У х в а л а

іменем україни

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргоюОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 21 травня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики коштів на суму 30 400 грн.

Борг відповідач зобов'язався повернути в строк до 21 червня 2014 року.

В подальшому відповідач уклав з ним ще один договір позики від 12 жовтня 2014 року, згідно з яким отримав від нього 53 200 грн зобов'язавшись повернути гроші до 21 листопада 2014 року.

Загальна сума боргу за двома договорами позики та згідно всіх розписок становила 83 600 грн.

В період з 12 жовтня 2014 року по 21 листопада 2014 року ОСОБА_5 повернув частину боргу на загальну суму 11 400 грн.

Залишок боргу складає 72 200 грн.

На неодноразові нагадування відповідач не реагував, а згодом взагалі почав уникати зустрічі.

Просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість в розмірі 112 240,22 грн з яких: за договором позики укладеним 21 травня 2014 року, з урахуванням інфляційних, трьох відсотків річних в розмірі 49 694,88 грн; за договором позики укладеним 12 жовтня 2014 року, з урахуванням інфляційних, трьох відсотків річних в розмірі 62 545,34 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 72 200 грн боргу.

Додатковим рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2016 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 по договору позики від 21 травня 2014 року 3% річних, що становить 1 369 грн та інфляційні втрати в розмірі 18 849,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 по договору позики від 21 жовтня 2014 року 3% річних, що становить 1 285 грн та інфляційні втрати в розмірі 20 637,25 грн, та судовий збір в розмірі 1 122,44 грн.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені в боргових розписках. У визначений строк, відповідно до умов договорів позики, якими відповідно до ст. 1047 ЦК України є власноруч складені відповідачем розписки, заборгованість повернута не була, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_5 в судовому порядку.

Договори позики в установленому законом порядку недійсними не визнавались.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Зі змісту рішення судів і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік