Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/4802/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бондаренко І.В.
Провадження №22-ц/778/3492/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними, спонукання до вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд: визнати неправомірними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати йому додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, за період з 01.07.2014 року по 15.06.2017 року у сумі 5603,76 грн.; зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя утримуватись від невиплати йому додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року, а також стягнути з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя невиплачену відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року додаткову пенсію у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, відповідно до Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.07.2014 року по 15.06.2017 року у сумі 5603,76 грн..

Також, просив суд стягнути з начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 43584,80 грн. за порушення його права власності, незаконне відчуження його майна та створення перешкод у користуванні його власністю, а саме за невиплату відповідачем належної йому за постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, виплата якої йому була припинена незаконно, у звязку з чим він зазнав моральних страждань, отримав ІІ групу інвалідності та потребував лікування та придбання інвалідної коляски, а невиплата йому додаткової пенсії за постановою суду позбавила його права розпочати належне лікування та придбати необхідну йому коляску, що потягло за собою погіршення його здоровя.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати ОСОБА_3 додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, за період з 01.07.2014 року по 15.06.2017 року у сумі 5603,76 грн..

Зобовязано Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя утримуватись від невиплати ОСОБА_3 додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_3 невиплачену відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року додаткову пенсію у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, відповідно до Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.07.2014 року по 15.06.2017 року у сумі 5603,76 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок Державного бюджету України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, справу розглянути за відсутності представника позивача.

ОСОБА_3 не погоджуючись із зазначеним рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні вимоги у стягненні з начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної вимоги.

Крім того, ОСОБА_3 надав заперечення на апеляційну скаргу Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в яких зазначає, що аргументи наведені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, просить апеляційну скаргу відхилити (а.с.227-228).

Начальник Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_4 не зявилася до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомила, про місце та час розгляду справи повідомлена у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності начальника Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_4

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено судом, що ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримує пенсію з 01.07.2017 року як інвалід ІІI групи відповідно до зазначеного Закону (а.с.25, 140, 144).

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року, зобовязано Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя в Хортицькому районі м. Запоріжжі здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату державної пенсії на підставі ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 6-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю на підставі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також додаткову пенсію у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років з урахуванням фактично отриманих ним сум, з 29 березня 2014 року (а.с.179-182).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Листом №15/к-9 від 04.02.2016 року УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя повідомила ОСОБА_3, що на виконання цієї постанови суду позивачу проведено перерахунок додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років та основної пенсії по інвалідності за період з 29.03.2014 року по 30.06.2014 року. У той же час Управління пенсійного фонду повідомило, що виплата суми додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах, що перевищують розміри обчислення відповідно до чинного законодавства, може здійснюватися у разі надходження відповідних коштів з державного чи місцевого бюджету (а.с.134).

Згідно з довідкою УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя від 30.03.2015 року у період з 29.03.2014 року по 30.06.2014 року ОСОБА_3 була нарахована та виплачена додаткова пенсія у розмірі 11% заробітку за стаж роботи понад 20 років згідно рішення суду, з відрахуванням фактично отриманих ним сум, у загальній сумі 485,14 грн. (а.с.135).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод забороняється.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Посилання апеляційної скарги Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про відсутність ненадходження коштів із Державного бюджета України на виплату даного виду виплат,є неприйнятним.

Невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів у звязку з фактичною відсутністю відповідного фінансового забезпечення та відсутністю коштів не може вважатися невиконанням судового рішення з поважних причин. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Конституційним Судом України неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема у рішеннях від 09.07.2007 року №6-рп/2007 року, від 22.05.2008 року №10-рп/2008, від 27.11.2008 року №26-рп/2008, відповідно до якої: «зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України».

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, оскільки в даному випадку у сторін виник спір про право власності на соціальну виплату, фінансування якої мала забезпечити держава та правомірність набуття якої встановлено судовим рішенням.

В частині оскарження відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів погоджується із судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно розяснень викладених в абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених начальником Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя ОСОБА_4, наявності причинно-наслідкового звязку між її діями та наслідками, зазначеними позивачем у позові.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2