Справа 206/5138/17
Провадження 2/206/1287/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретарі Соловйової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.04.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3120,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. При порушенні відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, не вчасно надала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 57864,09 гривень, яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 2787,95 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 47984,20 гривень; заборгованість за пенею та комісією 3860,32 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та в сумі 2731,62 гривень (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.04.2010 року в розмірі 57864,09 гривень та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що між нею та позивачем було підписано договір, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 3120,00 гривень. Згідно даного договору кінцевий строк повернення кредиту відповідає строку дії картки. Строк дії картки встановлено один рік, тобто до 14.04.2011 року. Після закінчення строку дії договору банк не видавав їй грошових коштів і нової платіжної картки, а вона своїх зобовязань за договором не виконала. Крім того, вона не підписувала Умови та правила надання банківських послуг. З огляду на те, що строк позовної давності закінчився 14.04.2014 року, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202, ст.ст. 203, 204, 215, 230, 627 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що відповідно до заяви від 16 квітня 2010 року Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» була надана ОСОБА_1 кредитна картка № 160446 з сумою кредитного ліміту 3120,00 гривень, з базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг» та "Тарифами Банку", складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис у заяві (а.с. 5).

Виходячи з викладеного слідує, що 16.04.2010 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, який підписаний сторонами та за яким досягнуто згоди з усіх істотних умов. При цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач підписала договір без застережень, власноручно, її волевиявлення було вільним і було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором.

Таким чином, доводи відповідача, що вона не підписувала Умови та правила надання банківських послуг є безпідставними та такими, що спростовуються фактично встановленими обставинами справи, оскільки зазначені правила являються складовою підписаного договору.

Так, починаючи з 16.04.2010 року відповідач користувалась карткою № 160446, знімала кошти, розплачувалась за товари, не систематично, але поповнював рахунок кредитної картки. Останнє поповнення картки відповідач здійснила 06 серпня 2014 року. Після цього ніяких поповнень відповідач по картці не здійснювала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16.04.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 31.08.2017 року (а.с. 3-4).

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» - картка № 160446 діяла до грудня 2013 року (а.с.53).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг, карта дійсна до останнього дня місяця вказаного на лицевій стороні карти включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч. 3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідач в судовому засіданні 10.11.2017 року, тобто до ухвалення судом рішення по справі, звернулась до суду з заявою, в якій просила застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовити йому у задоволенні позову (а.с. 47-48).

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що останній платіж відповідачем було здійснено 06 серпня 2014 року, строк дії картки був встановлений до грудня 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у вересні 2017 року, то суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст.267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року (справа №6-103цс14), від 01 жовтня 2014 року (справа №6-134цс14), від 12 листопада 2014 року (справа №6-167цс14) і в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК Україну вони мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного,суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки сплив строк позовної давності, та про застосування спливу позовної давності заявлено відповідачем у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Самарський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.