Справа № 341/402/17
Провадження № 22-ц/779/1429/2017
Головуючий у 1 інстанції Мула О. Д.
Суддя-доповідач Василишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Насташинської сільської ради Галицького району, ОСОБА_6 про визнання права власності на обєкт нерухомого майна за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду від 31 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивували тим, що вони є власниками нерухомого майна нежитлових будівель (стайні №1,2,3,4,5 та адміністративного будинку), загальною площею 8266,6 кв.м., що знаходяться в с. Насташине по вул. Осмомисла. Ці примішення входять до складу колишнього майнового комплексу СГ ТзОВ «Україна», яке є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства спілки селян власників «України» (далі КСП «Україна»).

У 2001 році КСП «Україна» було реорганізано та створено СГ ТзОВ «Україна», яке в подальшому постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.12.2007 року було визнано банкрутом та ліквідовано.

Кожен із співвласників СГ ТзОВ «Україна», маючи майнові права скористались своїм паєм та більшість із учасників відчужили свої майнові сертифікати шляхом укладення договорів купівлі-продажу.

Однак, Порядком розподілу та використання майна, реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (Наказ Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001 року №62; далі Порядок №62, що діяв на момент ліквідації СГ ТзОВ «Україна») було визначено категорію майна, яке не підлягало паюванню, зокрема це майно, яке неможливо виділити в натурі в рахунок майнових паїв та поділити його без ушкодження.

Таким майном у спірному випадку є водонапірна башта, водопроводи, дороги, благоустрій, бетонна площадка, озеленення, огорожа тощо, які розташовані на території господарського двору, є його невід»ємною частиною, були споруджені для обслуговування молочного майнового комплексу та перебували у загальному користуванні.

Оскільки це майно не було поділено, бо входило у перелік майна, яке не підлягає розпаюванню, то на нього не видавались майнові сертифікати, але в подальшому воно перебувало в користуванні позивачів.

Після ліквідації СГ ТзОВ «Україна» правонаступників не залишилося.

Відповідно до Порядку №62 нерозпайоване майно мало бути передано на баланс органів місцевого самоврядування (сільської чи міської ради, на території якої знаходилось майно ліквідованого підприємства). Однак, цього не було зроблено, що підтверджується копіями відповідей Насташівської сільської ради та Буршнинської міської ради.

З огляду на зазначене, позивачі вказують на те, що вони фактично впродовж 10-ти років добросовісно, відкрито, безперервно, сумлінно користуються нерозпайованою частиною майнового комплексу колишнього СГ ТзОВ «Україна», оскільке це майно завжди знаходилось у загальному користуванні.

На підставі ст.344 ЦК України, просили суд визнати за ними за набувальною давністю право спільної власності на майно, а саме: водонапірну башту 1965 року; огорожу 1984 року; силос сіножатну споруду 1986 року; силосну споруду №1, 1987 року; силосну споруду № 2, 1978 року; силосну споруду 1989 року; бетонну площадку 1980 року; бетонну площадку 1965 року; гнойову яму, які станом на 05.04.2001 року становили 25 087 грн.

Рішенням Галицького районного суду від 31 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення суду подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

У скарзі апелянти зазначили, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги момент повної ліквідації СГ ТзОВ «Україна» та десятирічний термін протягом якого ніхто не претендував на майно, яким апелянти відкрито і безперервно володіли.

Доказом сумлінного та добросовісного користування майновим комплексом є наявність на сьогоднішній день всіх споруд, які збудовані для обслуговування майнового комплексу у стані, який був залишений на момент ліквідації товариства та недопущення знищення майна.

В судовому засіданні представник Насташинської сільської ради визнав позов та підтвердив, що позивачі є користувачами майна понад 10 років, а також підтвердив відкритість та добросовіність володінння майном, що також залишено судом поза увагою.

Крім того, посилаючись на заперечення відповідача ОСОБА_6 та не дослідивши всіх обставин справи, суд в тексті свого рішення зазначає, що позивачі є власниками цілісного майнового комплексу внаслідок купівлі майнових сертифікатів у членів реорганізованого КСП «Спілка селян Україна», що явно не відповідає дійсності, бо позивачі є власниками майна ліквідованого приблизно 10 років тому ТзОВ «Україна», що було утворено у результаті реорганізації КСП.

