Дата документу 27.11.2017
Справа № 320/1469/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 104879-CRED від 07.12.2007 року,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 104879-CRED від 07.12.2007 року в розмірі 4 050 доларів США, що за курсом 26,10 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.12.2016 року складає 105705,00 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 07.12.2007 року між позивачем (далі- ПАТ КБ ПриватБанк, Банк) та відповідачкою ОСОБА_4 (далі відповідачка-1) був укладений кредитний договір № ZPMWGA, відповідно до умов якого відповідачка-1 отримала кредит в розмірі 8000,00 доларів США на термін до 07.12.2009 року та зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідачка повинна надати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 104879-CRED від 07.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір поруки від 07.12.2007 року. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 14.12.2016 року у відповідачки-1 виникла заборгованість в розмірі 21 109,84 доларів США, яка складається з наступного: 4 628,80 доларів США заборгованість за кредитом; 16 481,04 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Частина заборгованості 18.12.2009 року була стягнена рішенням Мелітопольського міськрайонного суду з відповідачів на користь позивача, станом на 23.07.2009 року становила 5 077,70 доларів США, з яких: 4 664,09 доларів США заборгованість за кредитом; 141,92 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 31,39 доларів США штраф (фіксована частина) та 240,30 доларів США штраф (процентна складова). Дане рішення частково виконане відповідачем, а саме погашено тіло кредиту в розмірі 35,29 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 37, 90 доларів США; 31,39 доларів США штраф (фіксована частина); 240,30 доларів США штраф (процентна складова). Зазначені суми були враховані у розрахунку заборгованості. На сьогоднішній день зобовязання у повному обсязі так і не виконані, що спричинило право банку на стягнення решти заборгованості. Отже, кінцева заборгованість до стягнення становить 16377, 02 доларів США. Позивач у свою чергу у відповідності до законодавства просить стягнути заборгованість в сумі 4 050 доларів США, яка складається з 4 050 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24.07.2009 року по 14.12.2016 року.

Відповідно до укладених договорів позивачем було направлено на адреси відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором № 104879-CRED. Однак станом на сьогоднішній день заборгованість не сплачена, що стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов по вказаному у ньому доводам та підставам.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували стосовно задоволення позовних вимог та просили відмовити у звязку з пропуском Банком строку позовної давності. Посилались, що банк зловживає своїми правами, недобросовісно користується своїми правами та обов'язками, що виражається в тому, що звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у 2009 році про стягнення заборгованості за вказаних кредитним договором, Банк не вчинив необхідних дій задля того, щоб здійснити виконання рішення суду, яке було прийнято на користь Банку, окрім ініціювання питання заборони ОСОБА_4 на виїзд за межі України. За виконавчими листами було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-6447/09, виданого 18.11.2010 року Мелітопольським міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитом у сумі 5 077, 70 доларів США. В рамках об'єднаного виконавчого провадження на нерухоме майно ОСОБА_4, ОСОБА_5 було накладено арешт. Однак, виконавче провадження було закрито т.я. Банк не авансував витрати на реалізацію арештованого майна, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з умовами кредитного договору (п.5.7.) строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, нагород, неустойки, пені, штрафів по цьому договору встановлюються сторонами протягом 5 років. Відповідно до розрахунку заборгованості, яка надана банком чітко вбачається, що останній платіж ОСОБА_4 здійснила по договору 12.10.2009 року у розмірі 100 доларів США, що відповідає найменуванню операції: «погашення простроченого кредиту та/або прострочених відсотків по кредитному договору...». Натомість, не зрозуміло та не відомо, що відбувалося 06.04.2012 року та 14.10.2014 року (відповідно до роздруківки заборгованості, наданої банком), оскільки відповідно до відповіді державного виконавця виконавче провадження було закрито 29.12.2011 року, і ніякого виконання не проводилося у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Представником Банку не доведено, яким чином була здійснена оплата, докази на сьогоднішні день відсутні. Крім того, позивач змінив строк виконання зобов'язання в односторонньому порядку у відповідності до п.2.3.1. кредитного договору, звернувшись з першим позовом до суду про стягнення заборгованості ще у 2009 році. Таким чином, вважають, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з вимогами до позичальника та поручителя і тому просять застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовити у позові повністю.

Відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що 07.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 (після реєстрації зміни імені 07 грудня 2016 року, а.с.55)- ОСОБА_2) Л.О. по справі був укладений кредитний договір № 104879-CRED /а.с. 17/, відповідно до умов якого відповідачка-1 отримала кредит у розмірі 8 000 доларів США на термін до 07.12.2009 року, взявши на себе обовязок повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідачка повинна надати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору № 104879-CRED між ОСОБА_5 та позивачем 07.12.2007 року було укладено договір поруки. /а.с. 22/.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 14.12.2016 року у відповідачки-1 виникла заборгованість в розмірі 21 109,84 доларів США, яка складається з наступного: 4 628,80 доларів США заборгованість за кредитом; 16 481,04 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

18.12.2009 року заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду, справа № 2-6447-09 з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 у солідарному порядку, на користь позивача, стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 23.07.2009 року становила 5 077,70 доларів США (а.с.6).

На підставі виконавчого листа по вищевказані справі №2-6447/09, виданого 18.11.2010 року Мелітопольським міськрайонним судом було відкрито виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитом у сумі 5 077, 70 доларів США. В рамках об'єднаного виконавчого провадження на нерухоме майно ОСОБА_4, ОСОБА_5 було накладено арешт. Однак, виконавче провадження було завершене, оскільки Банк не авансував витрати на реалізацію арештованого майна, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (а.с.184-188).

20.01.2017 року позивачем на адресу відповідачів надіслано повідомлення про погашення простроченої заборгованості. /а.с. 11,12/.

Позивач просить стягнути частину заборгованості в сумі 4 050 доларів США, яка складається з 4 050 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24.07.2009 року по 14.12.2016 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, у кредитному договорі передбачено, що строк повного погашення кредиту 07.12.2009 року в порядку та строки, встановлені Графіком погашення кредиту та процентів. Вказаний строк може бути змінений в силу п.п.2.3.1., 2.4.1. цього Договору.

Пунктом 5.7. кредитного договору передбачено, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, нагород, неустойки, пені, штрафів по цьому договору встановлюються сторонами протягом 5 років.

Так, умовами кредитного договору передбачено зміну строку виконання зобов'язань, виходячи із обставин, які можуть скластися відповідно до п.2.3.1. Договору.

Строк виконання зобов'язання за кредитним договором був змінений в силу обставин, що передбачені п.2.3.1. Договору по несплаті Позичальником заборгованості за кредитним договором.

Отже, позивач змінив строк виконання зобов'язання в односторонньому порядку звернувшись з першим позовом до суду про стягнення заборгованості ще у 2009 році.

Як вбачається з наданої позивачем виписці по рахунку відносно ОСОБА_4 за період з 01.01.1999 по 28.05.2017 р., ОСОБА_4 зроблено останній платіж 12.10.2009 року в сумі 100 доларів США. /зворотній бік а. с. 151), даний позов подано до суду 28.02.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо внесення відповідачкою-1 грошових сум в розмірі 35, 30 доларів США та 35,29 доларів США - 06.04.2012 року (зворотній бік а.с. 161) та 2,6 доларів США 14.10.2014 року (а. с.172) за наступними підставами.

Так, позивачем взагалі не надано жодних доказів в підтвердження того, що ці проплати були зроблені саме ОСОБА_4, не зазначено, яким чином були здійснені ці оплати,через який термінал чи касу, такі відомості неможливо встановити із змісту виписки по рахунку.

Представник позивача зазначив, що сума в розмірі 2,6 доларів США 14.10.2014 року надійшла на рахунок Банку з Державної виконавчої служби в межах стягнення боргу з відповідачки на підставі виконавчого листа № 815/10602/12 від 27.11.2012 року, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, перераховано 05.08.2014 року (як і зазначено у виписці).

Однак, яким чином виконання виконавчого листа за вказаним номером стосується стягнення заборгованості за виконавчим листом по справі № 2-6447-09 представником позивача не зазначено.

Більш того, згідно повідомлення Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 31.08.2017 року № 29926, виконавчий лист № 2-6447-09 від 18.12.2009, виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у сумі 5077,70 доларів США, де боржником виступає ОСОБА_4 (ВП№22911287), 29.12.2011 року було повернуто стягувачу без виконання у звязку з тим, що стягувач не здійснював авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Надати на ознайомлення завершене виконавче провадження ВП№22911287 немає можливості у звязку з закінченням строку зберігання (а.с.186).

Тобто, на серпень-жовтень 2014 року жодне виконавче провадження з виконання рішення суду по справі № 2-6447-09 про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у сумі 5077,70 доларів США, де боржником виступає ОСОБА_4, у відділі ДВС на виконанні не знаходилось, що крім зазначеного підтверджується також ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року, в якій встановлено вказані обставини (а.с.184-185).

Вказане спростовує доводи представника позивача щодо перерахування з відділу ДВС сум (тим більше в розмірі 2,60 доларів США) на погашення заборгованості по досліджуваному кредитному договору.

Крім того, допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що вона докладала всі зусилля, щоб сплатити заборгованість по кредиту. Після смерті чоловіка її матеріальне становище погіршилося. З моменту отримання кредиту вони з чоловіком сплачували кожного місяця по 425 доларів США, потім по 50-100 доларів США. В рамках стягнення заборгованості по даному кредиту було накладено арешт на її магазин, що знаходиться по вул. Кірова в м. Мелітополі, але доля його наразі їй не відома. Останній платіж по кредиту був внесений від її імені у жовтні 2009 року. Звідки виникли суми в розмірі 35 та 2,6 доларів США у розрахунку заборгованості їй невідомо. У період з вересня 2013 по травень 2014 року вона знаходилася в м. Луганськ на тривалому лікуванні, що підтверджуєься медичними документами, доданими до справи і ніяких платежів не здійснювала. Замість неї ніхто не міг вносити платежі по кредиту.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що є він колишнім працівником ПАТ КБ «Приватбанк», а відповідачка ОСОБА_2 була його клієнткою. Йому відомо, що строк позовної давності по кредитному договору відповідачки сплинув, платежів по кредиту з жовтня 2009 року не було. Стосовно платежів по кредиту від 06.04.2012 року та 14.10.2014 року, вказаних у виписці по рахунку та у розрахунку заборгованості в розмірі 35,30, 35,29 доларів США (за 06.04.2012 року) та 2,6 доларів США відповідно пояснив, що це не є платою по кредиту, оскільки такі дії робить сервер банку у разі, коли спливає строк позовної давності. Нараховані кошти є віртуальними грошима банку, по сплаті яких неможливо встановити номер каси або банкомату, через які проведена оплата. Вказані суми навіть не списані з суми заборгованості.

Як вбачається з Постанови від 9 листопада 2016 року Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16, у якій висловлена правова позиція щодо перебігу позовної давності, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено переривання строку позовної давності, оскільки Банком не надано квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежів від 06 квітня 2012 року особисто ОСОБА_4, перерахувань 13 жовтня 2014 року на погашення даного кредитного договору та про визнання нею боргу.

Натомість, пояснення ОСОБА_4 щодо останнього її платежу саме 12.10.2009 року узгоджуються з поясненнями свідка, даними, вказаними у виписці по рахунку, інформацією щодо закінчення виконавчого провадження, дослідженими вище.

Відповідно до частин 3, 4 та 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

До того ж позивачем не зазначено жодної причини пропущення строку позовної давності.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що, як встановлено у судовому засіданні, Банком не вчинено необхідних дій задля того, щоб здійснити виконання рішення суду від 18.12.2009 року, справа № 2-6447-09 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, окрім як ініціювання питання заборони ОСОБА_4 на виїзд за межі України.

Так, як вбачається з ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 лютого 2015 року, а.с.184-185), в рамках об'єднаного виконавчого провадження ( в тому числі на підставі виконавчого листа №2-6447/09, виданого 18.11.2010 року Мелітопольським міськрайонним судом) на нерухоме майно ОСОБА_4, ОСОБА_5 було накладено арешт, а саме на: нежитлове приміщення по вул. Кірова, 10 в м. Мелітополі, яке належить ОСОБА_4 та частину квартири АДРЕСА_1, 7/25 частин житлового будинку по вул.. Ломоносова в м. Мелітополі, належні поручителю ОСОБА_5

Однак, виконавче провадження було завершене 29.12.2011 року, оскільки Банк не авансував витрати на реалізацію арештованого майна, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Натомість, 28.02.2017 року Банком подано даний позов про стягнення процентів у розмірі 4050 доларів США з тих же підстав по тому ж кредитному договору.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив про відсутність жодної інформації стосовно подальшої долі арештованого майна відповідачів по справі.

Між тим, саме винна бездіяльність ПАТ КБ "Приватбанк" по невжиттю заходів з виконання рішення суду сприяла зростанню заборгованості за кредитом.

Викладене вказує на зловживання правом з боку Банка, що порушує права відповідачки, крім того, знову вказує на пропуск строку позовної давності Банком на подання даного позову.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього.

Тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити в зв'язку з пропуском банком строку звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в позові, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600.00 грн. позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 267, 526, 527, 530, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 72, 88, 179, 197, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 104879-CRED від 07.12.2007 року відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова