Справа № 153/608/17 Провадження № 22-ц/772/2774/2017Головуючий в суді першої інстанції Дзерин М. М.
Категорія 4 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника позивача адвоката Боднара О.В., представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку набувальної давності, за апеляційною скаргою Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що починаючи з 15 вересня 2005 року і по сьогоднішній день він відкрито, добросовісно та безперервно володіє, користується та проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1.

За час свого проживання він проводив капітальні та поточні ремонти.

Вказана квартира йому була надана СВАТ ім. Суворова в 2005 році.

На даний момент будь-які правовстановлюючі документи відсутні, в зв'язку із банкрутством СВАТ ім.. Суворова.

Зважаючи на викладене, просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2, в порядку набувальної давності.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку набувальної давності на квартиру АДРЕСА_3

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Ямпільська міська рада Ямпільського району Вінницької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі рішення загальних зборів СВАТ ім. Суворова 15 вересня 2005 року ОСОБА_4 було надано квартиру АДРЕСА_4

Частину об'єктів житлового фонду які під час приватизації не увійшли до статутного капіталу СВАТ «ім.Суворова» відповідно до актів приймання передачі, 17 червня 2013 року передано у комунальну власність територіальної громади м. Ямпіль та знято з обліку, зокрема і гуртожитка по АДРЕСА_5

З дати підписання актів приймання-передачі територіальною громадою набуто право власності на вказаний об'єкт нерухомості.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, застосував до спірних правовідносин ст.344 ЦК України, при цьому виходив з того, що ОСОБА_4 добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується квартирою АДРЕСА_6

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (положення ч. 1 ст. 344 ЦК України).

Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.

З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне:

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.

Також, пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Так, однією з підстав що підтверджує добросовісність заволодіння спірним майном, позивач зазначає рішення загальних зборів СВАТ ім. Суворова від 15 вересня 2005 року.

Однак, як зазначено вище, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права на майно в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

В позовній заяві позивач, як підставу для задоволення позову зазначає, що спірну квартиру він отримав на підставі рішення загальних зборів СВАТ ім. Суворова від 15 вересня 2005 року, тобто підставно.

З урахуванням викладеного, самі по собі, такі посилання виключають можливість застосування до спірних правовідносин положення ст. 344 ЦК України.

Разом з тим, 15 грудня 1998 року відповідно до наказу Регіонального відділення фонду Держмайна №1408 весь житловий фонд та гуртожитки СВАТ "ім. Суорова" взяті на облік як державне майно та перебували на обліку в регіональному відділенні ФДМУЦ по Вінницькій області до моменту передачі Ямпільській міській раді, що підтверджується листом Регіонального відділення фонду Держмайна України по Вінницькій області вих. №05-06/1405 від 11 травня 2017 року.

За таких обставин посилання позивача на вселення у спірну квартиру на підставі рішення загальних зборів СВАТ ім. Суворова від 15 вересня 2005 року не свідчать про добросовісність заволодіння нею, оскільки на той час СВАТ ім. Суворова не мало права вирішувати зазначене питання.

Поряд з цим, як зазначалось вище, частину об'єктів житлового фонду які під час приватизації не увійшли до статутного капіталу СВАТ «ім.Суворова» відповідно до актів приймання передачі, 17 червня 2013 року передано у комунальну власність територіальної громади м. Ямпіль та знято з обліку, зокрема і гуртожитка по АДРЕСА_5

З дати підписання актів приймання-передачі територіальною громадою набуто право власності на вказаний об'єкт нерухомості.

Таким чином, на даний час у спірної квартири є власник, а тому сам по собі факт користування нею не є підставою виникнення права власності за набувальною давністю.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, апеляційна скарга Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області підлягає задоволенню, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволення позову.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, судовий збір сплачений за її подачу заявником підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області 704,00 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: О.Ю. Береговий