Справа № 310/9332/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.,

при секретарі Гоноболіній О.І.,

за участю головного

державного виконавця Ткаля Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську подання головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобовязань,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобов'язань. Підставою для обрання такого обмеження на думку державного виконавця є ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», та наявність у боржника заборгованості по сплаті на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу в розмірі 17484,51 грн.

Головний державний виконавець Ткаля Д.О. у судовому засіданні подання підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у поданні.

В силу ч. 2 ст.377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без виклику сторін та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання головного державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування подання головним державним виконавцем до подання додано копію листа-відповіді Берестівської сільської ради про місце реєстрації боржника ОСОБА_2, копію інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, копія вимоги державного виконавця, копія виклику державного виконавця від 04.10.2017 року на адресу ОСОБА_2, копію конверту на адресу ОСОБА_2 з довідкою поштового відділення про повернення відправлення «За зазначеною адресою не проживає», копію відповіді Державної фіскальної служби, копію відповіді Пенсійного Фонду України, копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копію супровідного листа про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, копію конверту на адресу ОСОБА_2 з довідкою поштового відділення про повернення відправлення «За зазначеною адресою не проживає, вибув», опію заяви стягувача, уопію виконавчого листа.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд враховує, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки повязана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

В обґрунтування подання про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України головний державний виконавець посилається на те, що рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Будь-яких доводів та доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням, або про його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення, доведення яких є обовязковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, ні у подані ні у матеріалах справи немає. До того ж, подання не містить жодних доказів про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, отримання викликів до відділу ДВС; підтвердження того факту, що боржник проживає за адресою, вказаною у виконавчому документі; обізнаності боржника про розмір заборгованості.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд не вбачає підстав для задоволення подання, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням.

Керуючись ст. 3771 ЦПК України, ст.6 ст. Закону України Про порядок виїзду з України і порядок вїзду в Україну громадян України", суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобовязань - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.М. Дубровська