АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/8759/16-ц Головуючий суддя І інстанції Довготько Т. М.
Провадження № 22-ц/790/6272/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненим та вчинення певних дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 29 лютого 2008року був укладений кредитний договір №16/08-ВФЛ з договорами про внесення змін: №1 від 01.04.2008 року, №2 від 22.08.2008 року, №3 від 29.12.2010 року, №4 від 09.08.2012 року (далі разом - Кредитний договір) між нею та Акціонерним товариством «Таврика» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика»), за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі - 50 000,00 доларів США, строком користування кредитними коштами до 28 лютого 2018року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 17,5% річних. В забезпечення виконання її - ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором від 29 лютого 2008року, між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_3 29 лютого 2008року було укладено іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира, житловою площею 27,5кв.м., загальною площею 45,3кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1.Її батько ОСОБА_3 помер 16.02.2012року. Згідно рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №17 від березня 2013року, станом на 18.07.2016року, ПАТ «Банк «Таврика» з березня 2013року перебуває в стані припинення за постановою Правління Національного банку України від 20.03.2013року №97 «про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика». Крім того позивач зазначає, що зобов'язання не може тривати без кінця. Відповідно до розрахунку банку, станом на 08.11.2013 року балансова заборгованість за кредитним договором №16/08-ВФЛ від 29 лютого 2008 року складає - 38 083,72 дол.США, що в гривневому еквіваленті по курсу станом на 08.11.2013 року складає - 304 403,15 грн.15 коп., де: строкова заборгованість за кредитом складає - 24 537,13 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу станом на 08.11.2013року складає - 196 125 грн.28 коп.; прострочена заборгованість за кредитом складає - 12 430,72 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу станом на 08.11.2013 року складає - 99 358грн.74коп.; строкова заборгованість по процентам складає - 151,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу станом на 08.11.2013року складає - 1 213грн.34коп; заборгованість по сплаті пені по простроченому кредиту складає - 796,46 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу станом на 08.11.2013року складає - 6 366грн.07коп.; заборгованість по сплаті пені по простроченим процентам складає - 167,61 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу станом на 08.11.2013року складає - 1 339 грн.72 коп. Наявність нарахованої банком та несплаченої пені за прострочене зобов'язання не може вважатись невиконанням зобов'язання, оскільки пеня це вид забезпечення виконання зобов'язання, а не саме зобов'язання. Відповідно до ст.593 ЦК України та ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Якщо іпотекодавець не погоджується забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, договір іпотеки на підставі ч.1 ст.523 ЦК України припиняється. У разі ліквідації боржника - сторони основного зобов'язання - право застави, що забезпечувало його виконання, також є припиненим. При цьому, ураховуючи імперативний характер норм п.1 ч.1 ст.593 ЦК України, зазначення в договорі застави інших умов, за яких право застави у разі припинення основного зобов'язання залишається дійсним, слід вважати нікчемним. Припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення іпотеки, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняється. Позивач вважає, що договори іпотеки, укладені на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Банк «Таврика», яке станом на час розгляду справи припинило свою діяльність, є припиненими у зв'язку з ліквідацією юридичної особи. Також позивач посилається на те, що в разі невиконання нею умов кредитного договору ПАТ «Банк Таврика» мав право вимоги за зобов'язанням в термін до 08.11.2016року. Доказів про звернення ПАТ «Банк «Таврика» до неї чи ОСОБА_3 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором банк не надав. В зв'язку з наведеним позивач зазначив, що її зобов'язання за кредитним договором є припиненим, також, є припиненим і зобов'язання за договором іпотеки, який є похідним від кредитного договору.

Позивач остаточно просив: визнати припиненим кредитний договір №16/08-ВФЛ від 29 лютого 2008року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика»; визнати припиненим іпотечний договір, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» та ОСОБА_1 29 лютого 2008року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В., зареєстрований в реєстрі за №346; виключити запис із реєстраційним номером 14614282 з Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М.С. 18 травня 2016року; зняти заборону відчуження та виключити запис із реєстраційним номером 14614358 з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження іпотекою нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 липня 2017 року замінено відповідача ПАТ «Банк Таврика», як неналежного, на належного відповідача ОСОБА_2

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі обставини, які зазначала у позовній заяві. Вказує, що рішення суду порушує її право власності, гарантовані ст. 41 Конституції України. Зазначає, що відповідач визнав позов ОСОБА_1, основне зобов'язання припинено, тому наявні підстави для застосування ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 лютого 2008року між Акціонерним товариством «Таврика» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №16/08-ВФЛ, за умовами якого банк надає позичальнику відзивну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі - 50 000,00 доларів США строком з 29 лютого 2008року до 28 лютого 2018 року на споживчі цілі зі сплатою 13,5% відсотків річних від суми наданого кредиту. Погашення кредиту здійснюється позичальником згідно графіка, який є невід'ємною частиною договору (Додаток №1) /а.с.7-8,22/.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №16/08-ВФЛ від 29 лютого 2008 року між Акціонерним товариством «Таврика» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика») та ОСОБА_3 29 лютого 2008року був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом іпотеки є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до виконання Іпотекодавцем зобов'язання за Кредитним договором у повному обсязі /а.с.23-25/.

До кредитного договору №16/08-ВФЛ від 29 лютого 2008року вносились зміни: договір №1 від 01.04.2008року, договір №2 від 22.08.2008року, договір №3 від 29.12.2010року, договір №4 від 09.08.2012року /а.с.12,16,20,21/.

26 травня 2017року між ПАТ «Банк «Таврика» від імені якої діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» Караченцев А.Ю. та ОСОБА_2 було укладено Договір №16/08-ВФЛ про відступлення прав вимоги, згідно якого АТ «Банк Таврика» відступив своє право вимоги за кредитним договором №16/08-ВФЛ від 29 лютого 2008року із забезпеченням на користь ОСОБА_2 /а.с.110-111/.

26 травня 2017 року між ПАТ «Банк «Таврика» від імені якої діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» Караченцев А.Ю. та ОСОБА_2 було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, предметом якого зазначено, що згідно Протоколу електронних торгів №UA-EA-2017-04-26-000110-c від 12.05.2017, переможцем торгів відносно майна, запропонованого для продажу, а саме право вимоги за кредитним договором №16/08-ВФЛ від 29.02.2008року є ОСОБА_2, та у зв'язку з укладанням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем Договору про відступлення права вимоги № 16/08-ВФЛ від 29 лютого 2008року, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором №16/08-ВФЛ від 29 лютого 2008 року, укладеним між Акціонерним Банком «Таврика» та ОСОБА_1, що надалі іменується - позичальник, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекрдержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних йому згідно з договором іпотеки, посвідченим 29.02.2008року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В. за реєстровим номером №346 укладеним між Акціонерним Банком «Таврика» та ОСОБА_1 /а.с.107-108/.

В матеріалах справи наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.05.2017року, відповідно до якого здійснено номер запису про іпотеку: 14614358, де іпотекодержателем зазначено ОСОБА_2 /а.с.109/.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України установлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.ст. 572, 575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки передбачені у ст. 17 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Частинами 1, 2 статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Проте, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Позиваючись до суду ОСОБА_1 просила визнати зобов*язання припиненими у зв*язку із ліквідацією юридичної особи ПАТ «Банк «Таврика» та за спливом позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову з тих підстав, з яких заявлено позов позивачем.

Представник позивача наголошує, що ОСОБА_2, яка набула право вимоги за зобов*язаннями позивача визнала позов та визнає апеляційну скаргу, письмово підтвердила той факт, що основне зобов*язання виконане у повному обсязі, заборгованість за кредитом відсутня.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Представник позивача не зміг пояснити суду, чому сторони не врегулюють правовідносини поза межами суду, в чому на цей час полягає спір між ними, які права та законні інтереси позивача порушує або не визнає відповідач.

Оскільки припинення договорів кредиту та іпотеки з тих підстав, які заявлені позивачем буде суперечити вимогам Закону України «Про іпотеку», то судом правильно відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову.

Розглядаючи справу, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбаченихст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено. Доводи апеляційної скарги, визнання апеляційної скарги відповідачем висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст.303, ст.304, п. 1 ч. 1 ст.307, ст.308, ст.313, п. 1 ч. 1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Н.П.Пилипчук

Судді: А.І. Колтунова

С.С. Кругова