АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Колдіна О.О.
№22-ц/796/8646/2017 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.B.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» - Мельниченко Лілії Миколаївни на рішення Голосіївського районного суду їм. Києва від 21 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому посилася на те, що 19.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 496-001/08P, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в сумі 300000 доларів США зі сплатою 13,99% процентів річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 19.08.2028 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором кредиту, між банком, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 20.08.2008 року укладено договори поруки: № 496-001/08P-1, № 496-001/08P-2, № 496-001/08P-3, № 496-001/08P-4, № 496-001/08P-5, відповідно до яких останні зобов'язалися у повному обсязі солідарно з позичальником відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 10.06.2016 року складала 447475,71 доларів США, у тому числі: заборгованість зa кредитом - 280244 доларів США; заборгованість за процентами - 167231,71 доларів США.

А тому позивач просив стягнути солідарно з боржника й поручителів суму боргу в розмірі 447 475,71 доларів США та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» Мельниченко Л.М. подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказувала на те, що вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов'язку погашення відповідачами заборгованості частинами (періодичними щомісячними платежами) або погашення кредиту у повному розмірі неможливо визначити початок перебігу позовної давності, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої до додаткових вимог.

Кредитні кошти надавалися ОСОБА_2 строком до 19.08.2028 року, відповідач ОСОБА_2 переривав строки позовної давності шляхом сплати в рахунок погашення заборгованості платежі, а саме починаючи з 09.09.2008 року по 08.06.2016 року включно, що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи.

Крім того, ні ОСОБА_8, а ні майновий поручитель ОСОБА_6 не повідомив кредитора ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» про порушення п. 6.1.11 кредитного договору щодо несплати останніми комунальних платежів по квартирі, яка була передана в іпотеку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Отже, банк не знав, та не міг знати про порушення умов кредитного договору, а саме п.6.1.11, а дізнався про таке порушення лише з тексту рішення після його отримання 23.06.2017 року, а тому строк позовної давності має відраховуватися з 23.06.2017 року та відсутні підстави вважати кредитний договір припиненим.

Зазначала, що суд дійшов до помилкового висновку про те, що оскільки відповідачами не було здійснено дій пов'язаних з подальшим страхуванням майна після 06.10.2010 року, переданого в іпотеку банку, що має наслідком застосування умов п. 6.1.7. та п.9.7. кредитного договору, оскільки це суперечить нормам цивільного законодавства України та положенням самого кредитного договору.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідачів проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.08.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №496-001/08P, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в сумі 300 000 доларів США зі сплатою 13,99% процентів річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 19.08.2028 року.

Відповідно до умов договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору №496-001/08 р від 19.08.2008 року були внесені зміни до п.4.1. кредитного договору та внесені зміни до пунктів 10.2, 10.13 договору кредиту щодо збереження умов конфіденційності умов договору та засад збирання, використання та поширення конфіденційної інформації про позичальника.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору з врахуванням внесених змін, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця, до 10 числа наступного місяця включно, відповідно до графіка погашення кредиту, встановленого в додатку 2 до даного договору.

Пунктом 4.2 кредитного договору визначено, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент припинення дії кредитного договору, зазначеного в пункті 1.2 кредитного договору.

Сторони домовились, що у випадку виникнення у позичальника прострочення погашення заборгованості за кредитом та/або сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений у п.1.2 даного договору припиняється достроково, на 11 день місяця, наступного за місяцем, у якому виникло прострочення.

Про припинення строку прострочення кредиту банк письмово повідомляє позичальника (п.4.4. договору).

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, ОСОБА_2 з квітня 2012 року порушив умови договору щодо погашення кредиту та відсотків, зокрема, сплачував заборгованість у розмірі, який не був передбачений графіком погашення кредиту.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх кредитних зобов'язань, було укладено договір: іпотеки №496-001/08р-1 від 20.08.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС- БАНК» та ОСОБА_6, згідно якого ОСОБА_6 передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та договір іпотеки між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_9, згідно якого останній передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно- квартиру АДРЕСА_5.

Відповідно до п.6.1.11. кредитного договору, позичальник, зобов'язався протягом строку дії договору щомісяця сплачувати комунальні платежі і вартість спожитої електроенергії по об'єкту нерухомого майна, переданому в іпотеку, відповідно до п. 3.1 даного договору.

Пунктом 9.4 договору кредиту передбачено, що при невиконанні позичальником за договором кредиту п.6.1.11 строк користування грошовими коштами припиняється достроково, на 30-й день прострочення по сплаті комунальних платежів та/або електроенергії.

З довідки від 13.02.2017 року виданої Головою правління ОСББ «Волинь» вбачається, що ОСОБА_6, як власник квартири АДРЕСА_1 має заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, яка виникла у 2010 році.

За умовами п.6.1.14 договору кредиту позичальник зобов'язаний протягом строку дії даного договору забезпечити страхування майна, переданого в іпотеку банку відповідно до п.3.1 даного договору, шляхом укладення щорічно до 19 серпня договорів страхування зі страховими компаніями, визначеними банком, а також письмово узгоджувати умови договору страхування та не здійснювати дій, направлених на зміну цих умов.

У випадку невиконання позичальником п.п. 3.1., 6.1.4. даного договору строк користування грошовими коштами, зазначений у п.1.2. даного договору, припиняється достроково, на 4-й день прострочення виконання, при цьому позичальник сплачує штраф у розмірі 100 % від суми, зазначеної в п. 1.1. даного договору.

07.10.2009 року між ВАТ УСК «Дженералі Гарант» та ОСОБА_6 укладено договір УБG 0051831 добровільного страхування нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, що була передана в іпотеку згідно договору іпотеки №496-001/08р-1 від 20.08.2008 року, строк дії якого закінчився 06.10.2010 року.

07.10.2009 року між ВАТ УСК «Дженералі Гарант» та ОСОБА_4 укладено договір УБG 0051829 добровільного страхування нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_5, що була передана в іпотеку згідно договору іпотеки №496-001/08р-1 від 20.08.2008 року, строк дії якого закінчився 06.10.2010 року.

По закінченню строків дії договорів страхування, ОСОБА_2 не здійснив дій пов'язаних з подальшим страхуванням майна, переданого в іпотеку банку.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у кредитному договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині 1 статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У своїх запереченнях на позов відповідач ОСОБА_2 просив суд застосувати строк позовної давності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 також порушив п. 6.1.11 та п. 6.1.14, що має наслідком дострокове настання обставин викладених у п.7.1.4 кредитного договору, а саме право на дострокове стягнення заборгованості у повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або на звернення стягнення на грошові кошти та майно, що належать позичальнику.

Встановивши, що останній платіж за кредитним договором у відповідності до графіку щомісячних платежів, боржник здійснив 01.03.2012 року, а тому строк користування кредитом припинився достроково на 11-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 11.04. 2012 року, суд дійшов висновку, що саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду за захистом порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом 02.07.2016 року, а тому відмовив у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів.

Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи представника відповідачів про те, що усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 у зв'язку з пропуском строку позовної давності суд першої інстанції не дав оцінки доводам позивача щодо переривання боржником строку позовної давності.

Так, статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 09.11.2016 року №6-2170цс16 та від 23.11.2016 року №6-2104цс16, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Представником позивача ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» до суду апеляційної інстанції було надано належним чином завірені копії заяв про переказ готівки, з яких вбачається, що позичальник ОСОБА_2 здійснював оплату заборгованості за кредитом, а саме:

заяву на переказ готівки № FJB215 від 08.10.2012 на суму 100 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB074 від 09.01.2013 року на суму 100 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB254 від 01.03.2013 року на 100 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB245 від 05.06.2013 року на суму 100 доларів США.; заяву на переказ готівки № FJB962 від 02.09.2013 року на суму 100 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB904 від 07.02.2014 року на суму 50 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB548 від 11.03.2014 року на суму 50 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB171 від 04.06.2014 року на суму 50 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB544 від 03.10.2014 року на суму 50 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB832 від 11.03.2015 року на суму 10 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB912 від 13.07.2015 року на суму 10 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB250 від 03.12.2015 року на суму 10 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB705 від 06.04.2016 року на суму 10 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB864 від 05.07.2016 року на суму 10 доларів США; заяву на переказ готівки № FJB127 від 06.10.2016 року на суму 10 доларів США.

Тобто, саме сплата відповідачем ОСОБА_2 вказаних коштів із зазначенням призначення платежу: «погашення заборгованості за кредитом згідно з договором №496-001/08Р від 19.08.2008 року» є визнання останнім свого боргу за договором, а тому такі дії позичальника свідчать про переривання строку позовної давності відповідно до вимог ст.264 ЦК України.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 з підстав пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 10.06.2016 року становить 447475,71 доларів США, у тому числі: заборгованість зa кредитом - 280244 доларів США; заборгованість за процентами - 167231,71 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем, який не був спростований стороною відповідачів та виписками банку за особовим рахунком ОСОБА_2

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 447475,71 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи представника відповідачів про те, що підпис від імені відповідача ОСОБА_2 в заявах на переказ готівки в графі «платник» виконані не ОСОБА_2 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки представником відповідачів на підтвердження своїх заперечень не надано будь-яких доказів та не заявлялося клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

При цьому, колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з огляду на таке.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх кредитних зобов'язань 20.08.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №486-001/08Р-1.

20.08.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №496-001/08Р-2.

20.08.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №496-001/08Р-3.

20.08.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №496-001/08Р-4.

20.08.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки №496-001/08Р-5.

Відповідно до умов вказаних договорів поруки, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зобов'язалися у повному обсязі солідарно з позичальником відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Згідно з п. 4.1 вказаних договорів, вони набувають чинності з моменту їх підписання сторонами і нотаріального посвідчення та діють до 19.08.2031 року.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац другий частини 1 статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У справі, яка переглядається, умовами договорів поруки встановлено строк їх дії - до 19.08.2031 року, отже порука відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не припинилася, оскільки умовами договорів встановлено строк її дії.

За своєю юридичною природою порука є договірним зобов'язанням, адже виникає на підставі договору.

За нормами статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов'язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не має права пред'явити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

У справі, яка переглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

З огляду на викладене й на відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного законодавства та в умовах договорів поруки підстав для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України немає.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-35цс15.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення солідарно з боржника та поручителів заборгованості в розмірі 447475,71 доларів США є законними та обґрунтованими а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 5 стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» підлягає стягненню судові витрати в розмірі 58736,57 грн. з кожного.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» - Мельниченко Лілії Миколаївни задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 447475 доларів США 71 цент.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 447475 доларів США 71 цент.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 447475 доларів США 71 цент.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 447475 доларів США 71 цент.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 447475 доларів США 71 цент.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» судові витрати в розмірі 58736 грн. 57 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: