Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 311/2906/16 Головуючий у 1-й інстанції Носик М.А.
Пр. № 22-ц/778/3147/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за заявою ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 78-80), в якій просив визнати виконавчий лист, виданий 04.09.2015 р. Василівським районним судом Запорізької області в справі № 2-1018/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначав, що Василівським районним судом Запорізької області 04.09.2015 ОСОБА_4 було видано виконавчий лист у справі № 2-1018/11, згідно із яким стягнуто з нього - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всього його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на утримання ОСОБА_4 до досягнення донькою ОСОБА_5 трьох років.

На підставі даного виконавчого листа державний виконавець ВДВС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.09.2015 р. ВП №48808656.

Вважав, що вказаний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

В порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» на вказаному виконавчому листі відсутній індивідуальний ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_2, а також не зазначена належна адреса його проживання.

В порушення п. 4 та б ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець ВДВС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області відкрив виконавче провадження та наклав арешт на все майно ОСОБА_2 і звернувся до суду з поданням про обмеження його у виїзді за кордон.

Ним, як боржником, були здійснені всі необхідні дії з добровільного виконання виконавчого листа шляхом щомісячного перераховування аліментів на рахунок ОСОБА_4 25.03.2016 державним виконавцем ВДВС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 48808656, після чого виконавчий лист було направлено за належністю до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для передання до виконавчої служби за місцем реєстрації боржника Бабушкінського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Разом із вищезазначеною заявою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_3 подав заяву (а.с. 81), в якій просив до розгляду його вищезазначеної заяви зупинити стягнення за даним виконавчим листом, а також витребувати останній від Бабушкінського відділу ДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2016 року (а.с. 123-124) в задоволені вищезазначеної заяви ОСОБА_4 у цій справі було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року (а.с. 161-162) ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2016 року у цій справі скасовано в порядку часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 в особи представника ОСОБА_3, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року (а.с.189-190) в задоволені вищезазначеної заяви ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, відповідач (боржник) ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 193-195) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести нову, якою заяву ОСОБА_2 задовольнити, визнати виконавчий лист, виданий 04.09.2015 р. Василівським районним судом Запорізької області в справі № 2-1018/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 209) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 211).

Позивач (стягувач) ОСОБА_4 подала апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу (а.с. 219-223).

У судове засідання 13 листопада 2017 року повідомлені апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 227), у тому числі відповідач ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю (а.с. 196) ОСОБА_3, а останній - за допомогою інших засобів звязку (а.с.228), що узгоджується із вимогами ст. ст. 74 ч. 6, 76 ч. 5 ЦПК України, відповідач (боржник) ОСОБА_2 та представник останнього - ОСОБА_3 не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційному суду заяви (а.с.229-232), в яких просив розглядати дану справу без його участі та без участі ОСОБА_2

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання відповідача (боржника) ОСОБА_2 та представника останнього - ОСОБА_3 і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю відповідача (боржника) ОСОБА_2 та представника останнього - ОСОБА_3 за присутністю позивача (стягувача) ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача (стягувача) ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи заявникові ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної заяви у цій справі, керувався ст. ст. 208, 369 ЦПК України та виходив із того, що вимоги заявника є необґрунтованими; відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_2

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції - такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2011 року у цій справі №2-1018/2011 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всього його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всього його заробітку, (доходу), щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_5 трьох років (а.с.14).

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_4 та видано їй дублікат виконавчого листа у цій справі (а.с.67, 82-83).

Постановою державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області від 23 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання дублікату виконавчого листа (а.с.103).

Постановою державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області від 14 грудня 2015 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 (а.с.104).

Постановою державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області від 25 березня 2016 року виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом закінчено на підставі п. 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення постанови (а.с.105).

Відповідно до ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом (ч. 2); до розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист (ч. 3); суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом (ч. 4).

Положеннями коментованої статті передбачені правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зокрема, такими підставами є: помилкове видання судом виконавчого листа; повна або часткова відсутність обов'язку боржника у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; інші причини.

З наданих у цій справі заявником документів таких обставин судом першої інстанції правильно не встановлено.

Відповідно п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 25.03.2016), виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, винесення постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у вказаній справі повязано зі зміною місця проживання боржника та, як наслідок, з необхідністю подальшого виконання виконавчого листа за місцем мешкання ОСОБА_2, а не з припиненням обовязку боржника внаслідок добровільного виконання.

Крім того, суд першої інстанції правильно вважав необхідним зазначити, що природно неможливим є припинення обовязку боржника внаслідок добровільного виконання у справах про стягнення щомісячних аліментів до досягнення дитиною повноліття (відповідного віку).

Оскільки, судом першої інстанції правильно встановлено, що за вищезазначеним виконавчим листом з боржника ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття, тобто до 10 квітня 2027 року.

Крім того, добровільне виконання боржником рішення про стягнення аліментів не перешкоджає стягувачу отримувати вказані кошти на підставі виконавчого листа та в межах виконавчого провадження.

Питання щодо зупинення стягнення за виконавчим листом, а також його витребування до розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є правом, а не обовязком суду.

Вказані вище вимоги заяви заявника правильно визнані судом першої інстанції необґрунтованими, тому у даній справі судом першої інстанції правильно не було застосовано зупинення стягнення за вищезазначеним виконавчим листом на час розгляду вищезазначеної заяви заявника та не було витребувано вищезазначений виконавчий лист від Бабушкінського відділу ДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області, про що просив заявник у своїй окремій заяві (а.с. 81), поданій разом із вищезазначеною заявою у цій справі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно не вбачав правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 у цій справі.

Також суд першої інстанції правильно вважав, що вказані заявником підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цій справі, носять формальний характер та на правильно встановлені судом фактичні обставини не впливають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не спростовують фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Хоча в силу вимог ст. 3 ЦПК України ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 мав право на звернення до суду із вищезазначеною заявою.

Оскільки, в силу вимог ст. 20 ЦК України саме заявникові ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 належить виключне право здійснювати захист свого права на свій розсуд.

Однак, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що підстави, на які посилався ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 в обґрунтування своєї вищезазначеної заяви у цій справі саме для визнання вищезазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (повністю чи частково), не є підставами, передбаченими ст. 369 ЦПК України, а тому правові підстави для задоволення вищезазначеної заяви заявника у цій справі відсутні.

Крім того, відсутність у вищезазначеному виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного номеру боржника ОСОБА_2, а також незазначення будь-якої адреси проживання боржника, на які також посилався у своїй вищезазначеній заяві ОСОБА_7 в особі свого представника ОСОБА_3, не можна вважати іншими причинами, передбаченими ст. 369 ч. 4 ЦПК України, за наявності яких суд першої інстанції у цій справі міг визнати вищезазначений виконавчий лист, виданий 04.09.2015 р. Василівським районним судом Запорізької області в справі № 2-1018/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання, таким, що не підлягає виконанню.

Описки суду першої інстанції в оскаржуємій ухвалі (зазначення в резолютивній частині ухвали неправильно «вирішив» замість правильного «ухвалив») не можуть бути підставою для скасування або зміни цієї ухвали у цій справі апеляційним судом в порядку апеляційного перегляду цієї справи, а можуть бути усунуті в порядку ст. 219 ЦПК України з власної ініціативи суду першої інстанції або за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або її зміни.

У разі відмови апеляційним судом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких понесених судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 320,00 грн. (а.с.205), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_8ОСОБА_9