Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/782/17
24 листопада 2017 року м. Гребінка
Гребінківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Татіщевої Я.В., секретар судового засідання Сапа А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та відшкодування моральної шкоди,
04 серпня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся із вказаним вище позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач), мотивуючи тим, що позивач 04 лютого 2008 року була прийнята на роботу продавця згідно трудового договору № 23 від 04.02.2008 року, який був укладений між приватним підприємцем ОСОБА_2 та нею, про що свідчить відповідний запис у її трудовій книжці та копія трудового договору. 28.07.2017 року позивач була звільнена з посади продавця ПП ОСОБА_2 згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення позивач запропонувала ПП ОСОБА_2 провести з нею розрахунки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, а саме виплатити їй заборгованість з заробітної плати за період роботи з 01.01.2017 року по 27.07.2017 року, оскільки на протязі 7 місяців ПП ОСОБА_2Р, не виплачував їй заробітної плати, та виплатити їй компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 9 років згідно ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», якими передбачено, що при звільненні працівника йому вплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки, оскільки за час роботи на посаді продавця з 04.02.2008 року по 28.07.2017 року, позивач жодного разу не скористалася своїм законним правом на щорічну відпустку, та не отримувала компенсації за 216 днів невикористаної відпустки. Крім того, позивачу внаслідок невиплати заробітної плати протягом тривалого часу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що остання безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, внаслідок чого змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Також постійні хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та свою сім'ю, тримало позивача в постійній нервовій та психологічній напрузі. Внаслідок чого позивач добровільно звільнилася з роботи за власним бажанням, щоб влаштуватись на іншу роботу, де вчасно виплачується заробітна плата, що спричинило їй значні моральні страждання. З огляду на вказане, позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01.01.2017 року по 28.07.2017 року та грошову компенсацію за невикористану відпустку за попередні 9 років роботи з 04.02.2008 року по 28.07.2017 року; стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
Представник позивача, позивач та відповідач у судове засідання не з'явились, представник позивача та позивач подали суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують, просять розглядати справу без їх присутності, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився. Зважаючи на зазначене, відповідно до ухвали суду від 24 листопада 2017 року справа розглядалась за відсутності відповідача у порядку заочного провадження.
З'ясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин.
Судом на підставі копії трудового договору № 23 від 04.02.2008 року та копії трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що був укладений безстроковий трудовий договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до якого ОСОБА_4 була прийнята на роботу на посаду продавця до приватного підприємця ОСОБА_2 /а.с. 4, 10-11/.
Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1, 28.07.2017 року вона була звільнена з роботи з ФОП ОСОБА_2 згідно ст. 38 КЗпП Україниза власним бажанням /а.с. 10-11/.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
Згідно абз. 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Як встановлено судом, позивач не виплатив відповідачу при звільнені грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 04 лютого 2008 року по 28.07.2017 року.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату працю», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.1821 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Таким чином, як зазначено позивачем в уточненій позовній заяві сума грошової компенсації за не використану щорічну відпустку з 04 лютого 2008 року по 28 липня 2017 року складає 14 543, 21 грн., та підлягає стягненню.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 20 000 грн.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що остання безпідставно була позбавлена права на отримання заробітку, внаслідок чого змушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, крім того постійні хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та свою сім'ю, тримало позивача в постійній нервовій та психологічній напрузі. Тому суд визнає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди повністю.
Зважаючи на те, що відповідач не виконав покладених на нього законом обов'язків, доказів іншого суду не надав, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, вирішуючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.
Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
На підставі ст. ст. 74, 83, 116, 117, КЗпП України, керуючись 1, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218, 224-226, 228, ЦПК України, суд, -
позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01.01.2017 року по 28.07.2017 року в сумі 17 909 (сімнадцять тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 00 коп., грошову компенсацію за невикористану відпустку за попередні роки роботи з 04.02.2008 року по 28.07.2017 року включно в сумі 14 543 (чотирнадцять тисяч п'ятсот сорок три) грн. 21 коп., а всього в сумі 32 452 (тридцять дві тисячі чотириста п'ятдесят дві) грн. 21 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 2 880 грн. 00 коп. в дохід держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Полтавської області через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для його оскарження, якщо воно не оскаржувалось. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення та залишення її без задоволення, рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, який починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Я. В. Татіщева