Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргоюОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

Наобґрунтування своїх вимог посилався на те, що 22 вересня 2013 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) його автомобілю завдано матеріальну шкоду, яка відповідно до звіту з оцінки транспортного засобу експертного автотоварознавчого дослідження складала 116 438 грн 94 коп., вартість відновлювальних робіт - 104 200 грн. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначав, що страховою компанією в якій ОСОБА_5 застрахував цивільну відповідальність перед третіми особами позивачу було частково відшкодовано збитки, завдані внаслідок ДТП, проте різниця невідшкодованої шкоди становить 54 700 грн. Крім того, позивач посилався на те, що йому було завдано моральної шкоди, оскільки протягом тривалого часу він не може користуватись автомобілем, що порушило його звичайний спосіб життя, у зв'язку з чим він оцінив завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_5 грошові кошти за шкоду пов'язану із пошкодженням транспортного засобу в розмірі 54 700 грн, 665 грн - за відшкодування збитків за експлуатацію автомобіля, 10 000 грн - завданої моральної шкоди, 10 000 грн - витрати на правову допомогу, усього 75 365 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 54 700 грн, витрати в розмірі 665 грн пов'язані із евакуацією транспортного засобу, моральну шкоду в розмірі 1 000 грн

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2013 року о 17 год. 00 хв. на автодорозі Київ-Одеса сталася ДТП за участю автомобіля «Geely Maple», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Renault Sandero», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 січня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні ДТП, передбаченого ст. 124 КУпАП, за порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно з висновком звіту від 21 липня 2014 року № 8392 вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Renault Sandero», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок пошкодження при ДТП склала 116 438 грн 94 коп.

Відповідно до акта виконаних робіт відновлювальної роботи № АМН 0047613 відкритий 22 січня 2015 року товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Моторс» (далі - ТОВ «Арма Моторс») по автомобілю «Renault Sandero», вартість відновлювальних робіт становила 104 200 грн. (а. с. 15-18).

04 березня 2015 року ОСОБА_4 сплатив ТОВ «Арма Моторс» за виконання робіт відновлювальної роботи його автомобіля - «Renault Sandero», 54 700 грн, про що свідчить рахунок № АМСНС04635 (а. с. 19).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 цього Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, з урахуванням акта виконаних робіт відновлювальної роботи ТОВ «Арма Моторс» від 22 січня 2015 року № АМН 0047613, дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП повинен відшкодовувати ОСОБА_5, оскільки його вину встановлено постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2014 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2015 року, в якій підтверджено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (ч. 4 ст. 61 ЦПК України).

Також, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що в результаті ДТП позивачу з вини ОСОБА_5 була заподіяна також і моральна шкода, яка на підставі ст. 1167 ЦК України повинна бути відшкодована.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

О.В.Попович