Справа № 163/988/17
Провадження № 2/163/220/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме спадкове майно.

Свій позов мотивує тим, що після смерті її чоловіка, ОСОБА_3, який помер 23 липня 2006 року, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вулиці Власа Мізинця, 22 в селі Запілля Любомльського району Волинської області.

Позивач зазначає, що являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3. Спадщину прийняла, оскільки подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини в строки передбачені ст. 1270 ЦК України. Крім неї, спадкоємцями першої черги є син померлого ОСОБА_2, проте він не претендує на частку у даному майні. Інших спадкоємців немає. Оформити свої спадкові права належним чином не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яким згідно рішення Запільської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.08.2009 року № 21/03 було встановлено номер будинку 22а, по вулиці Валаса Мізинця в селі Запілля Любомльського району Волинської області.

В судове засідання позивач не зявилась, в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що він не заперечує щодо задоволення позову.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З довідки виданої Запільською сільською радою Любомльського району Волинської області №137 від 16.02.2017 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі по вулиці Власа Мізинця, 22 в селі Запілля по Любомльського району Волинської області, постійно проживав і був зареєстрований ОСОБА_3, який помер 23.07.2006 року, на день його смерті разом ним проживала його дружина ОСОБА_1 (а.с.4).

З довідки виданої виконавчим комітетом Запільської сільської ради Любомльського району Волинської області № 64 від 10.02.2014, вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №1 за 2006 рік по особовому рахунку №95 будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходився по вул. Власа Мізинця, 22 в селі Запілля Любомльського району Волинської області, належав ОСОБА_3 (а.с.5).

Витягом № 61 від 07.02.2014 року з архівної копії рішення №16/3 сесії Запільської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.11.1993 року вбачається, що ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.6).

З витягу рішення від 26.08.2009 року №21/03 вбачається, що житловому будинку № 22 по вулиці Власа Мізинця, в селі Запілля Любомльського району Волинської області присвоєно № 22а.

ОСОБА_3 помер 23 липня 2006 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №027975 (а.с.3).

Отже, після смерті останнього, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вул. Власа Мізинця, 22а в селі Запілля Любомльського району Волинської області.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець ОСОБА_3 заповіту на випадок своєї смерті не залишив.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3, відповідно, як дружина спадкодавця. Даний факт стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ЯФ № 531521 (а.с.3).

ОСОБА_1 у відповідності до ст. 1269 ЦК України спадщину прийняла, подавши заяву до нотаріуса в межах строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України. Проте, постановою державного нотаріуса від 12.02.2014 року № 101 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться ОСОБА_4, 22 в селі Запілля Любомльського району Волинської області останній було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом є син спадкодавця ОСОБА_2. Проте, як вбачається з матеріалів справи, останній спадщину після смерті батька ОСОБА_3 не прийняв, та у поданій до суду заяві вказав, що позов визнає.

Згідно матеріалів спадкової справи № 178/2007 інших спадкоємців немає.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі обєкти, які знаходяться по вулиці Власа Мізинця, 22а в селі Запілля Любомльського району Волинської області були побудовані в 1971році.

На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідач у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після ОСОБА_3, який помер 23.07.2006 року, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Власа Мізинця, 22а в селі Запілля Любомльського району Волинської області.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_3, який помер 23.07.2006 року, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Власа Мізинця, 22 а в селі Запілля Любомльського району Волинської області..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.