Провадження № 2/522/9653/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

29 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

при секретарі: Іскрич В.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України; ст. ст. 121, 122, 125, 128 Сімейного Кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання батьківства - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Бойчук А.Ю.

Справа 522/18730/17

Провадження 2/522/9653/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Бойчук А.Ю.

при секретарі: Іскрич В.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким просив визнати його батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 а також внести відомості до актового запису про народження цих дітей, зазначивши його батьком.

В обґрунтування позову вказав, що З 2004 по 2011 рік позивач мешкав спільно з ОСОБА_4 (померла 19.06.2017 р.), в той період вони проживали разом однією сімєю. Від цих стосунків у них народились дочка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На момент народження дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали спільно, діти були зареєстровані в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що у зареєстрованому шлюбі з матірю дітей не перебував, проте фактично з 2004 по 2011 р. вони проживали однією сімєю.

Представник відповідача за довіреністю від 22.05.2017 № 01-17/407 ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову.

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

19 червня 2017 року померла ОСОБА_4, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №495779, виданим Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19.06.2017 року, а.з. 6526.

З копії свідоцтва про народження серії 1-ЖД №001077 ОСОБА_2, виданої Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 02.02.2005 року вбачається, що батьками дитини є ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (свідоцтво про народження ОСОБА_7 1-ЖД №124799 від 08.04.2008 року видане Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси).

З копії Довідки про реєстрацію місця проживання (перебування) №196 від 08.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 (паспорт серії КМ №938667, виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 05.01.2015 року) зареєстрована разом з ОСОБА_8, 09.12.2004 р. н. та ОСОБА_8 Дарєю Сергіївною, 14.03.2008 р. н. за юридичною адресою комунальної установи «Одеський міський центр обліку бездомних громадян»: м. Одеса, вул. Л. Толстого, 7.

Відповідно до Довідки про склад сімї та реєстрації від 22.06.2017 року ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

При зверненні до суду з відповідним позовом ОСОБА_1 вказує, що проживав однією сімєю з померлою ОСОБА_4 в період з 2004 року по 2011 рік та від цих стосунків в них народились діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Сімейного Кодексу.

Положеннями п.3 ч.2 ст. 125 СК України встановлено, що, в разі коли мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до положень ст..128 СК України «за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Таким чином, стаття 128 СК встановлює необхідну умову для визнання батьківства у судовому порядку: батьки дитини не повинні перебувати у зареєстрованому шлюбі між собою (реєстрація народження дитини в органах РАЦС і Свідоцтво про її народження підтверджують, що вона народилася не в зареєстрованому шлюбі).

Згідно ч. 2 ст. 128 СК підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У цивільному процесі доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у частині другій статті 128 СК допускається будь-які докази (відомості), які засвідчують походження дитини.

Проте, основним з доказів батьківства є висновок судово-генетичної експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Суд неодноразово розяснював позивачу його права передбачені ст.ст.10, 27, 60, 131 ЦПК України, однак заявник не скористався своїм процесуальним правом на подачу доказів.

Таким чином, недостатньо підстав вважати позивача ОСОБА_1 батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у звязку з чим, позовні вимоги в частині визнання батьківства задоволенню не підлягають.

Також суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. З цієї статті, суд, зокрема, вирішує питання про лад осіб, які братимуть участь у справі.

За змістом ст. 33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

Згідно положень ч. 1ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що Приморська районна адміністрація ОМР є неналежним відповідачем, позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України; ст. ст.. 121, 125, 128 Сімейного Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання батьківства - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Ю. Бойчук