227/2661/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Тимофєєвої Г.Л.,

при секретарі Сухіна О.Ю.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 22 серпня 2017 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті 01 червня 2017 року в м.Донецьк, його баби ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свою заяву мотивував тим, що він є онуком ОСОБА_2, яка померла 01.06.2017 р. внаслідок церебрального атеросклерозу.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС він не має можливості, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». На цих підставах Добропільським міським відділом ДРАЦС було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті.

Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення та необхідно для державної реєстрації та отримання свідоцтва про смерть виданого державним органом України.

Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та згідно ст.184 ЦПК України був допитаний у якості свідка. Пояснив суду, що він є онуком ОСОБА_2 по лінії матері. Його баба до 2007 року проживала в Хмельницькій області. Згодом, через похилий вік та погіршення її здоровя, бабу забрала до м. Донецьк, його матір, ОСОБА_3 Зазначає, що баба хворіла, та 01.06.2017р. у віці 101 року померла. Вона була похована 02.06.2017р. на кладовищі в Кіровському районі м. Донецьк хутор «Флора». Зазначив, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, тому просив заяву задовольнити.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили суду, що у заявника ОСОБА_1 в місті Донецьку жила баба, ОСОБА_2, яка хворіла, у віці 101 року померла. Вони були присутні при похованні останньої, яка похована на кладовищі в Кіровському районі м. Донецьк.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, та повідомив, що актовий запис про смерть на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії VI-УР №249404 від 18.08.1964 р., запис №1087 та свідоцтвом про народження його матері ОСОБА_6, серії ЯК №295872 від 29.07.1955 р. зареєстрованого Білогірським районним ЗАГС Хмельницької області, запис №225, (а.с.3).

Згідно копії свідоцтва про укладання шлюбу серії VII-УР №154189 від 02.02.1964 р., мати заявника ОСОБА_6, після укладання шлюбу змінила прізвище з «Басюк» на Чмырева» (російською мовою). (а.с.4).

Згідно ксерокопії паспорту громадянина України ВТ 131245, виданого 06 січня 2015 р. року Добропільським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, ОСОБА_1, народжений 11 липня 1964 року в м.Донецьк, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.2).

Відповідно до довідки від 18.07.2016р. №4, виданої УСЗН Добропільської міської ради, ОСОБА_1 з 18.07.2016 р. зареєстрований як особа, переміщена з тимчасово окупованої території в вул.Комунарів, 12/1, м.Добропілля, Донецька область. (а.с.9).

Як вбачається з довідки про причину смерті від 01.06.2017 р. виданого «Центром первинної медико санітарной допомоги м.Донецька», ОСОБА_2, померла у віці 101 рік, 01 червня 2017 року, причина смерті церебральний атеросклероз. (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Кіровським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька від 07.06.2017 р., ОСОБА_2 померла 01 червня 2017 року в Кіровському районі м.Донецька, про що складено відповідний актовий запис №952 від 07.06.2017 року. (а.с.6).

Як вбачається з листа № 15.31-24/1599 від 22.08.2017 р. Добропільський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області відмовив у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 з підстав, того, що заявником предявлено документи, форма якого не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті". (а.с.10).

Встановлення факту має юридичне значення, оскільки у відповідності до ст. 17 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров»я або судово - медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Крім цього, форма медичних документів, які були надані заявником не відповідають формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545, вони є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Суд враховує розяснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2017р., викладені в інформаційному листі № 9-1130/0/4-16 від 15.04.2017р. щодо розгляду справ зазначеної категорії.

Крім того, згідно позиції Верховного суду України, викладеної в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті особи, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, враховуючи покази свідків, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його баби ОСОБА_2, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 212-215, 223, 234, 257-1, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 01 червня 2017 року в Кіровському районі м.Донецьк, Україна, в результаті церебрального атеросклерозу.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Г.Л.Тимофєєва

23.08.2017