Справа № 455/1320/16-ц
Провадження № 2/455/27/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що 23.03.2007 року померла ОСОБА_4 його мати та відповідачки ОСОБА_2. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок №4 по вул. Тиха у с. Грабівниця Старосамбірського району Львівської області.

Заповіту після своєї смерті ОСОБА_4 не залишила, відповідно, має місце спадкування за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є її діти: він, тобто ОСОБА_1, та ОСОБА_2.

Він на момент смерті матері проживав разом з нею, що підтверджується довідкою сільської ради, спадщину прийняв та звернувся до ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району, як до органу, уповноваженого вчиняти нотаріальні дії в сільській місцевості, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. А його сестра - ОСОБА_2, подала заяву, якою від прийняття спадщини відмовилася.

Відповідно до довідки №1488, виданої 01.09.2016 року КП ЛОР «Самбірське МБТІ» станом на 01.04.2008 року право власності на житловий будинок №4 по вул. Тиха у с. Грабівниця Старосамбірського району не зареєстровано.

ОСОБА_4 була головою колгоспного двору за адресою: с. Грабівниця, вул. Тиха, 4 Старосамбірського району Львівської області та власницею цього житлового будинку. Вартість майна становить 61 378,00 гривень.

Просив визнати за собою в порядку спадкування після смерті матері право приватної власності на житловий будинок загальною площею 58,2м2, що знаходиться за адресою: Львівська область, Старосамбірський район, село Грабівниця, вулиця Тиха, будинок №4.

В подальшому позивач вніс уточнення до позовної заяви шляхом зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що у будинку №4 по вул. Тиха у с. Грабівниця Старосамбірського району Львівської області проживала сім'я ОСОБА_4:

- ОСОБА_5 голова сім»ї, ОСОБА_4 дружина голови сім'ї, ОСОБА_1 син, ОСОБА_6 син, ОСОБА_7 дочка, ОСОБА_8 дочка, ОСОБА_9 онук голови сім'ї (син ОСОБА_10) проживав у будинку з народження у 1979 році.

В подальшому деякі члени сім'ї були зняті з реєстрації, деякі померли.

Станом на 01.07.1990 року та на 15.04.1991 року у вказаному будинку були зареєстровані та проживали три особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

ОСОБА_6 помер 25.01.1995 року, заповіту на випадок своєї смерті не залишив, тому мало місце спадкування за законом. Дітей у нього не було , одружений він теж не був, батько його помер ще у 1988 році, тому єдиним спадкоємцем першої черги за законом була його мати ОСОБА_4, яка фактично і прийняла спадщину відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент смерті ОСОБА_6, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

ОСОБА_4 померла 23.03.2007 року, заповіту померла не залишила, тому мало місце спадкування за законом. На момент смерті ОСОБА_4 з нею проживав та був зареєстрований її онук ОСОБА_11, а також постійно проживав без реєстрації її син ОСОБА_1.

Спадкоємцями першої черги були її діти: він (позивач), ОСОБА_2.

Він спадщину прийняв, оскільки на момент смерті матері постійно проживав з нею.

Інший спадкоємець ОСОБА_2 спадщину не прийняла, а згодом склала заяву про відмову від свого права на спадщину на користь брата ОСОБА_1

Онук ОСОБА_4 - ОСОБА_9 помер 13.10.2014 року, після нього спадщину не прийняв ніхто.

На підставі викладеного просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, право приватної власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною площею 58,2 м2, що знаходиться за адресою: Львівська область, Старосамбірський район, село Грабівниця, вулиця Тиха, будинок №4.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_12 не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили. 28.11.2017 року в канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та у відсутності його представника, позовні вимоги підтримують (а.с.176).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була належно повідомлена (а.с.174), однак, 30.11.2016 року від неї в канцелярію суду поступив відзив на позовну заяву (а.с.60), в якому вона просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, стверджує, що немає жодних претензій щодо спірного будинку, що нею була подана заява до ОСОБА_3 сільської ради про відмову від спадщини на користь брата, тобто позивача, так як він проживав у цьому будинку разом з їх матір'ю ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району Львівської області до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, 24.11.2017 в канцелярію Саросамбірського районного суду Львівської області поступила заява за підписом сільського голови ОСОБА_13 (а.с.166), в якій просить слухати справу у відсутності їх представника, позов визнають в повному обсязі.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та відповідно до ст.16 ЦК України, обравши відповідний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів.

