Справа № 307/1895/17
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тячівського районного суду від 29 вересня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Нижньоапшанської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання заповіту недійсним,-

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про визнання заповіту від 22.03.1973 року недійсним.

У вересні 2017 року позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці розташованій на території Нижньоапшанської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1, Закарпатської області та на земельну ділянку площею 0,1500 га за кадастровим номером НОМЕР_1 за тією ж адресою, а також заборонити третім особам без самостійних вимог вчиняти будь-які дії до вступу рішення суду в законну силу.

Ухвалою Тячівського районного суду від 29 вересня 2017 року заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Закарпатської області та на земельну ділянку площею 0,1500 га за кадастровим номером НОМЕР_1 за тією ж адресою. Заборонено третім особам без самостійних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження нерухомого майна та земельної ділянки, що розташованій за адресою: АДРЕСА_1, Закарпатської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4, абз. 3 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а і інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову, судом першої інстанції не враховано наведені вимоги процесуального законодавства, зокрема, суд не пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також не врахував відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали позов і оспорюють правомірність заповіту ОСОБА_10 від 22.03.1973 року, яким він все своє майно заповів донці ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, дані вимоги позивачів є немайновими. У заявленому позові позивачі не оспорюють правомірність набуття права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, Закарпатської області щодо яких суд вжив заходи забезпечення позову, і вони не є предметом спору у даній справі.

Крім того, рішенням Тячівського районного суду від 09лисопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2017 року, усунуто перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 у здійсненні ними права власності та користування вказаними житловим будинком з надвірними спорудами та земельною ділянкою і зобов'язано ОСОБА_2 звільнити дані будинок та земельну ділянку. За даним рішенням видано виконавчий лист та 15.09. 2017 року відкрито виконавче провадження.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Всупереч вищезазначеному, в ухвалі про забезпечення позову не наведено обставин та доказів, з якими суд пов'язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову та обґрунтовані припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення щодо визнання недійсним заповіту.

Вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно за заборона вчиняти щодо нього дії, не відповідає заявленим позовним вимогам щодо визнання недійсним заповіту від 22.03.1973 року, який є предметом спору.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом вирішено питання про вжиття заходів забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали з цього питання.

Керуючись статтями 307, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду від 29 вересня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Нижньоапшанської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання заповіту недійсним - скасувати.

В задоволенні заявіи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :