 02.01.2016 року, право власності на домоволодіння №33а по вул.. Трифона Гладченка у м. Дніпрі, що складається із:житлового будинку літ.А-1, літньої кухні літ. Б, входу у погріб літ. В, сараю літ. Г, душу/вбиральні літ. Д, та № 1-4, к, І споруд.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6, померлого 02.01.2016 року, право власності на земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер :08:722:0002, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№6007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 19 лютого 1998 року за №306.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула