АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6581/17 Номер провадження 22-ц/786/2882/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2017 року по справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасло М.М. про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області) Лукмасло М.М. звернувся до суду з поданням про застосування заходів для забезпечення виконання рішення суду, а саме тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, що є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання судового наказу Господарського суду Полтавської області про стягнення з нього на користь ПАТ «МАРФІНБАНК» заборгованості в розмірі 12307015,02 грн.

Оскільки є реальна можливість виїзду боржника за межі України, з метою забезпечення прав стягувача та виконання судового рішення державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2017 року тимчасово обмежено громадянина України, ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1) у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань перед ПАТ «МАРФІНБАНК» згідно судового наказу Господарського суду Полтавської області від 21 березня 2017 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2на користь ПАТ «МАРФІНБАНК» заборгованості за кредитом у розмірі 8688949,88 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 3436188,07 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 181877, 07 грн.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2оскаржив її в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання старшого ВПВР УДВС ГТУЮ в Полтавській області відмовити.

У запереченнях на апеляційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

ОСОБА_2 та його представник у судове засідання не з'явилися, будучи повідомлені про час та місце розгляду справи.

Від представника боржника ОСОБА_2- ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ВПВР УДВС ГТУЮ в Полтавській області та представника стягувача - ПАТ «МАРФІНБАНК», дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись ст. 377-1 ЦПК України прийшов до висновку про необхідність застосувати до боржника заходи забезпечення виконання рішення суду у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі країни.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ в. Полтавській області перебуває виконавче провадження № 54593264 за судовим наказом Господарського суду Полтавської області від 21 березня 2017 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІНБАНК» заборгованості за кредитом у розмірі 8688949,88 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 3436188,07 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 181877, 07 грн.

Постановою від 29 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу - наказу № 917/100/17 від 21 березня 2017 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

На переконання колегії суддів, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не надано суду переконливих доказів умисних дій боржника (дії або бездіяльність), спрямованих на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості.

Згідно наказу про примусове виконання рішення від 21 березня 2017 року по справі № 917/100/17, адресою боржника ОСОБА_2 зазначена АДРЕСА_1. (а.с. 14)

Відповідно до акту від 05 жовтня 2017 року державним виконавцем здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_2, але двері були зачинені, а зі слів сусідки в даній квартирі проживають батьки боржника. Однак, даний акт не може бути визнаний доказом ухилення боржника від виконання виконавчого документу та свідчить лише про відсутність мешканців вказаної квартири вдома на час виходу державного виконавця, також не можуть братися до уваги свідчення сусідки, оскільки, як вбачається з акту, від підпису вона відмовилася. (а.с. 6)

Акт від 05 жовтня 2017 року згідно з яким державним виконавцем також здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_4, але двері були зачинені, зі слів продавця, що працює в сусідньому магазині даний об'єкт (кафе) не працює близько 6 місяців, здається в оренду, також не може бути визнаний доказом ухилення боржника від виконання виконавчого документу, оскільки вказує лише на відсутність власників чи інших осіб у даному приміщенні. Разом з тим, державним виконавцем не зазначено на яких підставах був здійснений вихід за даною адресою та будь-яких доказів того, що дане майно має відношення до боржника.

Крім того, матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження по даній справі, тоді як виклик державним виконавцем Калуцького О.В. до відділу ДВС не може бути доказом ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань тому, що відсутні відомості щодо отримання боржником даного виклику.

Відповідь управління Держпраці в Полтавській області від. 11 вересня 2017 року згідно якої майно на території Полтавської області за боржником не зареєстровано, та довідка ГУ держгеокадастру в Полтавській області від 06 вересня 2017 року про те, що реєстрація земельних ділянок за боржником відсутня, на які посилався суд першої інстанції, свідчать про відсутність зазначеного майна, а не про ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань покладених на нього наказам суду.

Слід також звернути увагу, що державним виконавцем не надано суду будь-яких доказів наявності майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення та доказів того, що боржник його приховує, тобто, умисно ухиляється від виконання судового рішення.

При цьому, пояснення представника стягувача, про наявність майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення не підтверджено доказами, та відповідно, не надано доказів, що боржник умисно приховує це майно.

Поряд з цим, державним виконавцем не надано даних про те, що він має намір покинути територію України, тоді як сам факт наявності заборгованості не може бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ в. Полтавській області не обґрунтував та не надав доказів вчинення боржником дій, які свідчать про його ухилення від виконання зобов'язань за судовим рішенням, а тому подання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2017 рокуслід скасувати, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2 ч.1 ст. 312, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2017 року - скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасло М.М. про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна