Справа № 299/2662/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Готра Т.Ю.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Колективного підприємства «Агрошляхбуд» на ухвалу Виноградівського районного суду від 12 вересня 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Колективного підприємства «Агрошляхбуд», де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору є: управління Держпраці у Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом в якому просив: 1) визнати незаконним звільнення його з посади варника бітуму КП «Агрошляхбуд»; 2) стягнути з КП «Агрошляхбуд» середній заробіток за час вимушеного прогулу та 50000,00 грн., моральної шкоди.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову в якій просив: 1) накласти арешт на грошові кошти відповідача; 2) заборонити вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, зокрема в частині державної реєстрації припинення КП «Агрошляхбуд».

Ухвалою Виноградівського районного суду від 12 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на кошти, розміщені на розрахункових рахунках НОМЕР_1 в ПАТ «КомІнвестБанк», МФО 312248, НОМЕР_3 в ПАТ «Райффайзен банк Аваль», МФО 380805, НОМЕР_2 в ПАТ «ПриватБанк» на загальну суму 95953,44 грн.

КП «Агрошляхбуд» в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вказує, що суд не врахував, що відповідач перебуває у стані припинення, а тому, якщо ОСОБА_1 вважає себе належним кредитором, він вправі звернутися про включення його вимог до проміжного ліквідаційного балансу, чого він не зробив. Крім того, суд не вирішував питання щодо визначення розміру застави, достатньої для запобігання зловживанню забезпеченню позову.

ОСОБА_1 дана ухвала в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено в п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Представник ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 пояснив, що у даній справі судовий розгляд уже триває 1 рік і 2 місяці, та у зв'язку із цим, орієнтовна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню вже становить станом на 17.11.2017 року суму 54983,00 грн. та 50000,00 грн. моральної шкоди, що уже є більшим за ту суму на яку судом накладено арешт.

Зважаючи на те, що предметом даного позову є стягнення з відповідача грошових коштів, то правовірним є висновок суду про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідача, розміщені на банківських рахунках в межах суми стягнення, оскільки припущення про можливе зникнення або зменшення такого майна, з метою уникнення від виконання можливого судового рішення по такій справі - є достатньо обґрунтованим.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, оскільки арешт на грошові кошти накладено виключно в межах суми стягнення, що загалом не може розцінюватися як перешкода господарській діяльності юридичної особи.

Також відхиляє колегія суддів доводи апеляційної скарги стосовно перебування відповідача у стані припинення, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, процедура ліквідації КП «Агрошляхбуд» розпочата 31.07.2017 року, тобто, задовго після пред'явлення ОСОБА_1 даного позову, в зв'язку з чим не може впливати на вирішення даного спору, а.с. 19-21.

Щодо посилання на необхідність визначення розміру застави, колегія суддів констатує, що згідно ч. 4 ст. 153 ЦПК України визначення застави при вжитті заходів забезпечення позову є правом, а не обов'язком суду. При цьому, метою визначення такої застави є запобігання зловживання забезпеченням позову. В той же час, матеріали справи не дають підстав стверджувати, що з боку ОСОБА_1 має місце зловживання правом.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції, залишенню без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Колективного підприємства «Агрошляхбуд», відхилити.

Ухвалу Виноградівського районного суду від 12 вересня 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді