Справа № 525/1182/17
Провадження № 2/525/414/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2017 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Хоролець В.В., при секретарі Пилипенко П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа ГУ ДГК у Полтавській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що 02 жовтня 2016 року померла її мати ОСОБА_2, останнім постійним місцем проживання якої було с. Бутова Долина Великобагачанського району Полтавської області, про що складено відповідний актовий запис №106 та видано свідоцтво про смерть серії І-КЕ №329348. Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина, яка складається в тому числі з: приватизованої земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 3,93 га, з яких: 3,60 га рілля, 0,33 га кормові угіддя, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області. На вказану земельну ділянку ОСОБА_2 було видано Державний акт на право приватної власності на землю IV-ПЛ №052382, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради народних депутатів від 25.12.1998 року №207/33 від 20.03.2000 року та додаток до Державного акта на право приватної власності на землю IV-ПЛ №052382.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що згідно заповіту від 10.02.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3 її мати, ОСОБА_2, на випадок своєї смерті заповіла, зокрема, їй, ОСОБА_1 земельну ділянку площею 3,93 га, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як зазначає позивач, вона є спадкоємцем за заповітом після смерті її матері ОСОБА_2 (в частині спадкової земельної ділянки) та звернулась до державного нотаріуса Великобагачанської державної нотаріальної контори та прийняла спадщину. Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №45743811 від 10.11.2016 року, реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_2 здійснено за №59789469, номер у нотаріуса 121/2016.

Позивач стверджує, що 19.10.2017 року вона, як спадкоємець за заповітом, звернулась до Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області для прийняття спадкового майна у встановленому законодавством порядку. Однак, постановою від 19.10.2017 року, вих. №02-31/855, виконуючою обовязки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_4 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3,93 га, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області, у звязку з відсутністю оригіналу документу державного акту.

Посилаючись на вищевказані обставини, положення статей 15,16,1220,1217,1270 ЦК України, а також на те, що в даний час у звязку зі зміною законодавства не можливо відновити втрачений оригінал відповідного Державного акту на право приватної власності на землю, відповідно, органом нотаріату спадкоємцю за заповітом не може бути видано відповідне свідоцтво про право на спадщину (на відповідну спадкову земельну ділянку), позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд визнати за нею, ОСОБА_1, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку загальною площею 3,93 га, двома масивами, з них: одна земельна ділянку площею 3,60 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - рілля, друга земельна ділянка площею 0,33 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кормові угіддя, які розташовані на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області, посвідчену додатком до Державного акта Державного акта на право приватної власності на землю IV-ПЛ №052382, виданого на підставі розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 24.04.1997 року №108 на імя ОСОБА_2 (а.с.а.с.2-3).

В судове засідання 30.11.2017 року представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_5 подала письмове клопотання про підтримання позовних вимог ОСОБА_1 та про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів (а.с.47).

Відповідач у справі представник Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання 30.11.2017 року подав письмову заяви про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.31).

Представник третьої особи у справі Головного управління ДГК у Полтавській області в судове засідання не зявився, третя особа належним чином повідомлялася про день і час розгляду справи; неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті (а.с.30).

У звязку з викладеним, суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 30.11.2017 року у відсутність позивача, його представника, відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, що поданий її представником ОСОБА_5 до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа ГУ ДГК у Полтавській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що мати позивачки по справі ОСОБА_1 (до укладення шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_6 (а.с.а.с.7-8), громадянка ОСОБА_2, останнім постійним місцем проживання якої с. Бутова Долина Великобагачанського району Полтавської області, померла 02 жовтня 2016 року, про що складено відповідний актовий запис №106 та видано свідоцтво про смерть серії І-КЕ №329348 (а.с.4).

З заповіту від 10.02.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_3, реєстровий номер 276, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла, зокрема, ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 3,93 га, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.5). Суд перевірив і встановив, що згідно даних Реєстру заповітів заповіт ОСОБА_2 від 10.02.2005 року є чинним (а.с.34). Іншу частину свого майна ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_7

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №45743811 від 10.11.2016 року, реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_2 здійснено за №59789469, номер у нотаріуса 121/2016 (а.с.6).

Як вбачається з фотокопії Додатку до Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ПЛ №052382, виданого на підставі розпорядження голови Великобагачанської райдержадміністрації №108 від 24.04.1997 року, ОСОБА_2 належала на праві приватної власності приватизована земельна ділянка для ведення сільського господарства площею 3,93 га, з яких: 3,60 га рілля, 0,33 га кормові угіддя, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області та призначена для ведення сільського господарства (а.с.10).

Постановою від 19.10.2017 року за вих. №02-31/855, виконуючою обовязки в порядку заміщення завідувача Великобагачанської державної нотаріальної контори Полтавської області, державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_4 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцю ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3,93 га, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області, у звязку з відсутністю оригіналу документу державного акту (по суті відсутній оригінал відповідного державного акту).

З уточнюючого повідомлення виконуючої обовязки державного нотаріуса Великобагачанської ДНК-державного нотаріуса Решетилівської держнотконтори ОСОБА_4 від 30.11.2017 року №01-09/1052, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видачі на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи вбачається, що після смерті 02.10.2016 року ОСОБА_2 згідно даних Спадкового реєстру Великобагачанською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №121/2016; спадщину після смерті ОСОБА_2 за заповітом від 10.02.2005 року, реєстровий номер 276 прийняли дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с.а.с.36,37-46).

З листа №1557/102-17 від 25.10.2017 року ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вбачається, що згідно технічної документації по передачі у власність земельних ділянок, що належить гр. ОСОБА_2 (додаток до Державного акта серія IV-ПЛ №052382 реєстраційний №727) за адресою: Великобагачанська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області передано 3,93 га земель, в тому числі ріллі 3,60 га, кормові угіддя 0,33 га для ведення сільського господарства (а.с.12).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємець за заповітом від 10.02.2005 року, реєстровий №276 після померлої ОСОБА_2 ОСОБА_1 (спадкоємець на земельну ділянку для ведення сільського господарства площею 3,93 га, з яких: 3,60 га рілля, 0,33 га кормові угіддя, яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області), яка у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 (подавши у строк, встановлений ЦК України відповідну заяву до органу нотаріату), але у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа державного акта на право приватної власності на землю на імя ОСОБА_2, який позивач повинна подати нотаріусу для видачі ним позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом і який, як вказує ОСОБА_1 у позові, в даний час втрачений, не може, відповідно, в даний час отримати свідоцтво про право на спадщину (на спадкову земельну ділянку площею 3,93 га), яка розташована на території Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, що належала померлій ОСОБА_2. При цьому, відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті.

В контексті розгляду даного позову та заявлених позовних вимог суд враховує зміст п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_9 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що викладені в постанові від 19.10.2017 року, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку загальною площею 3,93 га, яка складається з двох масивів: одна земельна ділянку площею 3,60 га - рілля, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; друга земельна ділянка площею 0,33 га кормові угіддя, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області, посвідчену додатком до Державного акта Державного акта на право приватної власності на землю серія IV-ПЛ №052382, виданого на підставі розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 24.04.1997 року №108 на імя ОСОБА_2.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, виходячи з положень ч.4 ст.174 ЦПК України, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа ГУ ДГК у Полтавській області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1261,1268 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.3,10,11,57,60,174,179,197,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємницею за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 3,93 га, яка складається з двох масивів: одна земельна ділянку площею 3,60 га - рілля, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; друга земельна ділянка площею 0,33 га кормові угіддя, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великобагачанської селищної ради Полтавської області, посвідчену додатком до Державного акта Державного акта на право приватної власності на землю серія IV-ПЛ №052382, виданого на підставі розпорядження голови Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 24.04.1997 року №108 на імя ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Хоролець