За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 23.03.2007 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ №086861, виданим 23.03.2007 року ОСОБА_3 сільською радою Старосамбірського району Львівської області ( а.с. 4).

Ще раніше, 31.01.1988 року помер її чоловік ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ №466677, виданим 06.05.2017 року Старосамбірський районним відділом державної реєстрації цивільного стану територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.80).

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60849359 відомо, що 26.06.2017 року до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи за спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 23.03.2007 року(а.с.142).

З наявних у матеріалах справи документах вбачається, що спадщина ОСОБА_4 складається з житлового будинку № 4 з надвірними спорудами, що розташовані по вул. Тиха в с. Грабівниця Старосамбірського району Львівської області.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно підпунктів «а» і «б» пункту 6 цієї ж постанови право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

В п.п. «г» п.6 цієї ж постанови зазначено, що згідно із ст.4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо часток члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69, а в подальшому, наказами Міністерства статистики України № 48 від 22.02.1995 року «Про затвердження форм та Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів(наказ втратив чинність на підставі наказу Держкомстату№ 234 від 17.07.2000 року), згідно яких, записи щодо суспільної групи господарства в погосподарських книгах свідчили про правомірність забудови і прирівнювались до правовстановлюючих документів, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до довідки №772 від 22.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району Львівської області відомо, що ОСОБА_4 була головою колгоспного двору за адресою: с.Грабівниця, вул. Тиха, №4, Старосамбірського району Львівської області ( а.с. 135).

З довідки №3820 від 20.11.2017 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району Львівської області, відомо, що згідно даних по господарських книг, станом на 01.07.1990 року та на 15.04.1991 року у житловому будинку в с. Грабівниця, вул. Тиха, №4, Старосамбірського району Львівської області були зареєстровані та проживали три особи: ОСОБА_4 голова двору, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, син ІНФОРМАЦІЯ_2 та онук - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.167 ).

З виписок погосподарських книг ОСОБА_3 сільської ради народних депутатів по с. Грабівниця також вбачається, що в будинку №4, що знаходиться по вулиці Тиха в с. Грабівниця ( дане будинковолодіння є майном колишнього колгоспного двору), проживали та були зареєстровані, а саме:

у 1986 -1990 роках - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (голова сім»ї), який помер 31.01.1988 року; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,(дружина,пенсіонерка колгоспу); ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (син), виписаний 02.09.1986 року в Пустомитівський район. У зв»язку з ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, (син); ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6,(внук);

у 1991-1995 роках - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,( голова двору); ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (син), виписаний 02.09.1986 ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5, (син), помер 25.01.1995 року; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6,(внук);

Станом на час набрання чинності Закону України «Про власність» від 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору була , що підтверджується виписками з погосподарських книг за 1991-1995 роки по с. Грабівниця, ОСОБА_4.

Отже, до 15 квітня 1991 року, господарство, яке знаходиться по вулиці вулиці Тиха № 4 в с. Грабівниця збереглося, по суспільному статусі було колгоспним, після припинення його існування як колгоспного двору, право власності на його майно мають і не втратили: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_9, їх розмір часток були рівними і становили по 1/3 частині у кожного.

Також в цих вищевказаних погосподарських книгах зазначено, а саме: в розділі 111, що будовами, які є особистою власністю господарства, є житловий будинок, який побудований у 1965 році; в розділі 1У «всього землі ( в сотих гектара)» - 0,35 га, в тому числі під будівлею 0.1 га;

25.01.1995 року помер ОСОБА_6 (а.с.110). Заповіту на випадок своєї смерті померлий не складав.

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відомо, що у Спадковому реєстрі за параметрами запиту щодо заведеності спадкової справи за спадкодавцем ОСОБА_6, який помер 25.01.1995 року, інформація відсутня (а.с.127).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування за законом, належного йому майна.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

У відповідності до норм ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяла на час смерті ОСОБА_6, тобто на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З довідки № 3819 від 20.11.2017 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району Львівської області відомо, що на момент смерті ОСОБА_6 25.01.1995 року, разом з ним за адресою: с. Грабівниця. вул. Тиха, №4 Старосамбірського району Львівської області постійно проживали і були зареєстровані мати померлого ОСОБА_4 та племінник померлого ОСОБА_9.

