Справа № 192/1968/16-к
Провадження № 2/192/296/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" листопада 2017 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням доповнень від 29 липня 2016 року та уточнень від 11 серпня 2016 року звернулася до суду з цивільним позовом під час розгляду кримінального провадження про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 був визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді громадських робіт строком 150 годин, стягнуто на користь ОСОБА_2 798 гривень 88 копійок матеріальної шкоди, відмовлено в стягненні моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року скасовано в частині задоволення цивільного позову і призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.14).

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області перебували матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 24 лютого 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що вказане кримінальне правопорушення було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом крадіжки металевих рейок у кількості 5 шт, довжиною кожна 5 м з території її закритого подвіря, розташованого у с.Микільське на Дніпрі Солонянського району Дніпропетровської області по вул.Садова ІІ, буд.3, які їй належать.

Позивачка зазначає, що в ході проведення досудового слідства було встановлено, що в кінці грудня 2014 року, точна дата не встановлена, приблизно о 15-й годині ОСОБА_3, мешканець с.Микільське на Дніпрі, вул.Шевченко №8, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна із корисливих спонукань з метою особистої наживи прийшов на територію її подвіря, огородженого забором і замками на калітках, розташованого по вул.Садова ІІ, буд.3 і викрав чотири металеві рейки довжиною 5 м кожна і одну довжиною 4,5 м, переніс ці рейки у пусту хату за допомогою своїх друзів ОСОБА_1 і ОСОБА_4, вивіз машиною і здав на металобрухт.

Внаслідок завданої їй матеріальної шкоди, ОСОБА_2 оцінює реальну вартість вказаних рейок з урахуванням їх придбання і доставки на сьогоднішній час у розмірі 15000 гривень, які просить стягнути з відповідача.

Також позивачка зазначає, що моральна шкода, завдана їй діями відповідача, полягає у фізичному болі, стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя. Враховуючи її вік (79 років), затягування слідства по справі, неодноразові виклики і поїздки до прокуратури, міліції, суду, нервові переживання, витрати здоровя і часу, серцеві напади, погіршення загального стану здоровя за останній час (загострення аритмії, артриту і т.і.), а також той факт, що ОСОБА_3 був засуджений за ч.2 ст.185 КК України за крадіжку і не розкаявся та продовжує погрожувати позивачці, вона оцінює моральну шкоду у сумі 30 000 гривень, які також просить стягнути з відповідача.

Позивач вважає, що загальна сума збитків складає 45 000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача і осіб причетних до скоєння злочину, матеріальну шкоду в сумі 15 000 гривень і моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

В судових засіданнях ОСОБА_2 пояснила, що вона придбала готові рейки для будування гаража. Вартість погонного метра рейки коштує 1360 гривень, тобто вартість викрадених рейок складає 35000 гривень, а їх оцінка на досудовому слідстві була занижена. Але вона згодна на їх вартість в розмірі 15 000 гривень, оскільки вони довго лежали на її подвірї. Вважає, що розслідування кримінального провадження було здійснене поверхнево, оскільки крадіжку відповідач скоїв групою осіб, проте слідчі не взяли до уваги пояснення свідка ОСОБА_5. Стосовно розміру моральної шкоди пояснила, що вона багато часу витратила на розгляд справи, а потім її ще грабували 5 разів, а взагалі її грабують з 2010 року. Просила задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судових засіданнях позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що пропонував позивачці під час розгляду кримінального провадження 3 000 - 4 000 гривень, але вона відмовилася їх отримати. На даний час він через судові засідання не може працевлаштуватися, а тому у нього взагалі немає коштів. З вартістю викрадених рейок він не погоджується, оскільки вони були дуже старими, він здав їх на метал та отримав всього 1 000 гривень. Скільки такі рейки коштують на даний час - він не знає. Моральну шкоду не визнає, оскільки позивачка, коли приїжджає на судові засідання, погрожує йому та його бабусі, а він не вчиняє ніяких протиправних дій відносно позивачки.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст.10,11,57-60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Відповідно до положень ст.ст. 22,23 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 був визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за наступних обставин.

