Справа № 454/2427/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

при секретарі Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася у суд із даним позовом до відповідачів ОСОБА_2 приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, свої вимоги мотивує тим, що 12.06.1992 року одружилися її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Після укладення шлюбу її батьки стали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, а 26.11.1992 року у даній квартирі була зареєстрована ОСОБА_3. 17.12.1993 року народилась позивач ОСОБА_1, яка була цього ж дня зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначає, що рішенням приватизаційного органу Червоноградського управління житлово комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» від 21.02.1994 року № 34 проведено приватизацію квартири по вул. Петрушевича, 26/1 у м. Сокалі на трьох осіб бабцю позивачки ОСОБА_4, батька ОСОБА_5 та матір ОСОБА_3. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 21.02.1994р. виданого приватизаційним органом Червоноградського управління житлово комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» право власності на квартиру по вул. Петрушевича, 26/1 оформлено на ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по 1/3 частці на кожного. Вказує, що з невідомих їй причин у число осіб, які приватизували квартиру вона включена не була. 20.01.1995 року помер батько позивачки ОСОБА_8. Зазначає, що після смерті ОСОБА_5, позивачка та ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 і здійснювали догляд за даною квартирою. Проте, 05.01.1998 року позивачку була виписано із даної квартири будучи неповнолітньою і на даний час вона ніде не зареєстрована. 18.07.2015 року померла бабця позивачки ОСОБА_4. Зазначає, що в листопаді 2015 року, вона через представника ОСОБА_9 звернулась у нотаріальну контору для прийняття спадщини після смерті бабці ОСОБА_4. Відповіддю від 16.12.2015 року їй повідомлено, що в Сокальській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа і заяву скеровано туди за належністю. Після смерті бабці їй стало відомо, що ОСОБА_4 оформила спадщину після смерті сина, а її усунули від права на спадщину незаконно. Вказує, що в січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Сокальського районного суду Львівської області із позовною заявою про скасування свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька, яке видане на імя ОСОБА_4 12.12.2005 року на 1/3 ідеальну частину квартири по вул. Петрушевича, 26/1 у м. Сокалі, Львівської області, що зареєстроване в реєстрі № 2-2340. В подальшому після витребування адвокатом документів та долучення до справи відповідачем будинкової книги стало відомо, що квартира була приватизована в момент коли в ній проживала та була зареєстрована малолітня позивачка ОСОБА_1. Відтак, вважає, що її батьками та бабцею порушено її право на приватизацію житла. Оскільки повноліття позивач досягла 17.12.2011року, а про порушене право на набуття у власність житла дізналась лише в 2016 році, тому змушена звертатись до суду тільки в даний час. Крім цього, зазначає, що 11.05.2016 року її представник та тітка ОСОБА_9 звернулися із заявою в інтересах позивачки про реєстрацію її за місцем проживання, проте, їм було відмовлено. Квартира по вул. Петрушевича, 26/1 у м. Сокаль є єдиним житлом позивачки, а тому вона змушена звертатись до суду за захистом своїх житлових прав. Просить визнати незаконним та скасувати рішення приватизаційного органу Червоноградського управління житлово комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» від 21.02.1994 року № 34, яким було проведено приватизацію квартири по вул. Петрушевича, 26/1 у м. Сокалі на трьох осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру від 21.02.1994 року видане приватизаційним органом Червоноградського управління житлово комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» згідно якого право власності на квартиру по вул. Петрушевича, 26/1 у м. Сокалі оформлено на ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_3 по 1/3 частці на кожного. Визнати за позивачкою право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути із відповідачів судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в обґрунтування навів доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково повідомив, що доводи представника відповідача щодо застосування позовної давності на увагу не заслуговують, оскільки про порушення своїх прав позивачці стало відомо лише в грудні 2015р. коли звернулась у нотаріальну контору з приводу прийняття спадщини після смерті бабці ОСОБА_4 та дізналась, що вона одноособово прийняла спадщину після смерті свого сина, а її батька, чим усунула її від спадкування.

Представник відповідача ОСОБА_2 приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибула та не повідомила суд про причину неявки.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила щодо їх задоволення. Зазначила, що позивачку підставно не було включено у приватизацію квартири, так як вона не могла бути зареєстрованою у квартирі на час приватизації так як свідоцтво про її народження видане 21.01.1994р. Крім цього, просить застосувати до даних правовідносин позовну давність, так як повноліття позивач досягла у 2011р. та могла звертатися до суду за захистом своїх прав, однак таким правом не скористалася, поважності пропуску строку позовної давності не навела.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку.

Дослідженою копією свідоцтва на право власності на квартиру, що видане 21.02.1994р. Приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля», встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному належить квартира в м. Сокаль по вул. Петрушевича, 26/1.

Дослідженою копією заяви ОСОБА_4 від 29.07.1993р. на ім»я керівника органу приватизації, встановлено, що такою вона просила оформити передачу у власність квартири, що займає разом з членами сім»ї в порядку Закону «про приватизацію державного житлового фонду». Адресою місця свого проживання, а відповідно і житла, що приватизовується зазначено - м. Сокаль, вул. Петрушевича, 26/1. При оформленні житла у спільну часткову власність просила передбачити розподіл долі власності між членами сім»ї: ОСОБА_12 син, ОСОБА_3 невістка.

Згідно копії довідки з місця проживання про склад сім»ї і прописці №77 від 27.01.1994р., встановлено, що прописаними за адресою м. Сокаль, вул. Петрушевича, 26/1 значились троє осіб: ОСОБА_4 квартиронаймач, ОСОБА_12 син, ОСОБА_3 невістка.

Відповідно до копії витягу із рішення №34 від 21.02.1994р. Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області КП «Червонограджитлокомунсервіс», «Про приватизацію громадянами житлових будинків і квартир в м. Червонограді, м. Соснівці», вирішено приватизувати громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 квартиру з трьох кімнат, загальною площею 65,5кв.м. в м. Сокаль по вул. Петрушевича, 26/1.

Із копії свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_1 серії І-СГ №254013, встановлено, що вона народилася 17.12.1993р. та її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_13.

Дослідженою копією будинкової книги на квартиру АДРЕСА_1, зокрема встановлено, що згідно відбитка штампа 17.12.1993р. в квартирі проведено реєстрацію позивачки ОСОБА_1 та згідно відбитка штампа від 05.01.1998р. ОСОБА_1 виписано із квартири.

Крім цього, згідно копії картки «Форми Б» заведеної паспортним столом Сокальського РОВД, встановлено, що по вул. Петрушевича (Ленінградська) АДРЕСА_2, зокрема була зареєстрованою ОСОБА_1, однак в графі «дата прописки» відсутній запис, однак наявний запис від 08.06.1995р. про дату виписки.

Відповідно до положення частини 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII (в редакції від 19.06.1992 року) (далі Закон № 2482-XII від 19.06.1992 року) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з ч.1 ст. 2 ст. 3 Закону № 2482-XII від 19.06.1992 року до об'єктів приватизації (далі - квартири (будинки) належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир(будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 5 Закону № 2482-XII від 19.06.1992 року якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.

Також, згідно з положенням ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону № 2482-XII від 19.06.1992 року передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Як вбачається з абз. 2 п. 3.3 рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_14 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду (справа про безоплатну приватизацію житла № 1-38/2010 від 10 червня 2010 року), приватизація державного житлового фонду не є обов'язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_1 з часу народження 17.12.1993р. та до 05.01.1998р. була прописаною та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, однак і не зважаючи на те, що 05.01.1998р. її виписано із квартири і далі продовжувала там проживати.

Відтак, встановлено, що на час приватизації квартири, а саме 21.02.1994р. позивачка була у ній прописана та проживала та як малолітня згідно ст. 17 ЦК УРСР та ст. 64 ЖК України мала право на проживання, оскільки там же проживали її батьки.

Відповідно, приватизацію спірного житла проведено незаконно без врахування інтересів на той час малолітньої позивачки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення приватизаційного органу та свідоцтва про право власності на квартиру підлягають до задоволення в повному обсязі.

Що стосується позовної вимоги про визнання за позивачкою права на проживання у спірній квартирі в м. Сокаль по вул. Петрушевича, 26/1, суд у задоволенні даної вимоги відмовляє, оскільки відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки право позивачки на проживання у квартирі в м. Сокаль по вул. Петрушевича, 26/1 в ході розгляду справи ніким не оспорювалося, про перешкоди у користуванні квартирою позивачкою не зазначається, крім цього це право є похідним від задоволених судом вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення приватизаційного органу та свідоцтва про право власності на квартиру, що вже задоволені судом, відтак додатковому дослідженню та захисну не підлягає.

Відносно тверджень представника відповідача ОСОБА_11 щодо звернення позивачкою до суду із даним позовом із пропуском позовної давності, судом встановлено наступне.

До даних правовідносин застосовується загальна позовна давність визначена ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що позивач після смерті баби ОСОБА_4 в грудні 2015р. коли звернулася у нотаріальну контору з привиду прийняття спадщини дізналася про те, що вона після смерті сина, а її батька ОСОБА_8 прийняла спадщину, чим незаконно усунула її від спадкування, в звязку із чим 12.09.2016р. звернулася до суду із даним позовом, тобто в межах строків, встановлених законом.

В свою чергу, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду із даним позовом позивачкою згідно платіжних доручень №ПН831 та ПН1202 сплачено судовий збір в сумі 551,20грн. та 1102,42грн.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, із відповідачів в користь позивачки слід стягнути 1102,42грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення приватизаційного органу Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» від 21.02.1994р. №34, яким проведено приватизацію квартири по вул. Петрушевича, 26/1 в м. Сокаль, Львівської області на ОСОБА_15, ОСОБА_8 та ОСОБА_13.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру від 21.02.1994р. видане приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» згідно якого право власності на квартиру по вул. Петрушевича, 26/1 в м. Сокаль, Львівської області оформлено на ОСОБА_15, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 по 1/3 частці на кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках в користь ОСОБА_1 1102 (одну тисячу сто дві) грн. 42коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення, протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Головуючий: Т. В. Струс