АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6125/17 Головуючий 1 інст. Якименко Л.О.
Справа № 619/1742/17-ц Доповідач Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» листопада 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, стягнення аліментів на утримання колишньої дружини та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що з 2001 року вона з ОСОБА_1 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, проживала з ним однією сімєю без реєстрації шлюбу, вела з ним спільне господарство.

Зазначила, що 20 листопада 2001 року у них народилася дочка ОСОБА_3

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі ? усіх його доходів.

Вказала, що даним судовим рішенням встановлено, що вона з відповідачем перебували у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу.

Зазначила, що з 2016 року відповідач припинив їхні шлюбні відносини, на даний час проживає окремо та будь-яку матеріальну допомогу ні дитині, ні їй не надає. На її утриманні знаходиться дочка, яка навчається у школі та додатково займається у дитячо-юнацькій спортивній школі, у звязку з чим вважає, що на утримання дочки відповідач окрім аліментів повинен брати участь у додаткових витратах у розмірі 1/3 прожиткового мінімуму на дитину.

Вказала, що встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу їй необхідно для стягнення аліментів на її утримання, оскільки вона фактично не працездатна, має тяжку хворобу, постійно змушена перебувати у медичних закладах на лікуванні, що потребує матеріальних витрат, інших джерел доходів не має.

Просила встановити факт проживання ОСОБА_1, однією сімєю без шлюбу з нею з 2001 року до 2016 року; стягнути з ОСОБА_1 кошти на її утримання у звязку з її фактичною непрацездатністю в розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня предявлення цього позову; стягнути з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на дочку ОСОБА_3, у розмірі 1/3 усіх видів заробітку.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2001 року по 2016 рік; стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця на користь ОСОБА_2 на її утримання, починаючи з моменту подачі позову, тобто з 02 червня 2017 року і до припинення її непрацездатності; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 320,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення змінити та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині відмовити.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що доказів спільного ведення господарства чи усталених відносин, що притаманні подружжю не надано; що акт депутата Солоницівської селищної ради ОСОБА_4 не є належним та допустимим доказом проживання сторін однією сімєю, оскільки депутат не обізнаний стосовно наявності у сторін прав та обовязків подружжя, ведення ними спільного господарства тощо.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сімєю, стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 довела, що між нею та ОСОБА_1 з 2001 року до 2016 року існували усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в цій частині погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи батьком ОСОБА_3, яка народилася 20 листопада 2001 року встановлено 28 березня 2003 року ОСОБА_1 Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2017 року з ОСОБА_1 на утримання дочки стягнуто аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно.

Посилання ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2017 року, в якому, на її думку, встановлені факти, що мають преюдиціальне значення для цієї справи, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Для встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково обєднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обовязків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обовязків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановленні цього факту важливе значення має зясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сімєю спрямоване на довготривалі відносини.

Європейський Суд з прав людини при розгляді справи Кичана зауважив, що відносини де факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям. У справі «Джонсон проти Ірландії» встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський Суд зробив висновок, що вони складають сімю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх звязок існує поза шлюбом.

Як вбачається з змісту рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2017 року мова йде про інші обставини ніж про ті, які встановлено в цій справі. Зокрема, в цьому рішенні встановлено, що ОСОБА_3Ю є дочкою сторін, яка проживає разом з ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні, а не на утриманні ОСОБА_1, тому і були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їх дочки.

Ці обставини не свідчать про довготривалі відносини між сторонами, які за своєю природою спрямовані на проживання однією сімєю.

У звязку з чим вважати, що зазначене рішення має преюдиціальне значення для цієї справи є хибним.

Інших доказів щодо встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу і як наслідок цього стягнення аліментів на утримання дружини відповідно до статей 57 - 60 ЦПК України матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині.

Оскільки рішення суду в оскаржуваній частині скасовано, підлягає скасуванню і рішення суду в частині стягнення судових витрат відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України в іншій частині рішення суду не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.2.ч.1.ст. 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 вересня 2017 року в оскаржуваній частині скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії