Справа № 182/5409/16-ц
Провадження № 2/0182/138/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.11.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Багрової А.Г.

за участю

секретаря - Снєгульської В.М.

позивача- Бондаренко (ОСОБА_1) І.О.

представника позивача - адвоката - ОСОБА_2Ю,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката - ОСОБА_4

представника Приміської сільської ради - ОСОБА_5

представника Нікопольської райдержадміністрації - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи Приміська сільська рада, Нікопольська районна державна адміністрація про визначення місця проживання дитини, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , треті особи Приміська сільська рада, Нікопольська районна державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини, --

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до суду та просить суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею. В обґрунтування позову позивач ОСОБА_7 послалась на те, що з 2012 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, який є батьком малолітнього ОСОБА_8. В серпні 2015 року відносини між ним погіршились через те, що відповідач забороняв їй їздити до своєї матері та забороняв працювати. В травні 2016 року вона забрала дитину та намагалась піти від ОСОБА_3, однак він забрав в неї сина силоміць та заявив, що не віддасть дитину, якщо вона не повернеться до нього жити. На його вмовляння вона погодилась і вони стали проживати знову разом. 05.09.2016 року вона поїхала з сином на три дні до своєї бабусі у місто Покров. Олександр наступного дня приїхав до бабусі та влаштував скандал. Від бабусі її та сина забрала мама до себе. 09.09.2016 року ОСОБА_3 приїхав до них і оскільки у дитини піднялась температура вони разом поїхали до амбулаторії в с. Олексіївка. Поки вона ходила до завідуючої лабораторії ОСОБА_3 забрав дитину та повіз до своїх батьків. З цього приводу вона звернулась до правоохоронних органів. Вона вернулась до органу опіки та піклування і на засіданні 29.09.2016 року було прийнято рішення та визначений порядок її зустрічей з сином. Оскільки батько дитини протиправно забрав в неї дитину, перешкоджає їй нормальному спілкуванню з сином просить суд задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_7 заперечує в повному обсязі та просить суд відмовити позивачу.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 та просить суд визначити місце проживання дитини з ним за адресою Нікопольський район Дніпропетровської області, с. Олексіївка, вул. Чкалова, буд. 20б. (а.с. 55-58)

В обґрунтування позову ОСОБА_3 послався на те, що з січня 2012 року він перебував з ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах. Після народження дитини відповідач практично не піклувалась про дитину, неодноразово йшла з дому на кілька днів, залишаючи сина на нього та його матір. 26.05.2016 року ОСОБА_1 залишила сина йому та пішла мешкати до своєї матері. Оскільки ОСОБА_1 самоусунулась від виховання сина та покинула його він вимушений був звернутись до органів опіки та піклування Нікопольської районної державної адміністрації ізх заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_9 з ним. 06.06.2016 року ОСОБА_1 власноруч в присутності депутата Менжинської сільської ради ОСОБА_10 написала заяву про свою згоду на місце проживання сина з ним. 04.07.2016 року розпорядженням голови районної державної адміністрації № Р-572/0/321-16 було визначено місце проживання дитини ОСОБА_8 з ним. Наприкінці липня 2016 року ОСОБА_1 повернулась до нього і вони знову стали проживати разом. В серпні 2016 року вони разом їздили відпочивати на Азовське море та жили нормальним сімейним життям. Однак 05.09.2016 року о 8.00 год. ОСОБА_1 нічого нікому не сказавши забрала дитину та пішла з дому в невідомому напрямку. З приводу цього він звернувся до правоохоронних органів щодо їх розшуку, оскільки переживав, що з ними щось сталось. Також практично по всіх прилеглих містах та селах розмістив оголошення про зникнення ОСОБА_1 та сина ОСОБА_9. 09.09.2016 року мешканці міста Покров йому зателефонували та повідомили, що схожу жінку з дитиною бачили у магазині АТБ. Він терміново поїхав за вказаною йому адресою і дійсно побачив на балконі багатоповерхового будинку свого сина. ОСОБА_1 відмовлялась відчиняти двері і він викликав поліцію. В квартирі він побачив неохайно одягнутого сина, від одягу тхнуло неприємним запахом, дитина була брудна та покрита висипами. 03.10.2016 року розпорядженням голови Нікопольської районної державної адміністрації № Р_713/0/321-16 за заявою куліш І.О. було встановлено для неї порядок побачень з дитиною. Він ніколи не перешкоджав відповідачці у зустрічах з дитиною, у її участі в вихованні та розвитку сина, однак до сина вона приходила рідко, а останні 8 місяців взагалі сином не цікавиться та не приходить до дитини. Вважає, що проживання дитини з ним відповідатиме саме інтересам дитини, оскільки ОСОБА_8 від народження і до цього часу живе в будинку 20б по вулиці Чкалова в с. Олексіївка, і жив за цією адресою не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею , яка піклувалася про нього від народження. Враховуючи, що малолітній ОСОБА_8 після припинення ними шлюбних відносин проживає разом з ним та бабусею , які за ним доглядають, виховують, забезпечують його духовний і моральний розвиток, а мати дитини тривалий час не цікавиться дитиною, живе своїм життям, просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_8 разом з ним.

В судовому засіданні ОСОБА_3 просив задовольнити його позовні вимоги та визначити місцем проживання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним за адресою Нікопольський район Дніпропетровської області, с. Олексіївка, вул. Чкалова, буд. 20б.

ОСОБА_7 та її представник проти вимог ОСОБА_3 заперечували та просили відмовити, оскільки вважають, що дитина не повинна бути розлучена з матірю.

Представник Приміської сільської ради просила суд визначити місцем проживання дитини з батьком, оскільки ОСОБА_7 тривалий час проживає окремо , не бачиться з дитиною без будь-яких поважних причини, не бере участі у вихованні малолітнього сина.

Представник Нікопольської районної державної адміністрації просив суд визначити місцем проживання дитини з батьком, оскільки в будинку, де зараз мешкає ОСОБА_7 не створено умов для проживання та виховання дитини, до того ж тривалий час мати без будь-яких на те вагомих причин не відвідує сина та не цікавиться його життям, навчанням та вихованням.

Заслухавши сторони та їх представників, представників органу опіки та піклування, свідків, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно частини 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків, а за ч. 2 цієї статті місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В судовому засіданні встановлено, що з січня 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали разом за адресою в с. Олексіївка, вул. Чкалова, буд. 20-б. 05.12.2013 року у них народилась спільна дитина ОСОБА_8, (а.с. 6)

З народження дитини основний догляд за дитиною здійснювала бабуся ОСОБА_8 ОСОБА_11 та батько ОСОБА_3, оскільки мати дитини ОСОБА_7 відмовилась годувати дитину груддю , купати тощо, посилаючись на стан здоровя. Проти цих обставин ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечувала та підтвердила.

Згідно пояснень сторін, судом встановлено, що розлад шлюбно-сімейних відносин між позивачем та відповідачем стався в травні 2016 року.

26 травня 2016 року ОСОБА_7 забрала необхідні для неї речі та пішла із сім`ї.

Дитина за згодою матері ОСОБА_7 залишилась проживати з батьком ОСОБА_3 за адресою в с. Олексіївка, вул. Чкалова, буд. 20-б. (а.с. 70)

Розпорядженням Нікопольської районної державної адміністрації від 04.07.2016 року № Р-572/0/321-16 визначено місце проживання дитини з батьком (а.с.71)

Шлюбно-сімейні відносини між сторонами в серпні 2016 року поновились, сторони намагались зберегти сім`ю, але безрезультатно.

05.09.2016 року ОСОБА_7 забрала дитину та пішла з дому.

ОСОБА_3 не розуміючи причини зникнення ОСОБА_7 та малолітнього сина звернувся до органів поліції із заявою про розшук, розклеїв оголошення та вживав самостійно заходів щодо розшуку дитин з матірю.(а.с. 73,76)

Про мотиви зникнення ОСОБА_7 та дитини ОСОБА_3 дізнався з листа , який отримав 06.09.2016 року , де зазначено, що вона знайшла іншого чоловіка (а.с.74)

ОСОБА_3 09.09.2016 року знайшов ОСОБА_7 та сина ОСОБА_9 у місті Покров. Наступного дня виявилось, що дитина хвора і ОСОБА_3 забрав дитину до лікарні.

03.10.2016 року розпорядженням голови районної державної адміністрації № Р-713/0/321-16 за заявою ОСОБА_7 було встановлено для неї порядок побачень з дитиною (а.с. 23).

До лютого 2017 року мати дитини ОСОБА_7 (ОСОБА_1) ОСОБА_3) І.О. періодично та безперешкодно бачилась з дитиною. Ці обставини ОСОБА_7О.) не оспорювались в судовому засіданні. Останній раз ОСОБА_7О, відвідувала сина у квітні 2017 року. В судовому засіданні мати дитини ОСОБА_7 про причини припинення спілкування та відвідування дитини з лютого 2017 року не змогла пояснити, ніяких перешкод для побачень з дитиною батьком не чинилось.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с.69,119-120 ) дитина ОСОБА_8 позитивно відноситься до папи, мами та бабусі Галі .

За висновком психолога дитина потребує контактів як з мамою так і з папою. Психолог також у висновку зазначив, що зміна місця постійного проживання дитини може стати причиною порушення розвитку дитини (а.с.120).

27.02.2017 року Розпорядженням Нікопольської районної державної адміністрації № Р-88/0/321-17 було прийнято рішення про визначення місця проживання дитини ОСОБА_8 з матірю ОСОБА_1 за адресою с. Олексіївка, вул. Б.Хмельницького,4 посилаючись на те, що виняткових обставин, за яких дитина ОСОБА_8 може бути розлучений з матірю не виявлено (а.с.108-111).

Однак як вже зазначалось вище, ОСОБА_7 з лютого 2017 року без будь-яких на те причин припинила спілкуватись з сином та відвідувати його і пояснити причини усунення від виховання дитини суду не може .

Судом під час розгляду справи також було встановлено, що фактично на час обстеження житлово-побутових умов матері, прийняття в лютому 2017 року розпорядження Нікопольською районною державною адміністрацією про визначення місця проживання дитини з матірю позивач ОСОБА_7 за адресою с. Олексіївка, вул. Б.Хмельницького,4 не проживала, а тільки зареєстрована, фактично ОСОБА_7 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації.(а.с.165,203)

Як зясувалось в судовому засіданні в травні 2017 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 (а.с.155) . В вересні 2017 року в них народилась спільна дитина .

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок встановлення іншого місця проживання матері дитини ОСОБА_7 в червні 2017 року Нікопольською районною державною адміністрацією в черговий раз розглядалось питання щодо визначення місця проживання дитини, проводилось обстеження житлово-побутових умов батьків, однак ОСОБА_7 на засідання комісії не зявлялась(а.с.197)

30.06.2017 року розглянувши висновок служби у справах дітей від 29.06.2017 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації (протокол від 29.07.201429.06.2017 року №6), беручи до уваги акти обстеження житлово-побутових умов батьків, ставлення дитини до батька та матері, постійне місце проживання дитини від народження з батьком та бабусею в с. Олексіївка, вул. Чкалова, 20-б, привязаність дитини до бабусі, яка з народження здійснювала основний догляд за дитиною, тривалість часу, коли мати взагалі не спілкується з дитиною та його не відвідує, головою районної державної адміністрації було прийнято розпорядження № Р-233/0/321-17 про визначення місця проживання ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_3 (а.с.196-204)

Згідно матеріалів справи, свідчень свідків ОСОБА_13,ОСОБА_14, ОСОБА_15,ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 судом встановлено, що матеріально-побутові умови і матері і батька ОСОБА_9 є належними, вони працюють і отримують доходи, їх позитивно характеризують, ніхто з них не залежний від алкоголю чи наркотиків .

Свідчення інших свідків та матеріали справи, що стосуються безпосередньо конфліктів між батьками та їх подружніх стосунків за час спільного проживання та припинення шлюбних відносин суд не взяв до уваги, оскільки при визначенні місця проживання дитини враховуються інтереси дитини та переваги встановлені судом під час розгляду справи щодо одного з батьків по відношенню до дитини.

Враховуючи всі встановлені вище в судовому засіданні обставини, виходячи з інтересів дитини, який з народження проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, та після припинення шлюбно-сімейних правовідносин сторін у травні 2016 року залишився проживати з батьком за тією ж адресою, а також беручи до уваги поведінку матері ОСОБА_7 після остаточного припинення сімейних відносин щодо сина, якого вона залишила з батьком, не відвідує та не спілкується з лютого 2017 року, суд приходить до висновку, що за таких обставин відповідно до встановлених Законом України „Про охорону дитинства пріоритетів щодо забезпечення реалізації прав та свобод малолітнього ОСОБА_8 слід віддати перевагу щодо визначення місця проживання дитини батькові, який в системі особистісних відносин для ОСОБА_8 грає важливу позитивну роль та згідно всіх висновків психологів , про що зазначалось вище в тому числі і за час проживання з матірю, високо потребує місця проживання, де він виріс та проживає з народження.

Здійснюючи оцінку стабільності середовища проживання дитини, суд звертає увагу на те, що дитина від народження жила не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею, яка з народження його доглядала та піклувалася про нього. З урахуванням конкретних обставин судом було зясовано, що в ситуації з ОСОБА_8 відокремлення дитини від бабусі і зміна місця його проживання буде суперечити інтересам дитини і є важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини.

Посилання представника позивача на норми права про заборону розлучення матері та дитини, крім виключних випадків, є безпідставними, оскільки перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі з ким з батьків має проживати дитина, слід мати на увазі рівність прав обох батьків. До того ж слід зазначити , що визначення місця проживання дитини не є санкцією щодо якогось з батьків та не порушує прав матері щодо дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком.

Таким чином, дослідивши всі обставини по справі, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_9 з батьком, оскільки у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Враховуючи попередні висновки суду та перевіривши на відповідність вимогам закону розпорядження голови Нікопольської райдержадміністрації від 30.06.2017 року № Р-233/0/321-17 про визначення місця проживання ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_3, суд дійшов до висновку, що рішення органу опіки та піклування є правомірним та таким , що відповідає вимогам закону та прийняте з урахуванням інтересів дитини, а тому в позові ОСОБА_7 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160,161 СК України, Конвенцією про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю 20.11.1989 року і яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, Законом України „Про охорону дитинства, ст.ст. 10,11,60,61,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визначити місцем проживання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_3 за адресою Нікопольський район Дніпропетровської області, с. Олексіївка, вул. Чкалова, буд. 20б.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг) протягом 10 днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_19