Номер провадження: 22-ц/785/8341/17
Номер справи місцевого суду: 509/4632/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 жовтня2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 12.01.2011 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідач отримав кредитну картку «Універсальна», а 03.07.2012 р., відповідачу було переоформлено вказану кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» з відкриттям карткового рахунку, згідно якого, останній отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Також, позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» - складає між ним та банком договір, про що свідчить особистий підпис відповідача у відповідній заяві. Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, в який позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами згідно умов надання кредиту.

Однак, в порушення умов договору, відповідач, свої кредитні зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 13.11.2016 р., у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 13544,64 грн., яка складається з : 5488,19 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1721,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4263,94 грн. заборгованості по пені за прострочене зобовязання, 950 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафів згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 621,17 грн. штрафу (процентної складової).

На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 жовтня2017 року в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором № б/н від 12.01.2011 р., тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідач отримав кредитну картку «Універсальна», а 03.07.2012 р., відповідачу було переоформлено вказану кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» з відкриттям карткового рахунку, згідно якого, останній отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Також позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» - складає між ним та банком договір, про що свідчить особистий підпис відповідача у відповідній заяві.

Суд встановив, що перед укладенням договору про використання електронного платіжного засобу банк зобовязаний ознайомити користувача з його умовами, тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом та забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці в банку та на офіційному сайті в мережі Інтернет, а також надати на його вимогу в паперовій або електронній формі. Банк зобовязаний зазначити в договорі про використання електронного платіжного засобу такі умови: 1) тип електронного платіжного засобу; 2) види платіжних операцій, які користувач має право здійснювати з використанням електронного платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання; 3) порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування користувача, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо); 4) тарифи банку на обслуговування операцій з використанням електронного платіжного засобу на момент укладення договору, порядок повідомлення користувача про їх зміну та отримання згоди користувача; 5) інформацію про ліміти та/або обмеження за операціями з використанням електронного платіжного засобу або платіжних додатків, реалізованих в електронному платіжному засобі (за наявності); 6) право користувача на одержання виписок про рух коштів за його рахунком, періодичність та порядок їх отримання; 7) порядок забезпечення емітентом та користувачем заходів безпеки під час користування електронним платіжним засобом; 8) порядок розгляду спорів; 9) право банку зупиняти платіжні операції, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму відповідно до вимог законодавства України; 10) право банку на час встановлення правомірності переказу зупиняти зарахування коштів на рахунок користувача у разі надходження від банку-ініціатора повідомлення про неналежний переказ коштів; 11) відповідальність емітента та користувача тощо. Під час видачі електронного платіжного засобу банк зобовязаний надати користувачу примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу. Банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором.

У такому разі банк зобовязаний надіслати користувачу не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати, з якої застосовуватимуться зміни правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомлення про такі зміни. Банк у повідомленні зобов'язаний зазначити, що користувач має право до дати, з якої застосовуватимуться зміни, розірвати договір без сплати додаткової комісійної винагороди за його розірвання. Зміни до правил використання електронного платіжного засобу або тарифів є погодженими користувачем, якщо до дати, з якої вони застосовуватимуться, користувач не повідомить банк про розірвання договору.

Також банк зобов'язаний після виконання взаємних зобов'язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому безкоштовно довідку про повернення електронного платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним.

При цьому банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких банківських продуктів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання електронного платіжного засобу.

При вирішенні справ, предметом спору яких є стягнення заборгованості за кредитом який був оформлений шляхом емітування кредитної картки, до предмету доказування входять наступні обставини: чи виникли між сторонами кредитні правовідносини (чи укладений між сторонами договір на відкриття та видачу платіжної картки); яка сума отриманого кредиту та строк його повернення; який строк дії договору; який строк дії кредитної картки; які Умови надання банківських послуг (Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт») і т.і. та розпорядчі акти які їх затверджують) та які Правила користування платіжною карткою були чинні на час укладення договору та чи був ознайомленим з ними позичальник; який момент припинення виконання зобов'язання за кредитним договором; яка сума не повернутих позичальником грошових коштів; який період прострочення сплати кредиту, відсотків за кредитом; чи виникло право кредитора на дострокове повернення кредиту, якщо так то коли та в якому розмірі; чи предявленні вимоги з дотриманням строків позовної давності. Якщо ні, то чи заявляє позичальник про застосування строків позовної давності; яка дата початку перебігу строків позовної давності, чи наявні підстави для переривання перебігу строків позовної давності; чи є позивач належним позивачем по справі (чи перейшло до нього право вимоги повернення кредиту (у випадках переуступки права вимоги); чи була вже стягнута заборгованість (її частина) з позичальника або чи наявні будь-які судові рішення про таке стягнення. Якщо так, то чи були вони виконанні та в якому обсязі.