В кінці грудня 2014 року, точна дата не встановлена, близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_3, керуючись умислом на таємне викрадення чужого майна із корисливих мотивів, з метою особистої наживи, шляхом вільного доступу проник на територію подвіря № 2/3, розташованого по вул. Садовій в с. Микільське-на-Дніпрі, Солонянського району, Дніпропетровської області, що належить ОСОБА_2, де шляхом вільного доступу реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю власника домоволодіння, таємно викрав чотири металеві рейки довжиною 5 м кожна та одну металеву рейку довжиною 4,5 м, вартість яких 798 грн. 88 коп., що належали ОСОБА_2 та з викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 798 грн. 88 коп. (а.с.9-11).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року скасовано в частині задоволення цивільного позову і призначено новий розгляд в суді першої інстанції (а.с.13-14).

Частиною 1 статті 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином суд вважає доведеним факт заподіяння позивачці матеріальної шкоди саме відповідачем по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166, ст. 1192 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В той же час вирішуючи питання про розмір завданих матеріальних збитків, суд посилається на те, що згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2228-16 від 28 квітня 2016 року залишкова вартість викраденого майна у ОСОБА_2 станом на грудень 2014 року з урахуванням дефектів та зносу: металеві рейки 4 штуки довжиною 5 м та 1 рейка довжиною 4,5 м складала 798 грн. 88 коп., а вказаний висновок був досліджений в судовому засіданні (а.с.35-36).

З урахуванням незгоди позивачки з такою сумою матеріальних збитків, в судовому засіданні 06 червня 2017 року позивачці було розяснено право на подання доказів щодо реальної вартості викрадених рейок, а в судовому засіданні 08 серпня 2017 року право на подання клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи з метою зясування реальної вартості викрадених рейок.

Наданий позивачкою до суду лист ТОВ «Первая Днепропетровская строительная компания» № 82 від 08 серпня 2017 року (а.с.32), в якому зазначено про здійснення закупівлі рейок Р65,50 за ціною 24 000 гривень за 1 тону не може бути прийнятий судом в якості доказів реальної вартості рейок, які були викрадені у позивачки, оскільки у вироку та у висновку експертизи не міститься посилання на маркування рейок, а лист містить такі посилання Р65,50. Крім того, згідно вироку у позивачки викрали металеві рейки 4 штуки довжиною 5 м та 1 рейка довжиною 4,5 м, а в листі зазначено вартість не 1 метра, а 1 тони рейок, у звязку з чим суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу вартості викрадених рейок саме таку ціну. Клопотання про призначення експертизи для встановлення вартості викрадених рейок сторони не подавали, хоча право на подання такого клопотання було неодноразово розяснено судом.

В судовому засіданні позивачка самостійно визнала факт того, що рейки були не новими, давно лежали на її подвірї, а тому в якості доказів реальної вартості викраденого у неї майна суд приймає висновок судово-товарознавчої експертизи №2228-16 від 28 квітня 2016 року (а.с.35-36), згідно якого залишкова вартість викраденого у ОСОБА_2 майна станом на грудень 2014 року становить 798 гривень 88 копійок, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки інших доказів реальної вартості викрадених рейок позивачем під час розгляду справи суду не надано, а відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 15 000 гривень матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 798 гривень 88 копійок.

Вирішуючи питання про стягнення 30 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, суд посилається на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості, та справедливості.

Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

При визначені розміру моральної шкоди суд враховує ступінь фізичних і моральних страждань позивачки, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

При цьому судом враховується те, що ОСОБА_2 є особою похилого віку, витратила багато часу для розгляду кримінального провадження та цивільного позову, а через вчинення злочину відповідачем змінився стан її здоровя та уклад життя, тривалість страждань з грудня 2014 року, а також враховує те, що позивачка досить емоційно та складно переживає ситуацію, вимушена звертатися до лікарів за допомогою (а.с.27).

З урахуванням отриманих позивачкою моральних страждань, що виражаються у психічних стражданнях, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, суд вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з особи, яка є винною в скоєнні злочину в розмірі 1 000 гривень, що на думку суду є достатнім та справедливим. Тому позовні вимог в частині стягнення 30 000 гривень на відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги слід задовольнити частково, а у звязку з тим що позивач був звільнений від сплаті судового збору під час звернення з позовом до суду, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.15,16,22,23,1166-1167,1192 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 798 (сімсот девяносто вісім) гривень 88 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави 2 240 (дві тисячі двісті сорок) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районий районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина