Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Провадження № 2/300/237/2017

Справа №300/654/17

17.11.2017 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді: Конепуд В.І., з участю секретаря с/з ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вони з відповідачем уклали шлюб 22.10.2005 року у відділі РАЦСу Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №40. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не поважає дружину як жінку, постійно погрожує їй фізичною розправою та застосовує фізичну силу щодо неї. Таке ставлення позивач терпіти не в змозі, тому звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити на її вихованні та повернути їй дошлюбне прізвище "Бирак".

Відповідач ОСОБА_3 на розгляд справи не з'явився, в судовому засіданні що відбулося раніше позовні вимоги заперечував, просив суд надати строк для примирення з позивачкою.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України).

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують, фактично спільного господарства не ведуть. Під час наданого судом строку для примирення не дійшли згоди, примирення між ними не відбулося.

Таким чином, сторони не змогли створити міцної сім'ї, їх шлюб фактично існує формально, обставини та причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими і це суперечило б інтересам одного з них та їх дітей, що має істотне значення.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Суд приходить до висновку, що неповнолітніх дітей необхідно залишити на вихованні матері - позивача ОСОБА_2 та за її вибором повернути їй дошлюбне прізвище "Бирак".

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Керуючись ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 22.10.2005 року у відділі РАЦСу Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №40 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвати.

Неповнолітніх дітей; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити на вихованні матері ОСОБА_2.

Після розірвання шлюбу повернути ОСОБА_2 дошлюбне прізвище - "Бирак".

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:

Суддя: Конепуд В.І.