ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/31/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Крамарчук А.О., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, в судовому засіданні по розгляду в порядку окремого провадження заяви ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, заінтересовані особи: Київська міська рада, Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

Встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з вказаною заявою щодо встановлення факту прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті ОСОБА_8, зазначивши, в її обгрунтуванні, що встановлення вказаного факту їй необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7.

Провадження по справі було відкрито згідно з ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Парамонова М.Л. 06 вересня 2016 року (а.с.19), справу було передано в провадження судді Вовка Є.І. 07 серпня 2017 року (а.с.3 №1177).

Відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі, а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Продовження вказаного строку більш ніж на 15 днів не передбачено діючим законодавством, в тому числі, суперечить імперативним приписам ст.157 ЦПК України.

Так, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України - особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, явку ОСОБА_2 було визнано обов"язковою (а.с.167), проте заявником фактично була проігнорована вказана вимога - і на дане судове засідання остання не з"явилася, про причини неявки не повідомила суд, проте була повідомлена про це судове засідання завчасно - ще 27.09.2017 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі).

У судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вважали, що провадження по справі підлягає закриттю.

Крім того, відповідно до ч.1, 2, 8 ст.8 ЦПК України: суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Проте, згідно з правовими висновками Верховного Суду України в ухвалі від 21 вересня 2011 року (справа №6-20106св09) зокрема містяться висновки щодо наслідків встановлення обставин, які свідчать про те, що провадження у справі відкрито за вимогою, яка не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадження, в якому повинно було розглядатися таке питання (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України), та зазначено, що вказане є фактом, який підтверджує неправомірність виникнення цивільного процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

При цьому, відповідно до Рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2015 року по справі №753/2595/14-ц (яке набрало законної сили та залишено без змін судом касаційної інстанції, яким було відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2 а.с.59-63) зокрема вирішено: "Встановити факт прийняття ОСОБА_9 спадщини після померлої ОСОБА_8" (та визнано відповідне право власності за ОСОБА_9), а також у вказаному рішенні зазначено, що "після смерті ОСОБА_8 єдиною спадкоємицею першої черги за законом є її дочка ОСОБА_9, інших спадкоємців немає".

З положень п.2) ч.1 ст.205 ЦПК України вбачається, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи сукупність вищенаведених обставин,

керуючись ст.205 ЦПК України,

Ухвалив:

Закрити провадження у справі №753/13616/16-ц за заявою ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів.

Суддя: