АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 654/3801/16-ц Головуючий в І інстанції: Сіянко В.М. Номер провадження: 22-ц/791/1131/17 Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВейтас І.В.,
суддів: Колісниченка А.Г..,
Радченка С.В.,
секретар - Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 26 січня 2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк, передбачений договором. На підтвердження укладення вказаного договору та його умов відповідачем було складено розписку про одержання ним грошових коштів в розмірі 100 000,00 доларів США, а також встановлено кінцевий термін їх повернення до 01 травня 2014 року. Відповідач в порушення прийнятих зобов'язань в обумовлені строки позику не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, проте вимоги було проігноровано, тому просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь заборгованість у розмірі 2 813 932,43 грн., яка складається з: суми позики в розмірі 2609730,00 грн, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 204202,43 грн, та судові витрати.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 2 813 932,43 грн. боргу та 8000,00 грн. судового збору, всього 2821932,43 грн. (два мільйони вісімсот двадцять одну тисячу дев'ятсот тридцять дві гривні 43 копійки).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що розписку, датовану 26.01.2008 року він не писав, коштів від ОСОБА_6 не отримував. Посилаючись на безпідставну відмову суду першої інстанції в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи по вказаній розписці, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, вказує не безпідставність доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_5, його представника та представників позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем заявлених вимог та наявності підстав, передбачених ст. 1047 ЦК України.

Судом встановлено, що 26 січня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, за яким позивач передав, а відповідач прийняв 100 000 доларів США та зобов'язався повернути отриману суму грошей не пізніше 01 травня 2014 року. На підтвердження укладання договору позики відповідачем була написана розписка (а. с. 130). Зі змісту вказаної розписки слідує, що «ОСОБА_5 1970 г.р. получил от ОСОБА_6 100 000 (сто тысяч долларов США) в виде инвестиций для развития баз отдыха «ІНФОРМАЦІЯ_1» и «ІНФОРМАЦІЯ_2» находящихся в с.Большевик Голопристанского р-на Херсонской обл. Обязуюсь вернуть указанные деньги до 1.V.2014 г. (или переоформить построения и восстановленные строения за вышеупомянутые день на ОСОБА_6. 26.0І.2008 г. »

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Водночас за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, який правильно враховано судом першої інстанції при застосуванні вказаних норм права.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5 вказував, що він не писав спірної розписки.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції задоволено клопотання представника відповідача та призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи, складеного 12 жовтня 2017 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, рукописний текст, який починається словами «Расписка» і закінчується словами «в Херсонській обл..30 січня 2001 г.», а також підпис від імені ОСОБА_5 у вказаній розписці, датований 26.01.2008 року, виконано власноруч ОСОБА_5 (а.с.259-271).

Таким чином відповідачем не доведено факт неотримання грошей за розпискою, що є його обов'язком згідно з положеннями ст.10, 60 ЦПК України.

Після повернення матеріалів справи з експертної установи та відновлення апеляційного провадженняпредставник відповідача ОСОБА_11 був ознайомлений з висновком судово-почеркознавчої експертизи (а.с.278).

Відповідач та його представники після повернення матеріалів справи з експертної установи та відновлення апеляційного провадження до суду не з'явились двічі, про розгляд справи повідомлені належним чином. За таких обставин, колегія суддів, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Новий представник відповідача - ОСОБА_12 14 листопада 2017 року в клопотанні на адресу апеляційного суду зазначає, що на виконання умов правочину, на виконання якого писалась розписка від 26.01.2008 року ОСОБА_5 здійснив переоформлення дерев'яних будиночків літнього призначення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_1, таким, чином в розписці було встановлено альтернативне зобов'язання, яке було виконане відповідачем.

Однак колегія суддів не може прийняти до уваги дані доводи представника ОСОБА_12 з наступних підстав.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки доводами апеляційної скарги було саме неотримання відповідачем коштів від позивача та заперечення факту написання спірної розписки, вказані представником ОСОБА_12 доводи виходять за межі апеляційної скарги.

Крім того, як слідує, зі змісту доданої до вказаного клопотання ксерокопії договору купівлі-продажу від 14 березня 2014 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_13 41/100 частину бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2» за 99 694 гривень, тому доводи щодо виконання ОСОБА_5 зобов'язання перед ОСОБА_6 шляхом передачі будиночків не підтверджується наданим договором купівлі-продажу.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Оскільки оригінал розписки, належність якої підтверджена висновком судово-почеркознавчої експертизи, знаходився у позивача, колегія суддів вважає що вказані представником ОСОБА_12 доводи щодо виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань перед ОСОБА_6 не підтверджуються матеріалами справи та не ґрунтуються на законі.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки рішення суду ухвалено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: А.Г.Колісниченко

С.В.Радченко