Справа № 137/115/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2017 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

сторін у справі: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представника - адвоката Гуменюк Н.В.,

ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права на обов'язкову частку в спадковому майні, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2016 р. позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Літинського районного суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що відповідач ОСОБА_4 являється їхнім рідним братом. ІНФОРМАЦІЯ_7 р. помер їхній батько - ОСОБА_6.

За життя ОСОБА_6 у Микулинецькій сільські раді Літинського району Вінницької області на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого все належне йому майно заповів своєму синові ОСОБА_7.

Позивачі вважають, що також мають право на обов'язкову частку у спадщині по тій причині, що відповідно положення ст. 1241 ЦК України, позивачі на день смерті спадкодавця були непрацездатними, зокрема: ОСОБА_1 як пенсіонер за інвалідністю з 01.10.2012 р., а ОСОБА_2 як пенсіонер по віку з 14.10.2013 р.

Оскільки відповідач не бажав добровільно вирішати спір про майно, тому позивачі змушені звернутися до суду із зазначеним позовом, яким просять визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право на обов'язкову частку в спадковому майні, а саме по 1/6 частки в будинку АДРЕСА_1

02.06.2016 р. позивачі у справі збільшили позовні вимоги та просили визнати заповіт вчинений від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 від 13.04.2012 р. - недійсним та визнати право власності за ними по 1/3 частки спірному житловому будинку (а.с. 105 т. 1). Згодом, позов в частині визнання заповіту недійсним та визнання права власності по 1/3 частки в порядку спадкування за законом, залишено без розгляду 08.11.2017 р. Літинським районним судом Вінницької області за ініціативою позивачів (а.с. 72 т. 2).

Також 08.11.2017 р. позивачі збільшили свої вимоги, якими просили суд визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/6 частки у спадковому майні, в порядку спадкування обов'язкової частки, зокрема:

- житлового будинку з по господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_2;

-земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,4391 га кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства розташовані за адресою АДРЕСА_3

04.06.2017 р. відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом яким просив суд відмовити у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на обов'язкову частку в спадковому майні померлого ОСОБА_6 та усунути позивачів від права на спадкування за законом мотивуючи тим, що відповідачі, які є дітьми спадкодавця, не приймали участі в матеріальному утриманні свого батька в період часу, коли він був майже непрацездатний, не приймали участі в догляді за хворим, не цікавились станом його здоров'я, не відвідували його та не вчиняли жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже віднісшись до остану здоров'я свого батька, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікали своїми обов'язками передбаченими законом. А відтак вважає що існують достатні підстави для усунення їх від спадкування.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. У вільних показах вказав, що він допомагав батьку купувати спірний житловий будинок та дбав про батька, адже купував все необхідне батьку, а також навідувався до нього 3-4 рази на місяць. Вказав на ту обставину, що навпаки відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 в період 2007-2012 року в лікарню до батька не приходив та змусив батька зробити на себе заповіт.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 у судвоому засіданні позов також підтримала та просила його задовольнити. До судового засідання 04.12.2017 р. не з'явилась надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Первісний позов підтримує та просить його задовольнити, одночасно просить відмовити у задоволенні зустрічного позову (а.с. 212 т.1).

Представник позивачів за первісним позовом-адвокат Гуменюк Н.В. у судовому засіданні доводила суду, що її довірителі попри ту обставину, що не є спадкоємцями за заповітом, втім мають право на обов'язкову частку у спадщині в порядку спадкування за законом, адже обоє на день смерті спадкодавця були непрацездатними. Заперечила проти задоволення зустрічного позову, яким стоїть питання про усунення її довірителів від спадкування обов'язкової частки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 р. ОСОБА_6, адже відсутні всі умови для усунення від спадкування передбачені ст. 1224 ЦК України, такі як перебування спадкодавця у безпорадному стані через тяжку хворобу або каліцтво, а також ухилення її довірителів від надання допомоги. Визнала, що у спадкодавця були певні негаразди зі здоров'ям, втім вони зумовлені віком самого спадкодавця, однак не вважає, що він перебував саме у безпорадному стані. Просила: позов задовольнити в повному обсязі; визнати за позивачами право власності по 1/6 спадкового майна на спірний житловий будинок та земельні ділянки; стягнути з відповідача за первісним позовом витрати понесені позивачами зі сплати судового збору та витрати за надання правової допомоги.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 у судове засідання 04.12.2017 р. не з'явився. У судових засіданнях часом раніше заперечував проти задоволення первісного позову та просив задовольнити його позов про усунення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від спадкування з тих підстав, що саме він доглядав за батьком, та вважає, що відповідачі за зустрічним позовом ухилялись від надання допомоги.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 заперечив проти первісного позову та наполягав на задоволені зустрічного позову посилаючись на ту обставину що спадкодавцем зроблено заповіт саме на ОСОБА_4 оскільки між ним та батьком налагодились стосунки, а позивачі за первісним позовом ухилялись від надання допомоги, оскільки його довіритель жив, доглядав та допомагав батьку, згодом його поховав, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не навідувались, не допомагали, не забезпечували батька.

Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків, щодо вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права по 1/6 на обов'язкову частку у спадщині.

Так, у судовому засіданні з показань учасників процесу, показань свідків, матеріалів позовних заяв, копії запитуваної з Літинської державної нотаріальної контори спадкової справи достовірно встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 виданим 11.01.1960 р. Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 6, батьком позивача за первісним позовом ОСОБА_1 зазначено - ОСОБА_6 (а.с. 6 т.1).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7. Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 40, батьком ОСОБА_8 зазначено ОСОБА_6 (а.с. 7 т.1). Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_8, виданим 04.05.1976 р. виконавчим комітетом Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 09, пояснюється зміна прізвища відповідача зі «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6» (а.с. 8 т.1).

Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 виданим 12.01.1954 р. Ярошівською сільською радою Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 36, батьком відповідача за первісним позовом ОСОБА_4зазначено ОСОБА_6 (а.с. 67 т.1).

Договором купівлі-продажу земельної ділянки серії ВКВ № 017278 від 09.11.2007 р. доводиться, що ОСОБА_6 являється власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_10, НОМЕР_11 розташованої за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 96 т.1).

Договором купівлі-продажу від 09.11.2007 р. підтверджується право власності спадкодавця ОСОБА_6 на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 97 т.1).

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 будинок побудовано у 1952 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., сараю з гаражем літера «Б», літньої кухні з погрібом «В», вбиральні «Д»,колодязю «Г», огорожі 1-3 (а.с. 111-113 т.1).

13.04.2012 р. ОСОБА_6 вчинив заповіт яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів своєму синові ОСОБА_7 (а.с. 66 зв. т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_7 р. помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_12 виданим ІНФОРМАЦІЯ_7 р. виконавчим комітетом Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 3 (а.с. 68 т.1).

Згідно матеріалів спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 р. ОСОБА_6, витребуваних судом з Літинської державної нотаріальної контори спадщину після смерті останнього прийняли: ОСОБА_1 (а.с. 40 т.1), ОСОБА_2 (а.с. 36 зв. т.1), ОСОБА_4 (а.с. 47 т.1).

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 були:

1) син ОСОБА_1;

2)дочка ОСОБА_2;

3) син ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Із посвідчення № НОМЕР_14 від 26.11.2012 р. ОСОБА_1 являється інвалідом 3 групи загального захворювання (а.с. 11 т.1). У свою чергу пенсійним посвідченням серії НОМЕР_13 доводиться, що ОСОБА_2 з 14.10.2013 р. являється пенсіонером за віком (а.с. 12 т.1.), таким чином доводиться, що позивачі за первісним позовом на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 р. спадкодавця були непрацездатними.

Таким чином у разі спадкуванні за законом спадове майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 р. ОСОБА_6 підлягало б розподілу на 3 частини, а обов'язкова частка повинна становити половину частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом. Таким чином обов'язкова частка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у майні після померлого батька становить 1 (вся маса спадкового майна) * 1/3 (три спадкоємці у разі спадкування за законом) * 1/2 (половина частки) = 1/6. Тобто обов'язкова частка у спадковному майні у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця для ОСОБА_1 становить 1/6 та для ОСОБА_2 також інша 1/6частина всього спадкового майна.

У свою чергу ОСОБА_4 залишається власником решти (2/3) всього спадкового майна.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів за первісним позовом шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Окрім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть оформити свої спадкові права, оскільки вони не визнаються ОСОБА_4, тому суд вважає, що первинний позов слід задовольнити повністю.

Суд не ігнорує ту обставину, що дійсно таким чином порушується остання воля спадкодавця, втім обов'язкова частка, в порядку спадкування за заповітом передбачена положенням ЦК України, а відтак судом можливо було визначити обов'язкову частку позивачів за первісним позовом, що доводиться твердженнями наведеними вище.

Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 про усунення спадкоємців від права на спадкування.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова) зазначено, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, з точки зору даної норми закону при розгляді справ такої категорії суд має встановити, як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Згідно довідки за № 75 від 05.02.2016 р. виданої Микулинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території Микулинецької сільської ради не зареєстровані і не проживають, не здійснювали догляд за ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р. (а.с. 70 т.1).

Відповідно довідки довідки за № 76 від 05.02.2016 р. виданої Микулинецькою сільської радою Літинського району Вінницької області, догляд за ОСОБА_6 протягом 4-ох років до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 р. здійснював його син ОСОБА_4 (а.с. 71 т.1).

Згідно Постанови, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

З цього випливає, що для усунення спадкоємця від права на спадкування, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно виписки з історії хвороби ОСОБА_6 від 20.03.2017 р., в останнього наявний певний перелік захворювань (а.с. 75), втім суд не наділений спеціальними знаннями та не здатен встановити, чи потребував стороннього догляду ОСОБА_9 із зазначеним переліком хвороб (із даного приводу також сторонами не заявлялось клопотання про проведення експертизи чи залучення спеціаліста), втім суд погоджується та вважає обгрунтованою думкою представника позивачів за первісним позовом-адвоката Гуменюк Н.В. в тій частині, що у спадкодавця наявні перелік хвороб у зв'язку з його віком, адже згідно матеріалів справи ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 р.

Допитані за ініціативою відповідачів за зустрічним позовом свідки вказали наступне.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що являється секретарем виконавчого комітету Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області та повідомила, що за життя ОСОБА_6 самостійно ходив до сільської ради, за допомогою не звертався та обслуговувався соціальним працівником. Від соціальної допомоги не відмовлявся. Спростувала довідки, котрі надавались Микулинецькою сільською радою у 2016 році про те, що за ОСОБА_6 здійснює догляд його син ОСОБА_4, а інші діти не зареєстровані та догляд не здійснюють, оскільки довідка видавалась без акту обстеження зі слів сусідів на рівні побутової розмови.

ОСОБА_11 свідчив, що спадкодавець являється його рідним дядьком. Пояснив суду обставини купівлі спадкодавцем спірного будинку. Також зазначив, що коли його дядько хворів, то його піклуванням займався його син ОСОБА_12 Також повідомив, що у дядька також є дочка ОСОБА_2, котра попри хвороби навідувалась всеодно до батька.

Свідок ОСОБА_13, котра являється дружиною позивача ОСОБА_1 впевнено підтвердила суду про те, як вона разом з її чоловіком доглядали за свекром ОСОБА_6, займались його лікуванням, як вони підтримували його та про те як її чоловік навідувався до останнього. Також повідомила про обставини поховання ОСОБА_6 відповідачем у справі - ОСОБА_4, згідно яких її чоловік - син спадкодавця взнав про смерть батька від сторонніх осіб аж на 9-ий день після смерті ОСОБА_6

Допитаний за ініціативою позивача за зустрічним позовом свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні під присягою повідомив, що знає покійного ОСОБА_6 а також те, що бачив на похороні лише ОСОБА_4 Знає про наявність у покійного інших дітей окрім ОСОБА_4

ОСОБА_15 свідчила суду, що працювала соціальним працівником та допомагала ОСОБА_6 готувати їжу, прати речі та приносила воду навідуючись 2 рази в тиждень. Повідомила, що останній ніколи не просив її, щоб просила дітей приїхати до нього. Зауважила, що дід в лікарню чи у м. Вінниця інколи їхав сам. Знає,що по догляду також допомагав його син - ОСОБА_4

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України, кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Заслухавши показання свідків даних під присягою про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень, суд критично ставиться до довідок даних стороною відповідача за первісним позовом про те, що догляд за спадкодавцем ОСОБА_4 здійснював його син - ОСОБА_4, з огляду на наступне: дана довідка спростовується секретарем сільської ради котрий готував цю довідку; довідка спростовується показами свідка ОСОБА_15, яка була соціальним працівником та здійснювала за спадкодавцем догляд (з її слів) протягом 7-8 років.

Одночасно суд вважає за можливе вищезгадану довідку розцінювати, як спосіб усунути позивачів від спадкування з огляду на те, що позов про визнання обов'язкової частки у спадковому майні поданий до суду 14.01.2016 р. (а.с. 3 т.1), а довідка датована 05.02.2016 р. (а.с. 71 т.1), тобто вже після того, як 02.02.2016 р. відбулось перше судове засідання у даній справі.

Також стороною позивача за зустрічним позовом, доказів в обгрунтування своєї позиції в суді, які б відповідали вимогам ст. ст. 57-58 ЦПК України та були достатніми для усунення відповідачів за зустрічним позовом від права на спадкування не надано.

Суду також не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі ухилялися від надання допомоги батьку під час його хвороби.

Твердження сторони позивача ОСОБА_4 про те, що між відповідачами та спадкодавцем за життя останнього нібито склалися погані відносини, виходячи з викладеного вище правового обґрунтування, не мають правового значення для вирішення даної справи.