Судом встановлено, що банком, до матеріалів позову повинні бути надані наступні докази: заява на видачу кредиту; договір на відкриття та видачу платіжної картки та, у разі наявності, додатки до нього; Умови надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, чинні на час укладення договору; розписка або інший документ, який свідчить про отримання кредитної картки позичальником; виписка банка за особовим рахунком позичальника; тарифи банку, що є частиною Кредитного договору, чинні на час укладення договору на підставі якого видано кредит; видатний касовий ордер або інший платіжний документ, що засвідчує отримання позичальником суми кредиту; договір купівлі-продажу кредитного портфелю, акт приймання передачі кредитного портфелю, відомості щодо оплати договірної вартості кредитного портфелю за договором купівлі-продажу (у разі переуступки права вимоги за договором факторингу) інші документи, що мають значення для справи.

Враховуючи, те, що позов про стягнення заборгованості за кредитом оформленим шляхом емітування кредитної картки відноситься до позовів майнового характеру, у звязку з чим в обовязковому порядку позивач (банк) має надати суду розгорнутий розрахунок заборгованості по кожній складовій заборгованості, зокрема: основної суми (тіла кредиту), процентів, комісії, пені, штрафів тощо, із зазначенням бази (суми кредиту, процентної ставки) та періоду нарахування. При чому, подання розрахунку заборгованості за кредитом оформленим шляхом емітування кредитної картки є обовязком позивача.

П. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг - передбачене автоматичне пролонгування - не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеного у заяві, а лише умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом відносно відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. При цьому, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Так, умови продовження строку дії карти визначені у розділі 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, де вказано, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Відмовляючи в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, передбачені ст.ст. 57-60 ЦПК України отримання відповідачем, за його згодою і погодженням з ним 6000 грн. кредиту на його картковий рахунок, на які банком були нараховані відсотки, пеня, штрафи за відсутності встановлених законодавством умов, необхідних для укладення договору (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передані гроші у встановленому розмірі).

Судом обґрунтовано взято до уваги, що відповідно до п.п. 2,4,8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4,10 та ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до ст.ст. 1,8 Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства - має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (ст.ст. 205 - 210, 640 ЦК України тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Судом встановлено, що дійсно, відповідно до кредитного договору № б/н від 12.01.2011 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідач отримав кредитну картку «Універсальна», а 03.07.2012 р., відповідачу було переоформлено вказану кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» з відкриттям карткового рахунку, згідно якого, останній отримав кредит у розмірі 300 грн. (а.с. 18,86).

Однак, як зясував суд, будь-яких належних та допустимих доказів згоди чи погодження відповідача на збільшення розміру кредиту на його платіжну картку спочатку з 300 грн. до 900 грн., в подальшому до 2000 грн. і до 6000 грн. матеріали справи не містять, в звязку з чим, суд прийшов до вірного висновку, що вказана сума кредиту у розмірі 6000 грн. біла збільшена позивачем, без погодження і згоди відповідача та без його відома.

З наданих пояснень відповідача суд встановив, що картковий рахунок він відкривав в ПАТ КБ «ПриватБанк» для перерахування грошових коштів через платіжну картку для потреб свого бізнесу, повязаного з купівлею і продажем товарів військового призначення (споживання), а саме, для отримання та перерахування коштів за придбаний і проданий товар, також він не збирався брати жодного кредиту у позивача та сплачувати за нього відсотки.

04.12.2015 р., невстановлена особа, через послуги інтернет веб-сторінки «Приват24» шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами 5270 грн., про що відповідач подав відповідну заяву до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. При чому, як показав відповідач, він ніколи не отримував вищевказані кошти на свій картковий рахунок, а про зняття вказаної суми з його карткового рахунку він дізнався після надходження на його мобільний телефон SMS-повідомлення про списання вказаної суми з його карткового рахунку, після чого, він звернувся до органів поліції з заявою про вчинений злочин за ст. 190 ч. 3 КК України, кримінальне провадження за якою ще не розглянуто (а.с. 48-54).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів отримання відповідачем, за його згодою і погодженням з ним 6000 грн. кредиту на його картковий рахунок, на які банком були нараховані відсотки, пеня, штрафи за відсутності встановлених законодавством умов, необхідних для укладення договору, тобто відсутня згода за всіма істотними умовами договору, в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити, так як наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що в підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надав належні та допустимі докази того, що кредитний договір підписаний особисто відповідачем, який погодився з умовами договору, в тому числі погодився зі зміною кредитного ліміту в односторонньому порядку, що підтверджується розрахунком заборгованості, відповідно до якого відповідач систематично здійснював сплату за користування кредитом та ін., не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів отримання відповідачем, за його згодою і погодженням з ним 6000 грн. кредиту на його картковий рахунок, на які банком були нараховані відсотки, пеня, штрафи за відсутності встановлених законодавством умов, необхідних для укладення договору, тобто відсутня згода за всіма істотними умовами договору.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 жовтня2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_4