Справа № 591/4524/16-ц
Провадження № 2/591/290/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, -

Встановив:

Позивач свої вимоги мотивую тим, що він є власником автомобіля Рorsche CAYENNE д/н НОМЕР_2 . 02.07.2016 року в м. Суми на перехресті вулиці Харківська та СКД, з вини водія ОСОБА_2 , якій під час виконання обов`язків служби керував автомобілем ГАЗ-6605 р/н НОМЕР_3 , сталася дорожньо-транспортна пригода наїзд на належний їй автомобіль. В наслідок даної ДТП автомобіль належний їй автомобіль зазнав механічних пошкоджень, а вартість відновлювального ремонт автомобіля становить 81305,46 грн. За проведення товарознавчого дослідження нею було сплачено 4227,84 грн. Зазначила, що автомобіль ГАЗ-6605 р/н НОМЕР_3 перебуває у володінні військової частини НОМЕР_1 та цивільна відповідальність водія під час керування вказаним автомобілем не застрахована, а тому відповідальність за майнову шкоду в межах ліміту відповідальності (50000 грн.) має нести Моторно (транспортне) страхове бюро України. Крім того, в наслідок ДТП було пошкоджено її майна, у зв`язку з подією ДТП вона нервувала та у неї погіршився стан здоров`я, чим їй завдана моральна шкода. Тому просить стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на свою користь 50000 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, решту майнової шкоди в сумі 31305,46 грн. просить стягнути з військової частини, з якої також просить стягнути 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Просить стягнути з відповідачів понесені по справі судові витрати на сплату судового збору та проведення товарознавчого дослідження в сумі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що на час ДТП цивільна відповідальність позивача була застрахована. Пояснив, що автомобіль відремонтовано та позивачем на ремонт витрачено близько 100000 грн., але документи є лише на частину запасних частин та робіт на суму 62000 грн.

Представник Моторно (транспортного) страхового бюро України позов заперечив та зазначив, що позивач не зверталася до них із заявою про здійснення страхової виплати, а отже перевірка наявності підстав для здійснення виплат позивачу не проводилася. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки він передчасно заявлений.

Інші сторони повідомлені про час та місце розгляду справи, але до суду не з`явилися.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02 липня 2016 року близько 13-50 хвилин в АДРЕСА_1 сталася ДТП через те, що військовослужбовець в/ч НОМЕР_4 під час проходження військової служби та виконання військових обов`язків не витримав безпечної дистанції, внаслідок чого допусти наїзд на стоячий автомобіль Рorsche CAYENNE д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача, який належить йому на праві власності. Внаслідок ДТП автомобіль Рorsche CAYENNE отримав механічні пошкодження.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 27 липня 2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України під час якого було пошкоджено належний позивачу автомобіль.

Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Рorsche CAYENNE д/н НОМЕР_2 , станом на дату проведення дослідження становить 81305,46 грн. (а.с. 17-48)

За проведення товарознавчого дослідження позивачем на користь експертної установи Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса сплачено 4227,84 грн. (а.с. 49-50)

Посилання представника військової частини щодо незгоди з визначеним спеціалістом розміром майнової шкоди завданої власнику автомобіля Рorsche CAYENNE суд не може в`язати до уваги, оскільки зазначений позивачем розмір майнової шкоди визначений спеціалістом з дотримання вимог закону.

Буд-яких доказів на спростування даного висновку спеціаліста відповідачі суду не надали.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення (схеми місця ДТП) вбачається, що під час керування автомобілем Рorsche CAYENNE цивільна відповідальність власника цього автомобіля була застрахована за полісом АЕ9626524 ПрАТ СК «Провідна».

В той же час, водій автомобіля ГАЗ не мав полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника наземних транспортних засобів. Відповідно до відмітки в зазначений схемі ДТП поліс відсутній, посвідчення НОМЕР_5 від 15.04.2016 року.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно приписів пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» : розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1187 ЦК України визначено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 6 вищевказаного Пленуму надано роз`яснення, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на час скоєння ДТП був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_4 та проходив військову службу.

Відповідно до довідок наданих суду військовою частиною військова частина є юридичною особою, військова частина НОМЕР_4 переформована у батальйон охорони військової частини польова пошта НОМЕР_6 , в подальшому перейменована в військову частину НОМЕР_1

Стаття 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно ст.. 3 Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Відповідно до Технічного талону (а.с. 15) на час ДТП автомобіль ГАЗ 66-05 реєстраційний номер НОМЕР_3 належить військовій частині п/п НОМЕР_4

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля ГАЗ 66-05 реєстраційний номер НОМЕР_3 є військова частина польова пошта НОМЕР_1 , яка відповідно до ст.1187 ЦК України повинна нести відповідальність по відшкодуванню шкоди, спричиненої позивачу внаслідок порушення Правил дорожнього руху військовослужбовцем даної військової частини.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1167 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Отже, у МТСБУ є обов`язок відшкодувати шкоду на умовах, визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема на підставі ст. ст. 29, 33, 34, 35, 37, 41 цього закону, із поданням невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмового повідомлення страховику про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а для отримання страхового відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подати страховику заяву про страхове відшкодування із доданням відповідних документів.

Статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої мала бути застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Суд вважає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, чи Моторно (транспортного) страхового бюро України в разі відсутності у особи винної у заподіянні шкоди полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика чи МТСБУ і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика чи МТСБУ і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

При цьому суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку потерпілого в разі заподіяння йому шкоди з вини особи, яка не має полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, спочатку звернутися до МТСБУ та (або) отримати від нього рішення про відмову у здійсненні регламентної виплати, а вже тільки після цього звертатися до суду.

Згідно із приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик у межах

страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як встановлено судом станом на час ДТП ліміт страхових виплат за шкоду завдану майно становив 50000 грн, чого не достатньо для відшкодування завданої позивачу шкоди.

У зв`язку з чим, МТСБУ має нести відповідальність перед позивачем саме у розмірі 50 000 грн., а решта суми майнової шкоди підлягає стягненню з ВЧ НОМЕР_1 . Також з в/ч НОМЕР_1 підлягають стягненню витрати позивача на проведення товарознавчого дослідження.

Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, з вини військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 було пошкоджено належне позивачу майно, внаслідок чого позивач вимушена була змінити звичайний для неї уклад життя, а отже факт заподіяння моральної шкоди для суду є очевидним.

З огляду на характер порушення прав позивача та їх наслідки, виходячи з засад розумності та справедливості, ступені вини відповідача, істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивача, на думку суду визначений позивачем розмір грошової компенсації завданої їй моральної шкоди в сумі 5000 грн. є справедливим.

З огляду на наведені вище обставини суд приходить до висновку про повне задоволення заявленого позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені на сплату судового збору, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, з МТСБУ в сумі 500 грн., а з в/ч НОМЕР_1 363,05 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212 215 ЦПК України, суд, -
Вирішив :

Позов задовольнити.

Стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 50000 грн. на відшкодування майнової шкоди, а також 500 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 31305,46 грн. на відшкодування майнової шкоди, 4227,84 грн. на відшкодування витрат на проведення дослідження спеціаліста, 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також 363,05 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги (для осіб що не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з часу вручення копії рішення суду).

Суддя