У відповідності до роз»яснень, наведених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Оскільки у ОСОБА_6 дітей не було, одружений він також не був, тому єдиним спадкоємцем першої черги за законом була його мати ОСОБА_4, яка фактично і прийняла спадщину відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент смерті ОСОБА_6, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Таким чином, частка ОСОБА_4 у житловому будинку розташованому у с. Грабівниця Старосамбірського району Львівської області складає 2/3 (1/3частка колгоспного двору + 1/3 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6В.).

З довідки № 771 від 22.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району Львівської області відомо, що покійна ОСОБА_4 постійно до дня смерті 23.03.2007 року проживала і була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. Разом з нею однією сім»єю проживали і були зареєстровані ОСОБА_1 син, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_9 внук, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 134).

ОСОБА_9 помер 13.10.2014 року у віці 35 років у с. Горківське Богодухівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І СГ № 369208, виданим 15.10.2014 року ОСОБА_3 виконавчим комітетом Старосамбірського району Львівської області (а.с. 153). Спадщини після його смерті на 1/3 частку належного йому майна у вказаному будинку не прийняв ніхто.

В судовому засіданні було з»ясовано, що всіх дітей у ОСОБА_4 було, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_6 (прізвище після одруження ОСОБА_2) ОСОБА_16, ОСОБА_6 (прізвище після одруження- Гармаш) ОСОБА_10, яка померла 05.04.1984 року.

Отже, у відповідності до ч.1 ст. 1268 спадкоємцями першої черги залишились її діти: позивач ОСОБА_1 та відповідачка - ОСОБА_2 ( а.с. 7, 81)

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.1 і ч.2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, заява подається особисто спадкоємцем.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідност.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом установлено, що позивач - ОСОБА_1, на момент смерті матері проживав разом з нею, що підтверджується рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27.04.2017 року та ухвалою цього ж суду від 25.09.2017 року про виправлення описки, встановлено факт постійного проживання позивача за адресою: Львівська область, Старосамбірський район, с. Грабівниця, вул. Тиха, будинок №4, зі своєю матір»ю ОСОБА_4 ( а.с. 130, 152) та довідкою №899 від 04.09.2017 року, виданою виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району Львівської області ( а.с. 114).

ОСОБА_2 спадщину не прийняла, а згодом подала заяву про відмову від свого права на спадщину на користь брата ОСОБА_1

Відповідно до частин 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, у відповідності до роз»яснень, наведених у другому та третьому абзацах пункту 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постановою приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_17 від 07.07.2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно9а.с.144).

Також 21.10.2015 року позивач звертався до ОСОБА_3 сільської ради Старосамбірського району, як до органу, уповноваженого вчиняти нотаріальні дії в сільській місцевості, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с 18), але йому було відмовлено.

У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Однак, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, ОСОБА_4 своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила).

Відповідно до довідки №1488, виданої 01.09.2016 року КП ЛОР «Самбірське МБТІ» станом на 01.04.2008 року право власності на житловий будинок №4 по вул. Тиха у с. Грабівниця Старосамбірського району не зареєстровано.

Проте технічним паспортом (а.с.22-26) встановлений факт існування житлового будинку № 4 по вулиці Тиха у с. Грабівниця Старосамбірського району Львівської області.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, будинок зданий в експлуатацію орієнтовно у 1963 році, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, спадкодавці даним будинком володіли багато років, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, враховуючи, що ОСОБА_4 була фактичною власницею 2/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований: Львівська область Старосамбірський район с. Грабівниця вул. Тиха 4, хоча і належним чином не оформила права власності на таке, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем право власності на 2/3 частки житлового будинку загальною площею 58, 2 м 2 що знаходиться за адресою: Львівська область Старосамбірський район с. Грабівниця вул. Тиха 4, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, оскільки він прийняв спадщину і не може в позасудовому порядку оформити право власності на дане будинковолодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності правовстановлюючих документів.

На підставі наведеного, керуючись ст.10, ч.1 ст.11, ст.60, ч.1 ст. 61, ст.ст. 209,212,214-21,218 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, ст.328, 392, ч.1, ч.2, ч.5 ст. 1268, ч.1 та ч.2 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.1 ст. 1296, ч.1 ст.1297 ЦК України, ч.1 ст. 524, ст.ст. 529, ч.1 ст.548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: Львівська область, Старосамбірський район, с. Грабівниця, вул. Тиха, №4 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_4, яка померла 23.03.2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Й.Ніточко