Справа № 135/741/17
Провадження № 2-о/135/27/17
РІШЕННЯ

іменем України

20.11.2017 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Паладій В.П.,

з участю заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Ладижинська міська рада Вінницької області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою зазначивши, що 29.11.2007 року між нею та ОСОБА_4 був укладений шлюб. Від даного шлюбу 18.01.2008 року народилася дочка ОСОБА_5. 23.09.2013 року шлюб між нею та ОСОБА_4 був розірваний. В жовтні 2013 року ОСОБА_4 виїхав у ОСОБА_6 Федерацію і в м. Ладижині більше ніколи не зявлявся. Останній раз він телефонував 18.01.2015 року на день народження дочки. Але з того часу не було жодного дзвінка, ніяких повідомлень, відомостей або матеріальної допомоги. Його телефон відключений. Знайомі теж не мають про ОСОБА_4 ніякої інформації. Родичів в Україні ОСОБА_4 не має. Визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім надасть їй можливість оформити в Управлінні праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області державну соціальну допомогу на дочку. Тому вона вимушена звернутися до суду з заявою про визнання її чоловіка ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

Заявниця ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву підтримала, посилаючись на викладені у ній обставини. Додатково пояснила, що із колишнім чоловіком раніше спілкувались, проте, згодом припинили спілкування, а їй необхідна матеріальна допомога для утримання дитини. Два роки вона писала запити для встановлення місця проживання, знала адресу ОСОБА_4 в ОСОБА_7, писала на організацію, де він працює, за місцем його реєстрації, але відповідей не отримала. В поліцію щодо розшуку не зверталась ні в Україні ні в ОСОБА_7. Із позовом про стягнення аліментів зверталась, але потім залишила його без розгляду. ОСОБА_8 громадянин ОСОБА_7, постійно там проживає і працює вахтовим методом, коли вони перебували в шлюбі, він приїзджав в Україну на певний час, і знову повертався на роботу. В Україні не був зареєстрований. В нього є сестра та мати, які живуть в ОСОБА_7. Звернулась до суду, бо під час розгляду справи про стягнення аліментів не змогла розшукати відповідача.

Представник заінтересованої особи, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, полагається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення заявниці, свідка, дослідивши письмові докази суд встановив таке.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є кумою заявниці, давно не бачила ОСОБА_4, з тих пір як вони розлучились із ОСОБА_3 Зі слів ОСОБА_10, їй відомо, що він живе в ОСОБА_7. Коли жив з ОСОБА_10, то більше був в ОСОБА_7, бо працював там.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що є подругою заявниці, ОСОБА_4 бачила один раз за останні пять років. Де він знаходиться вона не знає.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що був представником ОСОБА_3 як адвокат, звертались із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів. Позови відкликали, бо не змогли розшукати ОСОБА_5І, в ОСОБА_7, хоча вживали заходів для цього, звертаючись до різних інстанцій, але ніякої інформації не отримали. Листування не збереглось.

З копії свідоцтва про народження серії 1-АМ №091923 виданого Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області вбачається, що 18.01.2008 року народилася ОСОБА_5. Батьками записані громадянин ОСОБА_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_13, громадянка України.

З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.09.2013 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_4 було розірвано.

З копії свідоцтва про шлюб серії І-ОК №153504 вбачається, що ОСОБА_13 08.10.2013 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_14. Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Боклаженко».

З повідомлення Ладижинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 11.07.2017 року вбачається, що за відомостями Державного реєстру актів цивільного громадян відсутній актовий запис про смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом вживались заходи для встановлення можливого місця перебування чи проживання ОСОБА_4 на території України. Проте, із отриманих відповідей державних органів вбачається, що ОСОБА_4 не перебуває на території України.

З повідомлення №2-20-2340 від 12.07.2017 року наданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради вбачається, що за даними відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади відсутні відомості, щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4.

З відповіді наданої 18.07.2017 року Бершадським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на обліку в управлінні не перебуває.

З акту обстеження житлового приміщення КП «Ладжитлосервіс» у складі комісії вбачається, що 27.07.2017 року було проведено обстеження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Даним актом обстеження встановлено, що зі слів ОСОБА_15, яка проживає в кв. 33 цього ж будинку, в кв. 31 проживає ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а ОСОБА_4 більше не проживає.

З повідомлення надісланого Ладижинським ВП Бершадського ВП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 29.09.2017 року вбачається, що по ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина ОСОБА_6 Федерації щодо наявних судимостей, перебування в місцях позбавлення волі та в розшуку, притягнення до адміністративної відповідальності, відсутні відомості.

Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України від 17.08.2017 року вбачається, що в базі даних є інформація щодо перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_4, що 25.12.2013 року через пункт пропуску Бачівськ відбувся вїзд, а 26.12.2013 року виїзд. Іншої інформації немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом вживались заходи щодо розяснення заявнику в судовому засіданні положень ст. 10, 11 ЦПК України. Разом з тим, заявником не було доведено в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 мав постійне місце проживання в Україні, зокрема, в м. Ладижин.

Судом встановлено, що з пояснення заявника, показів свідків видно, що ОСОБА_4 не мав постійного місця проживання в Україні, оскільки навіть під час перебування у шлюбі із заявником він працював на території ОСОБА_7, як зазначила заявниця вахтовим методом, відтак, він проживав більшу частину часу в році в ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, а місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Відтак, враховуючи, що з пояснень заявниці та свідків видно, що більшість часу ОСОБА_4 працював і проживав на території ОСОБА_7, тому відсутні підстави, передбачені ст. 43 ЦК України, для визнання його безвісно відсутнім, оскільки він не мав на території України місця постійного проживання чи перебування. Не є підставою для визнання особи безвісно відсутньою і посилання заявника на те, що ОСОБА_4 не приїжджає в м. Ладижин, а вона не знає точну адресу його місця роботи та проживання на території ОСОБА_7.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_4 ще в 2013 році виїхав з території України. Обставини його виїзду в ОСОБА_7 для роботи, а також факт припинення спілкування з колишньою дружиною, ненадання коштів для утримання дитини, самі по собі не є підставою для твердження про зникнення особи. Оскільки заявниця не позбавлена можливості звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів.

Крім того, згідно статті 247 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Заявником в судовому засіданні не доведено і не зазначено обставин, які підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.

Виїзд особи на територію іншої країни, за місцем своєї роботи не може саме по собі свідчити про безвісну відсутність особи. При цьому заявником не доведено належними письмовими доказами те, що нею вживались належні заходи для встановлення місця перебування батька їх дитини. Пояснення заявника про те, що нею надсилались запити, листи для розшуку ОСОБА_4 на території ОСОБА_7 не підтверджено відповідними письмовими доказами. При цьому заявник пояснювала, що не намагалась встановити контакт із родичами колишнього чоловіка чи особами, вказаними як друзі у соціальних мережах, якими може користуватись ОСОБА_4.

Безпідставиним також є посилання заявниці на неможливість розгляду справи про стягнення із ОСОБА_4 аліментів на дитину, через те, що їй невідоме місце його проживання.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, те, що постійне місце проживання ОСОБА_4 було за місцем роботи в ОСОБА_6 Федерації, суд вважає, що зазначених заявником і встановлених в судовому засіданні обставин недостатньо для визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

Керуючись ст. 43 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 130, 174, 212 215, 247, 249, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_3, заінтересована особа Ладижинська міська рада Вінницької області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст.294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляція протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Суддя:

Присяжні: