Справа № 456/906/17
Провадження № 2/456/1032/2017
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання частково протиправним і скасування рішення ОСОБА_3 сільської ради та визнання недійсним і скасування державного акту на право приватної власності на землю,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області та просить визнати протиправним та скасувати рішення VI сесії ІІ скликання ОСОБА_3 сільської ради від 26.04.1996 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,19 га та визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю від 13.03.1998 року серії ЛВ-І №002556. Покликається на те, що позивач володіє на праві власності земельною ділянкою площею 0,1924 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ЯД №450376 від 12.06.2008 року. Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2, яка не може належати до земель громадської забудови, а належить до земель сільськогосподарського призначення, тому вважає що рішення VI сесії ІІ скликання ОСОБА_3 сільської ради від 26.04.1996 року є протиправним, оскільки сільська рада помилково своїм рішенням передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1958 га для обслуговування житлового будинку, оскільки дана земельна ділянка мала б передаватись для ведення особистого селянського господарства, та разом з тим помилково було видано державний акт на право власності на землю, тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Представник Відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов заперечив і просить відмовити в його задоволенні, оскільки передача ОСОБА_3 сільською радою ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,1958 га для обслуговування житлового будинку не перевищує граничної норми безоплатної передачі земельних ділянок, встановленої у п. "г" ч.1 ст.121 ЗК України, яка у селах становить 0,25 га. Інших доказів, які б встановлювали порушення права позивача та ОСОБА_3 сільської ради відсутні, та подав заяву про застосування строків позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_6 зазначив, що не має порушень інтересів сільської ради, площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,1958 га знаходиться в дійсних межах існуючої земельної ділянки ОСОБА_2, яка ніким не оспорюється, протиправних дій чи порушень збоку ОСОБА_2 немає.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено, що рішенням VI сесії ІІ скликання ОСОБА_3 сільської ради від 26.04.1996 року було передано у власність ОСОБА_2Й земельну ділянку площею 0,1958 га для обслуговування житлового будинку в с. Добряни Стрийського району.

13 березня 1998 року ОСОБА_7 видано державний акт серії ЛВІ 002556, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 139, на право приватної власності на землю загальною площею 0,1958 га.

Розмір спірної земельної ділянки переданої ОСОБА_2 в порядку приватизації земельної ділянки для обслуговування жилого будинку площею 0,1958 га не перевищує граничної норми безоплатної передачі земельних ділянок, встановленої у п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України, яка у селах становить 0,25 га.

Відповідно до ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак, в силу ст. 9 Конституції України, вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява №29979/04 ЄСПЛ визнав низку порушень пункту 1 основоположних свобод, статті 1 Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції, зокрема державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

В положеннях пункту 53 Рішення по справі «Сичов проти України» (справа за заявою № 4773/02), Європейський суд з прав людини зазначає, що держава несе відповідальність за недотримання своїх обов'язків, передбачених положеннями статті 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, щодо забезпечення збереження, закріплених цією Конвенцією та Протоколом № 1 до неї, прав та свобод на національному рівні для кожного, хто знаходиться під їх юрисдикцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини №44277/98 від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Тому самі по собі допущені органами публічної влади порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання недійсним Державного акту про передачу земельних ділянок у власність та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувача, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність.

В матеріалах справи відсутні докази, які б встановлювали винну чи протиправну поведінку ОСОБА_2 при передачі спірної земельної ділянки останній, а тому враховуючи встановлені обставини справи, суд не вбачає порушення інтересів позивача ОСОБА_1 як суміжного землекористувача та держави в особі ОСОБА_3 сільської ради у даному спорі.

Що стосується доводів представника відповідача ОСОБА_5 про пропуск позивачем позовної давності при зверненні з позовом до суду, то суд звертає увагу на те, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Крім цього, відмова у позові як за пропуском строку позовної давності, так і через необґрунтованість позову, є взаємовиключними підставами, оскільки положення про позовну давність застосовуються лише до обґрунтованих позовів.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у звязку із безпідставністю позовних вимог, така підстава, як пропуск позовної давності не може бути застосована для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання частково протиправним і скасування рішення ОСОБА_3 сільської ради та визнання недійсним і скасування державного акту на право приватної власності на землю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з часу його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_8