ОСОБА_4 в зустрічній позовній заяві (а.с. 94-95 т.1) та в показах наданих в судовому засіданні, стверджував, що він надавав всю необхідну допомогу спадкодавцю. На підставі цього (упускаючи твердження про вклад за доглядом спадкодавця позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та свідка - працівника соціальної служби), суд вважає за можливе прийти до висновку, що покійний ОСОБА_6 не потребував допомоги саме від відповідачів за зустрічним позовом.

Крім того, позивач за зустрічним позовом не надав доказів, що відповідачі свідомо ухилялися від надання такої допомоги, жодного разу не запропонували своєї допомоги, не надали жодної копійки на його лікування та утримання.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог в частині усунення спадкоємців від права на спадкування, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що необхідно відмовити в позові в цій частині.

Щодо судових витрат.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з квитанцій зі сплату судового збору (а.с. 1-2 т.1, 73-74 т.2), розмір судових витрат, понесених ОСОБА_1 та ОСОБА_2, складає по 1655 гривень, а тому з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору.

Одночасно представник позивачів за первісним позовом просить адвокат Гуменюк Н.В. просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 кошти в сумі 12800 грн. у якості компенсації гонорару за надання правової допомоги, мотивуючи тим, що вона 2 год. витратила на консультацію щодо збирання доказів та приймала участь у судових засіданнях - в загальному 8 год. Послалась також на ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» згідно якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати, у місячному розмірі за годину часті особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Одночасно зазначила, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01.01.2017 р. становить 3200 грн. (а.с. 115 т.2).

Суд дослідивши наданий розрахунок, вважає його невірним, оскільки у ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» на яку посилається представник позивачів зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків ПРОЖИТКОВОГО МІНІМУМУ для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Справа надійшла до суду 14.01.2016 р. Згідно зі журналами судових засідань адвокат Гуменюк Н.В. брала участь в судових засіданням в загальній кількості 5 год. 18 хв. (у 2016 році - 1 год. 18 хв.; у 2017 році - 04 год. 00 хв.).

Так, 40 % прожиткового мінімуму станом на 01.01.2016 р. становило 532 грн., а станом на 01.01.2017 р. становило 617,60 грн. (Згідно з законами України «Про державний бюджет України» на 2016 рік та 2017 рік відповідно), тому враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 4769,60 грн. у якості компенсації витрат за надання правової допомоги, оскільки саме ОСОБА_1 здійснював розрахунок за надання юридичних послуг (а.с. 53 т.1).

Керуючись ст.ст. 15, 16, 20, 328, 1220, 1222-1224 1241, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-58, 60, 88, 174, 197, 213-215 ЦПК України, беручи до уваги правові положення викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», № 7 від 30.05.2008 р., Постанові Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», № 2 від 12 червня 2009 р., суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права на обов'язкову частку в спадковому майні задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_6, що розташоване за адресою АДРЕСА_2, рахується за ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року та складається із:

-1/6 частки житлового будинку літера "А", загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., допоміжною площею, 25,0 кв.м., веранди літера "а", гаражу-сараю "Б", літньої кухні "В", погребу із шиєю "п/В, п/ш", вбиральні "Д", огорожі № 1, воріт № 4, хвіртки № 5, криниці № 6 "Г";

-1/6 частки земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- 1/6 частки земельної ділянки площею 0.4391 га кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті ОСОБА_6, що розташоване за адресою АДРЕСА_2, рахується за ОСОБА_6, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року та складається із:

-1/6 частки житлового будинку літера "А", загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., допоміжною площею, 25,0 кв.м., веранди літера "а", гаражу-сараю "Б", літньої кухні "В", погребу із шиєю "п/В, п/ш", вбиральні "Д", огорожі № 1, воріт № 4, хвіртки № 5, криниці № 6 "Г";

-1/6 частки земельної ділянки площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- 1/6 частки земельної ділянки площею 0.4391 га кадастровий номер НОМЕР_5 для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути зі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_15, виданий 27.06.2002 р. Гніванським МВМ УМВС України у Вінницькій області, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_16, виданий 13.12.1996 р. Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області, ІПН НОМЕР_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, 1655 (одну тисячу шістсот шістдесят п'ять) гривень у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 4769 (чотири тисячі сімсот шістдесят дев'ять) грн. 60 коп. у якості компенсації витрат за надання правової допомоги.

Стягнути зі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_15, виданий 27.06.2002 р. Гніванським МВМ УМВС України у Вінницькій області, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії НОМЕР_17, виданий 13.01.1998 р. Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області, ІПН НОМЕР_3, жительки АДРЕСА_4, 1655 (одну тисячу шістсот шістдесят п'ять) гривень у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.