Справа № 383/518/17
Номер провадження 2/383/332/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Замши О.В.,

при секретарі Машковій О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідачів адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Учасників АТО, №79, м. Бобринець Кіровоградської області. В обґрунтування позову посилається на те, що є власником будинку, відповідачі вселилися у будинок як члени сімї колишнього власника будинку - ОСОБА_6. Оскільки право відповідачів на проживання і користування будинком є похідним від права власності ОСОБА_6 на будинок, яке припинено, відтак відповідачі також втратили право користування житловим приміщенням. Відповідач ОСОБА_3 до травня 2017 року проживала у вказаному будинку, після чого добровільно виселилася, забравши всі свої речі. Відповідач ОСОБА_4 з 2013 року за місцем реєстрації не проживає. Отже відповідачі не користуються будинком як житлом, однак відмовляються знятися з реєстрації, не відносяться до членів сімї власника будинку та не набули самостійного права на користування будинком позивача з інших правових підстав. Реєстрація місця проживання відповідачів в будинку позивача перешкоджає останній реалізувати право власності на будинок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позові. Позивач додатково пояснила, що ОСОБА_3 є дружиною її померлого брата ОСОБА_7, який проживав разом з матірю ОСОБА_6 у спірному будинку. Після смерті її брата відповідач ОСОБА_3 залишилась проживати у будинку. ОСОБА_4 є її племінницею та дочкою ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_4 проживала в будинку до 2012 року. Не заперечила, що у травні 2017 року попрохала відповідача ОСОБА_3 виселитися з будинку. Відповідачем ОСОБА_3 були зняті міжкімнатні двері в будинку, а тому вона замінила всі замки в будинку. 02.05.2017 року не впускала відповідача ОСОБА_3 до будинку та остання викликала працівників поліції. Надала змогу відповідачу ОСОБА_3 забрати свої речі з будинку. Не мала усної домовленості з ОСОБА_3 на проживання останньої в спірному будинку.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні пояснивши, що в будинку проживала з 1991 року по травень 2017 року, з чоловіком ОСОБА_7, який був сином ОСОБА_6. Будинок належав свекрусі ОСОБА_6 У лютому 2017 року чоловік помер, вони з дочкою залишилися проживати у будинку, а у травні 2017 року ОСОБА_6 подарувала свою частку будинку позивачу. У травні 2017 році була змушена виселитися з будинку де зареєстрована, так як позивач її змусила це зробити. З будинку забрала міжкімнатні двері, які купували разом з чоловіком. Також викликала працівників поліції, оскільки позивач не впускала її до будинку забрати свої речі. Вважає, що має право на проживання у будинку, оскільки тривалий час там проживала з сімєю, проводила ремонт та утримувала будинок.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, пояснивши, що з народження зареєстрована у спірному будинку. Після одруження, з 2015 року у будинку не проживає, живе окремо з чоловіком, проте власного житла не має. Вважає, що є членом сімї позивача як племінниця, тому не втратила право користування житлом.

Представник відповідачів ОСОБА_5 заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, свідка, оцінивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.02.2009 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в м. Бобринець, вул. Калініна, 79, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8 (а.с.12-13).

Згідно договору дарування частки житлового будинку від 04.04.2017 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 3/5 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №79, розташованого в м. Бобринець Кіровоградської області по вул. Учасників АТО (Калініна) (а.с.8-11).

Отже, позивач ОСОБА_1 набула право власності на вказаний житловий будинок.

Відповідач ОСОБА_3 з 12.05.1992 року має зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується записом в паспорті відповідача (а.с.71-73) та записом в домовій книзі (а.с.14-17) та користувалася до травня 2017 року вказаним житловим приміщенням як член сімї ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_4 з 14.10.2009 року має зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відомостями про реєстрацію Бобринецького РС УДМС від 12.07.2017 року (а.с.29) та записом в домовій книзі (а.с.14-17) та користувалася до 2012 року вказаним житловим приміщенням як член сімї ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_6 її бувша свекруха. Їй відомо, що ОСОБА_6 подарувала свою частку будинку дочці ОСОБА_1, а сама проживає окремо у тимчасовій будівлі (времянці). У травні 2017 року приходила провідати ОСОБА_6 Бачила, що відповідач ОСОБА_3 виселилася з будинку, оскільки в кімнатах не було меблів, були зняті двері, зірвана люстра. До кімнати кухні та ванної кімнати не заходила.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Право власності позивача на набуте нею нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст. 321 та 391 ЦК України).

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідачі не належить до членів сімї позивача власника будинку в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України.

Отже, частина 4 статті 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Таким чином з моменту припинення права власності на вказаний будинок, як попередній власник, так і всі члени сімей попереднього власника втратили право користування обумовленим майном.

Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-158цс14 висловлена правова позиція щодо права користування жилим приміщенням, з якої слідує, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Оскільки з припиненням права власності ОСОБА_6 на жиле приміщення, члени її сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4 також утратили право користування цим приміщенням, власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Учасників АТО, №79, м. Бобринець Кіровоградської області, є позивач, відповідачі не належать до членів сімї позивача, та не набули самостійного права на користування вищевказаним будинком з інших правових підстав, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованим та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що їй ніде зареєструвати своє місце проживання, оскільки немає власного житла суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки реалізація права відповідача на реєстрацію його місця проживання не може бути підставою для порушення чи обмеження права власності позивача на вказане майно.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що здійснювала витрати на утримання будинку та проводила в ньому ремонтні роботи та була змушена виселитися з будинку не впливає на припинення у відповідача права користування житловим будинком як члена сімї колишнього власника, яке є похідним від права власності на даний житловий будинок колишнього власника, яке також припинено.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 320 грн. з кожної.

Керуючись ст.ст. 60, 213-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст.321, 379, 382, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком з господарсько - побутовими будівлями, що знаходяться за адресою: Кіровоградська область, м. Бобринець, вул. Учасників АТО, 79.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 320 грн. з кожної.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бобринецький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Замша О.В.