Справа № 285/3598/17
провадження у справі №2/0285/1722/17
04 грудня 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі : головуючої судді Заполовської Т.Г.,
за секретаря Матвіюк Т.М.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживача,
Позивач 05.10.2017 року звернувся до суду та просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 3657 від 21.09.2017 року та стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на його користь сплачені кошти у розмірі 40 000 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 21.09.2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна» було укладено договір фінансового лізингу, згідно якого предметом лізингу є автомобіль Lada Largus за ціною 399 900 грн. Однак позивач бажав купити автомобіль Lada Vesta за ціною 125 000 грн. У офісі компанії відповідача в м. Кропивницький він сплатив 40 000 грн. як передплату і за кілька днів мав отримати транспортний засіб. Повернувшись додому і уважно прочитавши договір позивач зрозумів, що його обманули, оскільки в договорі зазначена інша модель автомобіля та інша ціна. Крім того, автомобіля він так і не отримав. Представником відповідача не було розяснено позивачу призначення платежу 39 990 грн. Також договір не передбачає можливості розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що позивач вважає несправедливими умовами договору згідно ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, договір фінансового лізингу всупереч вимогам ЗУ «Про фінансовий лізинг» не був нотаріально посвідченим. Вважає свої права споживача порушеними, тому за захистом своїх прав змушений звернутись до суду.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представники відповідача в судове засідання не прибули повторно. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань, заперечень не надійшло.
Беручи до уваги, що позивач не заперечував проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд проводить розгляд справи на підставі наявних доказів по справі.
Доповівши зміст позовних вимог, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку.
Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору № 3657 фінансового лізингу від 21.09.2017 року (а.с. 11-18).
Відповідно до умов Договору лізингодавець відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором.
Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб за маркою Lada Largus. Вартість предмета лізингу згідно п. 8.2 Договору становить 399 900 грн.
Позивач відповідно до наданої квитанції сплатив відповідачу 40 000 грн. як авансовий платіж по Договору (а.с. 20). Згідно п. 4.1 договору лізингу встановлено строк передачі предмета лізингу строком 90 календарних днів.
Тому суд застосовує до вказаних правовідносин положення Цивільного кодексу України, ЗУ «Про фінансовий лізинг» та, оскільки відповідно до ч 2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів, ЗУ «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
У разі коли зміна окремих положень договору або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Несправедливими є, зокрема, умови договору, які визначені у частині третій статті 18 цього Закону, і перелік цих умов не є вичерпним.
Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Так у оспорюваному договорі (п.12.1) зазначено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає.
Вказана умова договору суперечить п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору.
Таким чином, умовами договору фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Ці умови суд трактує як несправедливі відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і відповідно, зміст оспорюваного договору суперечить положенням і ЦК, і іншим актам цивільного законодавства (ч.1 ст. 203 ЦК України), що є підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України.
Також відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Частиною 2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Однак умовами договору зазначено несправедливою умовою сплати комісії за організацію договору, так як відповідно до визначення комісія за організацію договору становить собою першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату.
Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Однак договір фінансового лізингу, який укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було, що також є самостійною підставою для визнання недійсним Договору №3657 фінансового лізингу, укладеного 21 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР Україна» та ОСОБА_1
Таким чином судом встановлені підстави для визнання опорюваного правочину - Договору № 3657 лізингу - недійсним.
Відповідно до вимог ч.1ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 40 000 грн., які були сплачені на виконання оспорюваного договору фінансового лізингу.
Відтак встановлені підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому згідно положень ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 грн. (640 грн. за вимогу немайнового характеру та 640 грн. за вимогу майнового характеру повернення сплачених коштів).
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 11,88,212-218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 509, 799, 806 ЦК України, ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про захист прав споживачів, суд
Визнати договір фінансового лізингу № 3657 від 21.09.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Єврокар Україна" недійсним.
Стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн.
Стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений 08.12.2017 року.

Головуюча Т.Г. Заполовська