Справа № 461/4336/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/6293/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 червня 2017 року у справі за поданням відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа до сплати заборгованості по виконавому листу №460/165/13-ц виданому 15.08.2014 року Яворівським районним судом Львівської області.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Постановляючи ухвалу суд не врахував того, що він не ухиляється від виконання зобов'язання покладеного на нього рішенням суду, що стверджуєтьсмя квитанціями про погашення заборгованості в мірі своїх можливостей безпосередньо кредитору. З довідки прикордонної служби вбачається, що він неодноразово перетинав кордон України на визначений строк та повертався в Україну. Дані факти свідчать про те, що боржник не має наміру залишити територію України на тривалий час та в такий спосіб ухилитися від виконання рішення. Навпаки заборона виїзду за кордон негативно може вплинути на його роботу, оскільки він їздить на іноземні виставки, досвід з яких використовує у своїй діяльності. Звертає увагу, що в нього наявне майно за рахунок якого рішення може бути виконане, окрім того його неявку до державного виконавця не можна розцінювати як ухилення від виконання рішення. Враховуючи вказані обставини в суду були відсутні підстави для задоволення подання, тому просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника державної виконавчої служби, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України".

Згідно з ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що обов'язковою передумовою звернення державного виконавця з таким поданням є ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції обґрунтовано, виходив з того, що підтверджується факт ухилення боржника від виконання зобов»язання.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження №46234188 з примусового виконання виконавчого листа №460/165/13-ц, виданого 15.08.2014 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп» заборгованість за кредитним договором №014/2332/2/13727 від 16.04.2008 року в розмірі 6977 592 грн.09 коп. та 1820 грн. судових витрат, а всього 6979 412,09 грн.

Суд першої інстанції також встановив, що державним виконавцем здійснювались виклики боржника ОСОБА_2 однак такий не з"являвся, що підтверджується повідомленнями по вручення поштових відправлень (а.с. 11-зворот, 14-зворот,25-зворот).

Крім цього, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби скеровано запити у реєструючі органи про джерела отримання доходів боржником та наявність у нього рухомого та нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено умисного ухилення боржника від виконання рішення,оскільки ним в міру можливостей погашається заборгованість безпосередньо кредитору, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

А відтак посилання апелянта на часткове погашення кредиту, не повідомивши державного виконавця у встановленому законом порядку не може прийматися до уваги судом.

Крім цього, згідно з ч.5 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; ) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Однак всупереч вищенаведеним вимогам закону боржник, знаючи про наявність відкритого виконавчого провадження не дотримався жодного з наведеного вище обв'язку, що свідчить про ухилення від виконання рішення суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пунктах 51,52 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» зазначено: «Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції"

(Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих

затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1

Першого протоколу (див., серед інших джерел, рішення у справі Войтенка, п. 53)».

Враховуючи наведені вище вимоги Закону та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки боржник, знаючи про наявність відкритого виконавчого провадження, не вчинив жодних дій які свідчать про дотримання ним обов'язків сторони виконавчого провадження, а тому є підстави вважати, що він ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та такі не приймаються до уваги, оскільки наявний факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, який стверджується такими обставинами - законні вимоги державного виконавця про надання пояснень щодо невиконання рішення суду боржником проігноровано, неявка боржника до державного виконавця, неповідомлення про причини такої неявки, неповідомлення боржником відомостей про майно та місце праці на законні вимоги державного виконавця.

Щодо тверджень апелянта про те, що систематичний виїзд за межі України та повернення в Україну вказує на те, що таким чином він не має наміру ухилитися від виконання зобов'язань та такі пов'язані з його трудовою діяльністю не приймаються до уваги, оскільки не підтверджені жодними належними та допустими доказами, а тому є голослівними.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання дотримався вимог процесуального та матеріального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота