ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2926/17
Провадження № 2/210/1666/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" листопада 2017 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Ступак С.В.,

при секретарі судового засідання Драгунової Я.М.,

за участю:

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 Металургійної районної у місті ради до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 Металургійної районної у місті ради 12 липня 2017 року звернувся до Дзержинського районного суду міста ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та просить суд: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила правом користування жилим приміщенням кімнатою № 423 у гуртожитку в корпусі № 1 будинку № 6 на площі Домнобудівників в місті ОСОБА_1.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з діючим законодавством України до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності та контроль за належною експлуатацією житлового фонду та надання допомоги громадянам, які мають потребу в житлі.

На реєстраційному обліку у кімнаті № 423 в гуртожитку, розташованому в корпусі № 1 будинку № 6 на площі Домнобудівників, знаходиться ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідача тривалий час, більше 3-х років, у кімнаті фактично не проживає, його місце перебування невідоме, будь-яка інформація про нього відсутня. Оплата за комунальні послуги не виконується повному обсязі, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду та збільшення заборгованості за спожиті енергоносії. Кімната № 423 не приватизована та не є приватною власністю відповідача.

У звязку з вище викладеним просили суд позов задовольнити та визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратив право користування жилим приміщенням кімнатою № 423 у гуртожитку в корпусі № 1 будинку № 6 на площі Домнобудівників в м. Кривому Розі.

Представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову та зазначили, що в вказаній кімнаті № 423 у гуртожитку, розташованому в корпусі № 1 будинку № 6 на площі Домнобудівників ОСОБА_2 проживає та здійснює оплату за комунальні послуги на підтвердження даного факту долучили до матеріалів справи оригінал Акту від 09.10.2017 року завірений майстром та начальником дільниці № 4 ТОВ «СТІСЕРВІС-КР», довідку з Криворізької обєднаної довідково-інформаційної служби «Нова Ком» про відсутність заборгованості за комунальні послуги за адресою: Домнобудівників, буд. 6, корпус 1, кімната № 423/3 та квитанції про сплату житлово-комунальних послуг також просили суд допитати свідка на підтвердження факту проживання відповідача за вказаною адресою.

Судом встановлено, що на реєстраційному обліку у кімнаті № 423 в гуртожитку, розташованому у корпусі № 1 будинку № 6 на площі Домнобудівників в місті ОСОБА_1 перебуває ОСОБА_2, 02.09.181 року народження, що підтверджується довідкою виданою завідуючою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті ради № 796 від 06.06.2017 року .( а.с.4)

ОСОБА_2 не приймав участь у приватизації кімнати № 423 в гуртожитку, розташованому у корпусі № 1 будинку № 6 на площі Домнобудівників в місті ОСОБА_1, станом на 04.07.2017 року кімната не приватизована, що підтверджується довідкою завідуючої відділу з питань обліку, розподілу та приватизації житлового фонду.(а.с.5)

З Акту від 12.06.2017 року завіреного майстром та начальником дільниці № 4 ТОВ «СТІСЕРВІС-КР» вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: площа Домнобудівників, будинок 6, кімната № 423 в гуртожитку не проживає більше 3 років. ( а.с.6)

Однак, судом долучено до матеріалів справи Акту від 09.10.2017 року завірений майстром та начальником дільниці № 4 ТОВ «СТІСЕРВІС-КР» з якого вбачається, що ОСОБА_2, зареєстрований та проживає за адресою: площа Домнобудівників, будинок 6, кімната № 423 в гуртожитку проживає на теперішній час.

З Довідки Криворізької обєднаної довідково-інформаційної служби «Нова Ком», яка видана станом на 01.11.2017 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги не має.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною 2 статті 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про право користування особи жилим приміщенням надає можливість вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку.

Право користування особи жилим приміщенням регулюється відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Позивачем жодним доказом не підтверджено, що відповідач не проживає у кімнаті тривалий час, на підтвердження факту проживання відповідача за адресою: площа Домнобудівників, будинок 6, кімната № 423 в гуртожитку було допитано свідка ОСОБА_5 та досліджено письмові докази по справі.

Як вже зазначалось судом, вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням регулюється нормами житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Позивачем та його представником не зазначено та не доведено під час розгляду справи, яким чином та на підставі яких вимог чинного законодавства України, відповідач втратив право користування житловим приміщенням, що встановлено нормами житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 та ст.13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу справедливого судочинства є принцип «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Термін «житло» в тлумачення Європейського суду з прав людини означає переважно місце, де особа мешкає на постійній основі, проте, цей термін може поширюватись і на місце, де особа мала твердий намір мешкати.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 Металургійної районної у місті ОСОБА_1 ради, у зв'язку з чим, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 Металургійної районної у місті ради до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2017 року.

Суддя: С. В. Ступак