Справа №538/1612/16-ц
Провадження по справі №2/538/150/17

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Грузман Т.В., за участі секретаря судового засідання Денисенко І.М., за участі позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ( в режимі відеоконфоеренції), відповідачки ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення аліментних зобов"язань по виконавчому листу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 10.10.2016 року звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що від проживання в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лохвицького районного суду від 02.11.2015 року було розірвано, позивач з відповідачкою мають спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За рішенням Лохвицького районного суду від 02.11.2015 року ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , щомісячно, починаючи з 26.10.2015 року, з дня подачі заяви до суду, до досягнення дітьми повноліття, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

З урахуванням того, що діти на момент звернення до суду проживають разом з ним, просив припинити стягнення аліментів на їх утримання, а відповідно до остаточного доповнення до позовної заяви від 17.11.2017 року позивач просить суд винести рішення про припинення виконання рішення Лохвицького районного суду від 02.11.2015 року в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини на користь відповідачки, на утримання дітей : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв"язку з зміною місця проживання дітей, Вказує, що на даний час син ОСОБА_6 проживає разом з батьком в м. Маріуполі, Донецької області, а дочка самостійно переїхала до своєї матері у м.Лохвиця з липня 2017 року і за період її перебування разом з батьком, мати безпідставно отримувала аліменти на утримання дочки, яка з нею не проживала. Також прохає, утримати з відповідача всю суму аліментів, які їй було виплачено за період з липня 2016 року по даний час у розмірі 65549,98 грн. та перерахувати їх на рахунок, який відкрито у відділенні «Приватбанку» на ім`я ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені вище обставини, просили їх задовольнити. Представник вказав, що діти з липня 2016 року проживали разом з батьком, дочка ОСОБА_7 з липня 2017 року переїхала проживати до матері. З моменту винесення рішення на користь матері стягуються аліменти, які вона їх не використовує для забезпечення інтересів дітей. У 2016 році звернувся до відповідача з проханням перераховувати аліменти на карткові рахунки у відділеннях банку, але такі прохання нею було проігноровано. Оскільки на даний час у відповідача відсутні підстави для отримання коштів з позивача, прохає припинити утримання аліментів з позивача у зв`язку зі зміною місця проживання сина, а також, прохає стягнути з відповідача аліменти, які було сплачено на її користь у розмірі 65549,98 грн.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечили. Вказали, що оскільки за рішенням суду визначено місце проживання дітей разом з матір`ю, то вона має право на отримання аліментних платежів. Діти стали проживати у чоловіка не за їх доброю волею та всупереч позиції їх матері. Позивач у своєму позові не довів, куди саме витрачає аліменти мати. Позивач також не звертається з позовом до суду про зміну місця проживання дітей, що є визначальним у даному випадку. Прохають відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від проживання в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лохвицького районного суду від 02.11.2015 року було розірвано, мають спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За рішенням Лохвицького районного суду від 02.11.2015 року по справі № 538/1439/15-ц ОСОБА_1 повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , щомісячно, починаючи з 26.10.2015 року, з дня подачі заяви до суду, до досягнення дітьми повноліття, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Як встановлено у судовому засіданні, на даний час, син ОСОБА_6 проживає разом з позивачем у м. Маріуполі, Донецької області. ОСОБА_8 проживає у м.Лохвиця разом з матір`ю. Сторони відповідно займаються їх вихованням, навчанням, та матеріальним забезпеченням. Факт проживання сина у м.Маріуполі доводиться довідкою з КЗ ЗОШ 1-Ш ступенів № 57, яка вказує на те, що ОСОБА_6 навчається у вказаній школі міста Маріуполя. Позивач згідно договору від 01.08.2016 року орендує квартиру у м.Маріуполі. Відповідно до довідки військової частини № НОМЕР_1 позивач працює там за контрактом з 19.12.2014 року по даний час, являється учасником антитерористичної операції та за липень 2016 року по листопад 2017 року отримав доходи у розмірі 280522,77 з яких аліментних платежів утримано у розмірі 65549,98 грн.

Судом встановлено, що з липня 2016 року діти проживали разом з позивачем. З липня 2017 року дочка ОСОБА_7 стала проживати разом з матір`ю, а син ОСОБА_9 по даний час залишився проживати разом з батьком. Вказані обставини сторонами не оспорюються.

При розгляді вказаного позову суд звернувся до слідуючих норм матерільного права.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Статтями 368, 369 ЦПК України передбачено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист, а суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист.
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визначені в ч. 4 ст. 369 ЦПК України, а саме: якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Наведені позивачем обставини, що є підставою та предметом позовних вимог, які виникли після набрання законної сили рішенням суду про стягнення періодичних платежів - аліментів, суд вважає такими, що не свідчать про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Суд зауважує, що боржником обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки, враховуючи вимоги частини 4 статті 223 ЦПК України, він має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від обов`язку сплачувати присуджені аліменти.
З урахуванням того, що немає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд не має законних підстав і для стягнення з відповідача аліментних платежів за період з липня 2016 року по даний час з огляду на наступні обставини.
За нормою п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Матеріали справи не містять даних про не добровільність сплати вказаних аліментів ОСОБА_1 (докази звернення ним до державного виконавця із судовим рішенням, що набрало законної сили про відмову у задоволенні позову про стягнення з нього відповідних аліментних виплат матеріали справи не містять), недобросовісність набувача матеріалами справи також не доведена, як і наявність рахункової помилки.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом всупереч вимогам ЦПК України обрав не вірний спосіб захисту своїх прав та обов`язків, що слугує підставою для відмовити у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що заперечення позову з боку відповідача тими обставинами, що позивач не звернувся до суду з позовом про зміну місця проживання дітей, не слугує підставою для відмови у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-226, 368, 369 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 1215 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення аліментних зобов"язань по виконавчому листу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В. Грузман