Справа № 147/1130/17
Провадження № 2/147/727/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітнього сина, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Тростянецького районного суду від 09.11.2004 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 19.10.2004 року і до досягнення повноліття сина. Оскільки відповідач певний час працював в м.Ладижин, за місцем його роботи перебував і вищевказаний виконавчий лист. 02.11.2017 року ОСОБА_2 звільнився з роботи. Таким чином, оскільки відповідач на даний час має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а тому відповідно до ст.184 СК України просила визначити аліменти в твердій грошові сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідност.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 413 від 13.11.2017 року (а.с.8).

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.11.2004 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 19.10.2004 року і до досягнення повноліття сина. Даний факт підтверджується виконавчим листом №2-1018 від 2004 (а.с.10).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що в даний час відповідач ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_3 України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо.

Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2017 рік в Україні втановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2017 рік» за пoданням Міністерства фінансів.

Так, статтею сьомою даного Закону встановлено такі прожиткові мінімуми для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки у платника аліментів ОСОБА_2 змінилося матеріальне становище, він офіційно не працевлаштований та не отримує стабільного доходу.

Суд приймає до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи щодо матеріального стану позивача і відповідача, суд вважає можливим задовольнити позов, а тому вважає за можливе стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., та на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 500грн.(а.с.12).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 182-183, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Змінити розмір стягуваних аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, визначений рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.11.2004 року.

Призначити даним рішенням новий розмір аліментів, а саме стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі, що підлягають індексації, в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот гривень 00коп.), щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Тростянецького районного суду Вінницької області по справі № 2-1018/2004 у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відкликати після набрання даним рішенням суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати за надання правової допомоги в сумі 500,00грн.(пятсот гривень 00коп.).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя