АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/6377/16-ц Головуючий суддя І інстанції Березовська І.В.
Провадження № 22-ц/790/4733/17 Суддя доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛК «ЕТАЛОН»

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанція «ЕТАЛОН» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізину, повернення коштів, -

в с т а н о в и в:

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальності «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» (далі по тексту - ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН») про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу, повернення коштів.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 25 лютого 2016 року між ним та ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» укладено договір фінансового лізингу, згідно якого ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у його користування «міні трактор ДТЗ 504», а він в свою чергу зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі. При укладанні договору представник відповідача у м. Луцьк Волинської області пояснив йому, що він має сплатити авансовий внесок у розмірі 10% від загальної вартості майна для того, щоб отримати трактор у трьохденний строк після укладання договору.

Позивач, будучи юридично необізнаною особою, довірився представнику відповідача, та не читаючи договір підписав його. В той же день здійснив попередній платіж на розрахунковий рахунок ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» в розмірі 40 000 грн. Проте трактор в обумовлені строки йому передано не було.

В подальшому представник відповідача пояснив йому, що відповідно до умов договору для отримання транспортного засобу він додатково має сплатити авансовий платіж у розмірі 50% від загальної вартості трактору, комісію за передачу предмету лізинг, відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмету лізингу. Також у звязку з тим, що ринкова вартість трактору значна виросла з моменту підписання договору, він має ще сплатити різницю між комісією за організацію та авансовим платежем.

У звязку з тим, що умови договору не співпадають з тими, про які розповідав представник відповідача, він звернувся до відповідача про повернення коштів, які були сплачені ним відповідно до умов договору фінансового лізингу, разом з тим відповідач відмовив йому в поверненні коштів, посилаючись на пункт 12.12 статті 12 договору.

Позивач також вважає, що положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, виходячи з положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, що порушує його права як споживача.

Крім того, позивач зазначає, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу, що вбачається зі змісту договору відповідно статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір фінансового лізингу № 003591 від 25 лютого 2016 року в порушення вимог чинного законодавства нотаріально посвідчений не був.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати недійсним вказаний договір та стягнути з відповідача сплачені за договором кошти в розмірі 40 000 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано договір фінансового лізингу № 003591 від 25 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» недійсним.

Стягнуто з ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором 40000 грн.

Стягнуто з ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 102 грн 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі, у звязку із неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначало, що умови договору фінансового лізингу повністю відповідають чинному законодавству України, зокрема спеціальному Закону України «Про фінансовий лізинг» та жодним чином не обмежують та не порушують законні права лізингоодержувача.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 215, 216, 524, 533, 628, 799, 806 ЦК України, та тих обставин, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені частиною 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд визнає недійсним договір фінансового лізингу №003591 від 25 лютого 2016 року та застосовує наслідки неійдсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 25 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» було укладено договір фінансового лізингу №003591, згідно якого лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору фінансового лізингу предметом договору є «міні трактор ДТЗ 504».

Вартість предмету лізингу на момент укладання договору становила 400 000 грн.

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатку №1 та додатку №2 до договору фінансового лізингу.

Додатком №1 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати першого лізингового платежу : вартість предмета лізингу 400 000 грн, відсоток платежів - 50 %, авансовий платіж 200 000 грн, щомісячний платіж 16 666,67 грн, комісія за організацію (10%) 40 000 грн, комісія за передачу (3%) 12 000 грн.

Додатком №2 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати другого лізингового платежу: вартість предмета лізингу 400 000 грн, авансовий платіж - 50%, сума лізингу 200 000 грн, відсоткова ставка 12,5 %, комісія - 5%, період лізингу (кіль. Міс.) - 60, страхування КАСКО - 0,00%), щомісячний платіж - 5 024,44 грн. Відвантаження автомобіля після оплати 212 000 грн: авансований платіж 200 000 грн, комісія за передачу ПЛ 12 000 грн, послуги реєстрації - 0,00 грн, страхування КАСКО - 0,00 грн, страхування ЦВ 0,00 грн.

25 лютого 2016 року ОСОБА_1 було сплачено 40 000 грн згідно договору фінансового лізингу № 003591 від 25 лютого 2016 року, що підтверджується квитанцією № ПН358.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини 2 статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір лізингу від 25 лютого 2016 року, укладений між ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1Є, нотаріально посвідчено не було.

Пунктом 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою.

Пунктом 4 частини 1 статті 34 цього Закону зазначено, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Такої ліцензії у відповідача немає.

Відповідно до частини 1 статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно пункту 5.1 договору предмет лізингу передається у користування позивача не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства адміністративного платежу, авансового платежу, комісії. Пунктом 8.2.1б визначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу у розмірі 200 000 грн. Сторони погодили, що внесення платежів відбувається до графіків, визначених в договорі.

25 лютого 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству адміністративний платіж в розмірі 40 000 грн.

Однак, відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодерджувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору та комісії за передачу предмета лізингу.

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору між ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, справа № 1-26/2011 та слід врахувати, що позивачу, як споживачу, на момент укладення договору обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму (частина 1 статті 634 ЦК України).

Оскільки позивач не має відповідної юридичної чи економічної освіти, він при укладенні договору помилково придбав непотрібні йому на умовах відповідача послуги з фінансового лізингу.

Відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем за його послуги у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для зміни або скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_2