АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2183/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівСіренка Ю. В., Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Білозірської сільської ради Черкаського району, ОСОБА_7, Білозірського центру культури та дозвілля, про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до Білозірської сільської ради Черкаського району, ОСОБА_7, Білозірського центру культури та дозвілля, про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що починаючи з 1991 року працював завідуючим сільським клубом села Білозірья, а з 2004 року - директором Білозірського центру культури і дозвілля, та розпорядженням № 66 від 05 травня 2011 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку із подачею заяви про звільнення.

В день звільнення відповідач не видав йому належним чином оформлену трудову книжку та неодноразово відмовляв у видачі позивачу трудової книжки. Неодноразові звернення щодо видачі позивачу трудової книжки, в тому числі і письмові, які були направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення залишені відповідачем без належної уваги, а трудова книжка вручена не була.

Через невидачу йому трудової книжки він не може влаштуватись та продовжити роботу державного службовця, та фінансово забезпечувати родину, його фактично позбавили права на вільний вибір професії, в нього порушились нормальні життєві зв'язки, його родина через відсутність коштів була змушена відмовляти собі в багатьох речах повсякденного вжитку, чим самому позивачеві завдано моральної шкоди.

Після чергового письмового звернення, яке направлено з повідомленням про вручення, на адресу відповідача 06 вересня 2016 року, відповідач направив йому листа від 13 вересня 2016 року про можливість вручення позивачу належним чином оформленої трудової книжки. Зазначений лист ОСОБА_6 отримав значно пізніше, а 20 вересня 2016 року відповідач вручив ОСОБА_6 належним чином оформлену трудову книжку.

За вказаних обставин ОСОБА_6 уточнивши свої позовні вимоги просив суд стягнути з Білозірської сільської ради та сільського голови ОСОБА_7 середній заробіток по день видачі трудової книжки - 20 вересня 2016 року, виходячи з розміру 91 грн. 60 коп. за кожен день, в загальній сумі 123 751 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки в сумі 123 751, 60 грн. та моральну шкоду в сумі 6000 грн. Стягнуто з Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області на користь держави судовий збір в сумі 1 238 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області подала апеляційну скаргу в якій, вказує на те, що позивач був звільнений за власним бажанням з дотриманням вимог трудового законодавства. Трудова книжка позивачу дійсно не була видана в день звільнення та в подальшому, але це сталося з вини самого позивача, а при зверненні в суд з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки ним був пропущений встановлений ст. 233 КЗпП України 3-місячний строк звернення до суду за захистом порушених прав. Також просив відмовити в позові про стягнення моральної шкоди, пов»язаної із затримкою видачі трудової книжки, оскільки при зверненні в суд з даним позовом позивачем також був пропущений строк звернення з позовом про захист порушеного права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позивачу відмовити в позові в зв»язку з пропуском строку звернення в суд за захистом порушеного права.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 24 листопада 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2016 року в частині стягнення з Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області на користь ОСОБА_6 6 000 грн. моральної шкоди скасовано, в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 24 листопада 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 працював директором Білозірського центру культури і дозвілля.

Розпорядженням сільського голови Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 66 від 05 травня 2011 року за погодженням з відділом культури і туризму Черкаської РДА, ОСОБА_6 був звільнений за власним бажанням з посади директора Білозірського центру культури і дозвілля. Контроль за виконання даного розпорядження покладено на сільського голову ( т.1 а.с.5, 19).

На момент звільнення відповідач провів остаточний розрахунок з ОСОБА_6, але належним чином оформлену трудову книжку видав тільки 20 вересня 2016 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою (т.1 а.с. 205) і відповідачем у справі не заперечується.

Згідно ст. 48 КЗпП України п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом міністерства праці України, міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Із системного аналізу ст.ст. 47, 116, ч. 4 ст. 235 КЗпП України та роз'яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 1996 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обов'язок щодо вручення трудової книжки покладений на роботодавця. Так, якщо в разі відмови працівника отримати трудову книжку роботодавцю необхідно вжити заходів щодо вручення її працівникові, зокрема відправити йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, в разі відмови скласти про це в його присутності, чи присутності осіб при яких відбулась така відмова відповідний акт, тощо. (Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58).

Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як доказ відмови позивача від отримання трудової книжки, відповідач посилався на акт від 05.05.2011 року, затверджений сільським головою ОСОБА_7, та підписаний секретарем Дібровою Т.М., головним бухгалтером сільської ради Кусякою О.О., та інспектором Висоцькою Л.Г.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий акт не є належним доказом відмови позивача від отримання трудової книжки, оскільки допитані в ході розгляду справи особи, що його складали в якості свідків підтвердили, що акт складався за вказівкою голови та у відсутності ОСОБА_6

Представник відповідача в ході розгляду справи апеляційним судом підтвердив, що після звільнення позивача, повідомлення чи виклики останньому про необхідність з'явитися для отримання трудової книжки не направлялись.

Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки позивачу, який був звільнений 05 травня 2011 року, трудова книжка була видана тільки 20 вересня 2016 року, під час розгляду справи в суді, що свідчить про наявність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що має місце порушення вимог ст. 235 КЗпП України.

Що стосується позиції відповідача про те, що ОСОБА_6 при зверненні в суд з позовом пропустив встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення в суд для вирішення трудового спору, а тому в позові необхідно відмовити, то колегія суддів вважає, що вона не грунтується на законі виходячи із наступних підстав.

Право громадянина в Україні на працю відповідно до Конституції України захищається судом.

Правосуддя в Україні здійснюється з метою захисту прав, свобод і законних інтересів людини, громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації прав на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. У разі затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця, працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невидача працівникові трудової книжки є триваючим правопорушенням, і працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день вручення звільненому працівникові належно оформленої трудової книжки.

Колегія суддів вважає, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є такі юридично значимі обставини як невидача належно оформленої трудової книжки з вини роботодавця та факт її вручення працівникові роботодавцем. Невручення працівникові в день звільнення трудової книжки і вимога звільненого про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки є трудовим спором між працівником та роботодавцем, про вирішення якого працівник може звернутися безпосередньо до суду в строки передбачені ст. 233 КЗпП України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з вини власника за весь час затримки по день фактичного вручення встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що роботодавець з вини якого сталася затримка видачі трудової книжки, фактично вручив йому належним чином оформлену трудову книжку.

Колегія суддів вважає, що розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача судом першої інстанції проведено виходячи із середньоденної заробітної плати позивача розрахованої відповідно до норм діючого законодавства.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено в ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Строки звернення за відшкодуванням моральної шкоди в зазначеній статті не встановлено.

Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою видачі трудової книжки при звільненні, є трудовим спором.

В Цивільному кодексі України гарантується право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу і встановлюється відшкодування моральної шкоди як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає, що для звернення працівника до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої йому затримкою видачі трудової книжки з вини роботодавця, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли такий працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що роботодавець, з вини якого сталася затримка видачі трудової книжки при звільненні , фактично видав йому належно оформлену трудову книжку.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заява відповідача про те, що позивачу необхідно відмовити в позові по причині пропуску ним встановлених ст. 233 КЗпП України строків звернення в суд про вирішення трудових спорів про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з вини роботодавця та стягнення моральної шкоди в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки при звільненні з вина роботодавця задоволенню не підлягає, оскільки при зверненні в суд з даним позовом позивачем строки встановлені для вирішення трудових спорів порушені не були.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що в результаті затримки видачі трудової книжки позивачу при звільненні з вини відповідача, були порушені законні права позивача на працю, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначений судом розмір завданої моральної шкоди колегія суддів вважає таким, що відповідає розміру та обсягу завданих моральних страждань.

Твердження апелянта про те, що затримка видачі належно оформленої трудової книжки ОСОБА_6 сталася не з вини роботодавця, а з вини самого ОСОБА_6, колегія суддів розцінює критично, оскільки відповідно до положень ст. 47 КЗпП України обов'язок видати працівникові належно оформлену трудову книжку в день звільнення покладається саме на роботодавця. Також колегія суддів не може прийняти до уваги позицію представника відповідача про те, що в період коли відбулася затримка видачі трудової книжки позивач працював і мав дохід, а тому підстави для виплати йому за цей період середнього заробітку відсутні, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, були предметом розгляду суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Білозірської сільської ради Черкаського району, ОСОБА_7, Білозірського центру культури та дозвілля, про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :