Справа № 562/1325/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2017 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Мички І. М.

при секретарі Дацишиній Р.В.

за участю сторін по справі та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ»Приватбанк» ,ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки квартири недійсним суд -,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів який мотивує тим, що 21 липня 2008 року між ЗАТ КБ»Приватбанк» в подальшому перейменованим на ПАТ»КБ»Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ROZ0GA за умовами якого банк зобов»язався надати надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок на строк з 21.07.2008 року по 21.07.2013 включно у вигляді не лінії у розмірі 27 964,4 дол. США на споживчі цілі і сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом , винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річний від суми зареєстрованих ресурсів , винагороди за проведення моніторингу. З метою забезпечення виконання зобов»язанння за кредитним договором того самого дня « 21» липня 2008 року між відповідачем -1 та відповідачем-2 було укладено договір іпотеки квартири за умовами якого відповідач -2 надала в іпотеку нерухоме майно а саме 2- кімнатну квартиру загальною площею 100,1 кв.м. житловою площею 25,9 кв.м. яка знаходиться за адресою: Рівненська обл.; Здолбунівський р-н м. Здолбунів, вул. Нова,123/2 та належить відповідачу -2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності №БН від 26.10.2006 року . Згідно з кредитним договором та договором іпотеки на час укладення зазначених договорів позичальник проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з позичальником у даній квартирі проживала позивачка . На дату укладення кредитного договору та договору іпотеки квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 26 жовтня 2006 року . Позивачка проживала з ОСОБА_2 і як член її сім»ї мала право користування цією квартирою відповідно до закону. Фактично дана квартира була нашим єдиний постійним місцем проживання.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав повністю .

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції що діяла на час укладання договору іпотеки) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За правилами ч.2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.156 ЖК України встановлено, що діти - члени сім'ї власника жилого приміщення мають право користування жилим приміщенням нарівні з власником цього приміщення.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, як їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування - є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням. При цьому необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна передбачена лише у тому випадку коли малолітня або неповнолітня дитина має майнові права щодо нерухомого майна відносно якого вчиняється правочин.

В п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що позивачка станом на час укладення договору іпотеки квартири від 21.07.2008 року будучи неповнолітньою постійно проживала у квартирі яка є предметом іпотеки однак укладення вказаного договору без погодження з органами опіки та піклування призвело до порушення її житлових прав а саме права користування вказаною квартирою яка є її єдиним місцем проживання.

Реєстрація та проживання позивачки на час укладання спірного договору іпотеки за адресою: м. Здолбунів, вул. Нова 123/2, Рівненської області, доводить що вона також проживав разом з відповідачкою за вказаною адресою та мав право користування будинком.

В судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено наявність на час укладання договору іпотеки іншого постійного місця проживання або іншого місця реєстрації.

Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей

Зважаючи на наведене , та у випадку нечіткості , або суперечливості законодавства, яке регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини , суд відповідно до ч.5 ст. 8 ЦПК України та ст. 3 Конвенції, повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, в тому числі надаючи перевагу інтересам дитини перед іншими інтересами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка станом на час укладення договору іпотеки квартири від 21.07.2008 року будучи неповнолітньою постійно проживала у квартирі яка є предметом іпотеки однак укладення вказаного договору без погодження з органами опіки та піклування призвело до порушення її житлових прав а саме права користування вказаною квартирою яка є її єдиним місцем проживання.

Отже, спірний договір іпотеки укладено з порушенням вимог діючого законодавства і при його укладені були порушені права неповнолітньої ОСОБА_1 що згідно правил ч. 6 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України являється підставою для задоволення позову .

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» у разі визнання іпотечного договору недійсним іпотека припиняється. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Тобто, наслідком припинення іпотеки (визнання договору іпотеки недійсним) згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Частиною 9 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.9, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Однією з підстав проведення державної реєстрації прав, їх обтяжень, внесення змін у відповідні реєстри, скасування (виключення) записів у них, в тому числі записів в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек є рішення суду, що набрало законної сили.

Крім цього, Ст.12 ЗУ»Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» якою визначено , що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Не припустиме зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей під час вчинення будь яких правочинів щодо жилих приміщень. Орган опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами , які їх замінюють , житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь яких правочинів щодо нерухомого майна , право власності на яке або право користування яким мають діти , потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ»Приватбанк» ,ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки квартири недійсним підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29, ч.6 ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 7, 177 СК України, Законом України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 10, 11, 39, 57, 60, 88, 209 ч.2, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ»Приватбанк» ,ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки квартири недійсним - задовольнити .

Визнати недійсним договір іпотеки квартири від 21 липня 2008 року укладений між ЗАТ КБ»Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ»Приватбанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за №1508.

Стягнути з ПАТ»КБ»Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 18.10.2017 року

Суддя: