Номер провадження: 22-ц/785/8021/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2017 року,

встановила :

01.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив стягнути з урахуванням збільшення курсу долару США 272678 грн. боргу за договором позики від 08.08.2014 року, укладеним між сторонами, згідно якого ОСОБА_3 позичила у нього гроші в сумі 129600 грн. і зобовязалася повернути борг до 08.09.2014 року, про що видала йому боргову розписку. Посилаючись на те, що не зважаючи на його вимоги ОСОБА_3 до цього часу борг не повернула, ОСОБА_2 просив стягнути з неї борг.

Заперечуючи проти заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, ОСОБА_3 26.01.2015 року звернулася з зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який мотивувала тим, що гроші від ОСОБА_2 вона не отримувала, розписку писала під психологічним тиском, крім того передала 35000 грн. в рахунок повернення боргу за вказаною розпискою. В подальшому в грудні 2014 року вона звернулася до правоохоронних органів щодо вчинення до неї кримінального правопорушення та 13.12.2014 року було відкрито кримінальне провадження за ст.190 ч.1 КК України. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 просила суд визнати договір позики недійсним, стягнути з ОСОБА_2 на її користь 70000 грн. матеріальних збитків у подвійному розмірі, та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 129600 грн. боргу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково посилається на відсутність вироку суду щодо протиправних дій ОСОБА_2, оскільки факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Крім того, суд не прийняв до уваги висновки судово-почеркознавчої експертизи в частині незвичайності виконання рукописних записів у розписці які можуть бути пояснені впливом на ОСОБА_3 під час виконання нею цих записів якихось природних збиваючих факторів, ймовірно внутрішніх (наприклад, перебування виконавця у стані сильного хвилювання, стресу тощо). Крім того зазначає, що районним судом помилково не прийнято до уваги той факт, що ОСОБА_3 повертала гроші в сумі 35000 грн., оскільки це було підтверджено в судовому засіданні ОСОБА_2 Також судом не було враховано те, що в судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив той факт, що ні яких грошей в день написання розписки ОСОБА_3 він не надавав, тоді як відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.?

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позов та відмовляючи у задоволені зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що доводи відповідача та позивача за зустрічним позовом про те, що боргова розписка написана під психологічним тиском, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так відсутній вирок суду щодо вказаних відповідачем протиправних дій позивача.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може з огляду на таке.

Суд першої інстанції в своєму рішенні не вказав які обставини він вважав встановленими. При цьому колегією суддів встановлено наступні обставини, які визнані сторонами, а тому не підлягають доведенню.

Між ОСОБА_5, який є батьком позивача ОСОБА_6, та ОСОБА_7 були домовленості щодо надання бухгалтерських послуг, проте домовленість не було оформлена офіційно.

Наприкінці липня 2014 року Приморська Державна податкова інспекція почала планову перевірку документації за 2012-2013 рік підприємця ОСОБА_5- батька позивача.

Відповідно акту перевірки до СПД ОСОБА_5, було застосовано наступні фінансові (штрафні) санкції: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п (КБК 11010100) на загальну суму 510,0 грн.; збір на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, нарахований до 1 січня 2015 року (КБК 19060100) на загальну суму 1602,72 грн.; штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, регулювання обігу готівки та застосовування реєстрів (КБК 2108090) на загальну суму 14250,20 грн.

Усі фінансові санкції передбачені актом перевірки платником було сплачено у повному обсязі (а.с.188).

Згідно пояснень ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_2 з посиланням на неналежне виконання ОСОБА_7 своїх обовязків примусив написати боргову розписку застосовуючи при цьому психологічний тиск.

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів, а саме до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеської області щодо вчинення відносно неї, кримінального правопорушення.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 30.09.2016 року (а.с. 147 зворотна сторона), рукописні записи в борговій розписці зроблені самою ОСОБА_3, при цьому ці записи мають ознаки незвичайності виконання. Вони можуть бути пояснені впливом на ОСОБА_3 під час виконання нею досліджуваних записів, якихось природних збиваючих факторів, ймовірно внутрішніх (наприклад, перебування виконавця у стані сильного хвилювання, стресу тощо).

Дослідивши журнал судового засідання, колегією суддів встановлено, що в день укладення боргової розписки ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_3 не надавав.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно статті 216 того ж кодексу, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Стаття 231 ЦК України визначає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства. Так, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Отже, сукупність встановлений колегією суддів обставин, а саме те, що ОСОБА_3 знаходилась в неофіційних трудових відносинах з позивачем за первинним позовом; здійснення в період укладення оспорюваного правочину Приморською Державної податкової інспекцією перевірки документації підприємця ОСОБА_5 - батька позивача, та застосування до нього санкцій; згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 30.09.2016 року, боргова розписка була складена ОСОБА_3, при цьому записи мають ознаки незвичайності виконання, які можуть бути пояснені впливом на ОСОБА_3 під час виконання нею досліджуваних записів, якихось природних збиваючих факторів, ймовірно внутрішніх (наприклад, перебування виконавця у стані сильного хвилювання, стресу тощо); позивач ОСОБА_2 коштів на виконання оспюрюваного правочину не передавав, дає підстави дійти висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а саме договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, необхідно визнати недійсним, що виключає задоволення позову ОСОБА_2 В іншій частині позову ОСОБА_3 необхідно відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.08.2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Зустрічний Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Договір позики укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 129600 грн. - визнати недійсним.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_8