Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державної організації «Комбінат «Трикутник» Державного агентства резерву України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, анулювання запису про звільнення та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою державної організації «Комбінат «Трикутник» Державного агентства резерву України, від імені якого діє ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до державної організації «Комбінат «Трикутник» Державного агентства резерву України (далі - ДО «Комбінат «Трикутник») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, анулювання запису про звільнення та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що з 13 травня 2005 року працював на посаді начальника оперативної групи ДО «Комбінат «Трикутник», а з 22 жовтня 2010 року переведений на посаду охоронника‑пожежного.

Згідно з наказом керівника ДО «Комбінат «Трикутник» від 15 вересня 2015 року № 7-к його звільнено з посади охоронника-пожежного з 15 вересня 2015 року на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані. Але він заперечує перебування у стані алкогольного сп'яніння на роботі і стверджує, що звільнення є наслідком конфлікту з головним інженером; у медичному огляді на час складання акта йому відмовлено, згоди на звільнення профспілковий комітет не дав.

ОСОБА_1 вважав своє звільнення незаконним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, тому просив задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 грудня 2015 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано звільнення ОСОБА_1 з роботи незаконним та скасовано наказ № 7-к від 15 вересня 2015 року про звільнення його з посади охоронника-пожежного ДО «Комбінат «Трикутник» на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронника-пожежника ДО «Комбінат «Трикутник» з 16 вересня 2015 року.

Стягнено з ДО «Комбінат «Трикутник» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, обрахованого без утримання податку та інших обов'язкових платежів, у сумі 25 061 грн24 коп., відшкодовано моральну шкоду у сумі 1 000 грн та судові витрати - 5 000 грн.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ДО «Комбінат «Трикутник», від імені якого діє ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстнції.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів при звільненні, не надано належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у заподіянні шкоди працівнику.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами перебування позивача 5 вересня 2009 року на робочому місці у нетверезому стані, обов'язок доказування у такому випадку покладається на відповідача. Тому, врахувавши, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов висновку про незаконність звільнення позивача.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, зважаючи на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 13 травня 2005 року по 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДО «Комбінат «Трикутник».

5 серпня 2015 року працівниками ДО «Комбінат «Трикутник» складено акт, з якого вбачається, що при перевірці несення служби працівниками охорони виявлено перебування ОСОБА_1 на робочому місці у нетверезому стані, від проходження медичного огляду він відмовився.

Наказом директора ДО «Комбінат «Трикутник» від 7 вересня 2015 року № 81 охоронника-пожежного ОСОБА_1 відсторонено з 7 вересня 2015 року від виконання посадових обов'язків у зв'язку із перебування на робочому місці у нетверезому стані та його відмовою від негайного проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.

Згідно з наказом директора ДО «Комбінат «Трикутник» від 15 вересня 2015 року № 7-к ОСОБА_1 звільнено з посади охоронника-пожежного на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з появою на робочому місці у нетверезому стані.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідальних осіб ДО «Комбінат «Трикутник» була можливість провести ОСОБА_1 медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, проте вони обмежилися лише складанням акта про відмову від проходження медогляду, написанням доповідних на ім'я директора та відстороненням позивача від роботи.

6 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до медичного закладу з метою виявлення у нього стану алкогольного сп'яніння та отримав висновок № 161 про відсутність у нього ознак алкогольного сп'яніння.

Згідно з п. 7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 роз'яснив, що, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Апеляційний суд, оцінюючи надані сторонами докази та заперечення, врахував, окрім вказаних вище доказів, і ненадання відповідачем відеозапису, який витребувався судом з метою перевірки тверджень позивача про конфлікт з головним інженером і підтвердження чи спростування наявності у позивача ознак сп'яніння.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідь голови профкому на ім'я директора ДО «Комбінат «Трикутник» суперечить рішенню профспілкового комітету, яке зазначено у протоколі № 6 від 10 вересня 2015 року.

Сукупність встановлених судом апеляційної інстанції обставин та оцінка наданих доказів і заперечень дали апеляційному суду підстави для висновку про недоведення відповідачем факту перебування позивача 5 вересня 2015 року на роботі у нетверезому стані.

Встановивши з довідок, наданих відповідачем, середньоденний розмір заробітної плати, апеляційний суд, врахувавши період вимушеного прогулу, визначив розмір середнього заробітку і стягнув його на користь позивача.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд вірно встановив фактичні обставини справи, з'ясував характер спірних правовідносин, дослідив докази, подані сторонами, і обґрунтованого виходив з наявності підстав для скасування наказу про звільнення позивача, його поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про неправильне визначення судом розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу належними та допустимими доказами не спростовано і на вимогу суду представник відповідача іншого розрахунку не надав.

Посилання заявника на помилкове, на його думку, покладення обов'язку доведення обставин звільнення на відповідача, є наслідком неправильного тлумачення норм процесуального права, що не враховує предмет та підстави позову. Таких порушень процесуального права, які б вплинули на правильність вирішення справи, заявник не навів.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки якого доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державної організації «Комбінат «Трикутник» Державного агентства резерву України, від імені якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: А.В.Маляренко

О.В.Ступак