З наведених підстав апелянти просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задоволити їхні позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили скаргу задоволити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, в попередньому судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник сільської ради ОСОБА_7 апеляційну скаргу визнав, просив її задоволити.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8 вимоги скарги не визнали, просили відмовити її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведені обставини, які згідно ст.ст.344 ЦК України є підставою для визнання за ними права власності на спірне майно. Крім того, питання використання майнових паїв їх власниками врегульовано Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» № 62/2001 від 29.01.2001 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Наказом Міністерства аграрної політики України № 62 від 14.03.2001 року «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств»

Колегія суддів з таким висновком погоджується не повністю з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі є власниками наступного нерухомого майна, а саме:

ОСОБА_4 нежитлової будівлі (стайні) площею 1157 м.кв., що за адресою: вул. Осломисла, 57, с. Насташине, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. (а.с.5,8);

ОСОБА_3 комплексу, що складається з адмінбудинку, площею 308,8 кв.м., стайні площею 1751 м.кв., стані площею 1635 м.кв., що за адресою: вул. Осломисла, 47, с. Насташине, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. (а.с. 6-7);

ОСОБА_4 нежитлової будівлі (стайні), за адресою вул. Осломисла, 57, с. Насташине, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. (а.с. 8);

ОСОБА_2 нежитлової будівлі площею 1528 м.кв., що за адресою: вул. Осломисла, 53, с. Насташине, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. (а.с. 9);

ОСОБА_1 нежитлової будівлі площею 1475 м.кв., що за адресою: вул. Осломисла, 59, с. Насташине, Галицького р-ну, Івано-Франківської обл. (а.с. 10).

Як ствердили позивачі у позовній заяві та не заперечила сторона відповідача- сільської ради, вищевказане майно знаходиться на території колишнього майнового комплексу СГ ТзОВ «Україна», яке є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства спілки селян власників «України» (КСП «Україна»).

Як вбачається з копії протоколу №4 загальних зборів спілки співвласників «Україна», долученого до метеріалів справи в апеляційній інстанції стороною позивачів, станом на 05.04.2001 року налічувалось 832 членів спілки.

В подальшому КСП «Україна» було реорганізовано у СГ ТзОВ «Україна». Як зазначили позивачі у позовній заяві, майно, яке є предметом спору, було розпайоване між усіма членами КСП.

Як вбачається із копії протоколу № 3 зборів членів майнових паїв СГ ТзОВ «Україна» від 06.08.2006 року, за результатами підрахунку довіреностей, зібраних у пайовиків на право голосу для проведення зборів, таких налічується всього 449.

Ухвалою Господарського районного суду Івано-Франківської області від 26.08.2009 року СГ ТзОВ «Україна» ліквідовано.

Встановлено, що спір між сторонами виник з приводу майна, яке під час ліквідації СГ ТзОВ «Україна» не було розпайоване та не було передано на баланс Бурштинської міської ради та Насташинської сільської ради (а.с.13,14).

Зокрема, до такого майна позивачі віднесли: водонапірну башту 1965 року; огорожу 1984 року; силос сіножатну споруду 1986 року; силосну споруду №1, 1987 року; силосну споруду № 2, 1978 року; силосну споруду 1989 року; бетонну площадку 1980 року; бетонну площадку 1965 року; гнойову яму, які станом на 05.04.2001 року становили 25 087 грн.

Посилаючись на фактичне, добросовісне, безперервне, сумлінне користування даним майном впродовж 10-ти років позивачі просили на підставі ст.344 ЦК України визнати за ними право спільної власності на вищевказане майно.

Разом з тим, перш ніж вирішувати спір по суті, суду слід було звернути увагу на суб»єктний склад учасників процесу та вирішити це питання у встановленому процесуальним законом порядку, оскільки позовні вимоги заявлено до ОСОБА_6 та Насташинської сільської ради Галицького району, в той час як позов стосується усіх пайовиків, так як вони є співвласниками розпайованого майна.

Відповідно до ст.33 ЦПК України, у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Зважаючи на те, що на стадії апеляційного провадження, колегія суддів не наділена повноваженнями щодо залучення до участі в справі усіх пайовиків, як і скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд, то відповідно до положень ст. 303 ЦПК України щодо перевірки апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене рішення не може залишатися в силі та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задоволити частково.

Рішення Галицького районного суду від 31 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання за набувальною давністю права спільної власності на майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О. Пнівчук О.В.