У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Сокуренко Наталію Вікторівну, на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 липня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 21 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 202466-CRED. Згідно з умовами вищезазначеного договору остання отримала кредитні кошти у розмірі 2 300 дол. США, зі сплатою 24 % річних, строком до 20 січня 2010 року та які було перераховано банком на картковий рахунок.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконувала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 19 серпня 2015 року склала 4 401,80 дол. США та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1 148,12 дол. США; заборгованості із сплати процентів за користування кредитом - 3 253,68 дол. США.

Оскільки рішенням Березнівського районного суду від 11 лютого 2010 року вже було стягнуто з відповідача суму заборгованості за кредитним договором від 21 січня 2008 року у розмірі 1 954,76 дол. США, банк просив стягнути з відповідача залишок заборгованості у розмірі - 2 447,76 дол. США.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 14 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно з п. 5.7 кредитного договору строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів за вказаним договором встановлено сторонами терміном 5 років.

Судом встановлено, що рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 954,76 дол. США, яка складається із: 1 583,72 дол. США - заборгованості із сплати кредиту; 371,04 дол. США заборгованість із сплати процентів за користування кредитом, що еквівалентно 15 624 грн 40 коп.

Згідно з листом ВДВС Березнівського РУЮ виконавче провадження щодо виконання вищевказаного рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 624 грн 40 коп. закінчено 29 лютого 2016 року на підставі п. 8 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (у зв'язку з фактичним виконанням).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, а після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права з пропуском, встановленого договором, п'ятирічного строку позовної давності, про застосування якого звернувся із заявою відповідач.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
О.В. Закропивний
О.В. Попович