Провадження № 22-ц/780/5118/17 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 26 28.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 20.07.2012 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3800 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних, і відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею та банком договір, позичальниця зобов'язувалася погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, але своїх зобов'язань не виконала, а тому станом на 30.09.2016 року відповідачка має заборгованість перед банком в сумі 49 144 грн.70 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, відсотків, пені та штрафів.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану суму боргу та судові витрати.

Згідно заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2017 року позов було задоволено і стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н в сумі 49 144 грн.70 коп. та 1378 грн. судового збору.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.04.2017 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення і вказане вище заочне рішення суду скасоване, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.07.2012 року в сумі 43 778 грн.29 коп., яка складається з : 10 74563 грн. - заборгованості за кредитом, 33032 грн. 66 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом, та 1378 грн. судового збору, а всього - 45 156 грн. 29 коп.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що останні кошти позичальником вносилися на поповнення рахунку в лютому 2014 року, тобто, після 25.03.2014 року для кредитора починається перебіг строку позовної давності.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Судом встановлено, що 20.07.2012 року ОСОБА_2 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Характеристика типу кредитної лінії з використанням платіжної картки кредитка «Універсальна» визначена у довідці про умови кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Відповідно до довідки та п.2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованості за кредитом, відсотки за користування кредитом, відсотки за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати пеню та комісію на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг - погашення кредиту (поповнення картрахунку) здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору - п. 2.1.1.12.3.

Згідно п.2.1.1.3.5 Умов клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежу, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п.1.1.2.7 Умов власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунок у розмірі ліміту кредитування - п.1.1.1.52.

У разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту - п. 2.1.1.5.6., а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових зобов'язань та інших обов'язків за договором - п. 1.1.3.2.2.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

20.07.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_2 було укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), де вказано, що ця заява разом з пам'яткою клієнта та запропонованими банком Умовами та правилами, тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг; що вона ознайомилася і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підставі зазначеного договору позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила своїм підписом, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір на вказаних вище умовах.

Суд також вірно вважав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, які були запропоновані банком і викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, в тарифах банку, відповідач була ознайомлена з цими документами, погодилася з ними, на що сама вказала в підписаній нею заяві, а отже договір між сторонами є укладеним.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та анкети-заяви позичальнику видана кредитна картка «Універсальна».

Згідно довідки банку відповідачка отримала наступні кредитні картки: 20.07.2012 року НОМЕР_1 з терміном дії до квітня 2016 року, 14.03.2014 року НОМЕР_2 з терміном дії до січня 2018 року (а.с.181).

З розрахунку заборгованості, довідки банку /а.с.147/, з виписки по рахунку вбачається, що банком змінювався неодноразово кредитний ліміт.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно виписки по рахунку позичальника, вона перестала самостійно погашати заборгованість за кредитом від березня 2014 року, іостанній платіж шляхом поповнення готівкою в терміналі відповідачем здійснено 03.02.2014 року. В подальшому погашення заборгованості, в тому числі за овердрафтом, відбувалось автоматично шляхом списання банком простроченої заборгованості (а.с.140-143).

За приписами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору (п.1.1.3.2.3), за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, передбачених п.1.1.3.1.9 Умов та Правил.

Представник відповідача заперечувала щодо одночасного нарахування пені та штрафів, посилаючись на необґрунтованість розрахунку.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування комісії та пені проведено в одній колонці, а тому неможливо зрозуміти, яку суму складає комісія, а яку пеня та якого виду, оскільки тарифами передбачено нарахування 2-х видів пені, а тому суд не мав можливості навіть перевірити правильність нарахування пені.

Розрахунок заборгованості пені суд вірно вважав необґрунтованим, а за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна обґрунтувати свої вимоги та заперечення.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, яка є видом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг і вказано вище в рішенні, штраф, як і пеня, нараховується при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, тобто, за одні і ті ж самі порушення.

А відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Крім того, згідно норм ЦК України, на що вказано вище, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно тарифів банку та відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, штраф нараховується банком у твердій сумі - 500 грн. та 5 % від суми позову, що суперечить нормам ЦК України.

А тому вимоги позивача про стягнення штрафу суд вірно вважав необґрунтованими і такими, що не підлягали до задоволення.

Отже, на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 10745 грн. 63 коп.

Оскільки судом відмовлено в частині позову щодо стягнення пені та штрафів із-за необґрунтованості заявлених вимог, то судом вірно не була прийнята до уваги заява представника відповідачки щодо застосування строку спеціальної позовної давності.

Щодо посилань на пропуск позивачем строку загальної позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, то автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України в постанові по справі №6-127цс14 від 22.10.2014 року.

Як вказано вище в рішенні, кошти на погашення кредиту відповідачем вносилися останній раз в лютому 2014 року, строк дії картки встановлено до 04.2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Така правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема у постановах № 6-154цс15 від 30.09.2015 року, № 6-698цс15 від 10.06.2015 року, № 6-127цс14 від 22.10.2014 року, № 6-116цс13 від 06.11.2013 року.

Отже, оскільки за умовами вказаного вище договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами (щомісячний мінімальний платіж), то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Як вказано вище, останні кошти позичальником вносилися на поповнення рахунку в лютому 2014 року, тобто, після 25.03.2014 року для кредитора починається перебіг строку позовної давності.

За твердженнями відповідачки матеріали справи не містять жодного доказу про її ознайомлення в письмовому вигляді з тарифами банку, умовами та правилами надання банківських послуг, про їх визнання, прийняття позивачем.

На вказаних Умовах, правилах, тарифах банку немає її підпису.

Відповідачка не визнає, що підписом у Анкеті - Заяві вона підтверджує свою згоду про те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та банком Договір, в розумінні правової природи договору.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Підпис сторін письмового договору має бути під усіма його умовами, про які домовилися сторони. Якщо сторони уклали змішаний договір, то умови різних договорів повинні міститися в письмовому тексті договору, підписаному сторонами.

Письмова заява позичальника від 20.07.2012 року, яка надана суду на підтвердження укладання договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою не містить елементів (пунктів) договору про прийняття істотних умов договору, які були покладені в основу розрахунку загального розміру кредитної заборгованості, і вказівки про те, що сторонами укладається змішаний договір.

Відповідно до судової практики банківські Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного суду України у справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, яка зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також в Умовах не зазначена дата їх прийняття чи затвердження. Позивачем не надано доказів того, від якого та по який час діяли положення Умов у тому варіанті, який представлений суду.

Відповідачка стверджує, що так як вказаний документ є одностороннім, то банк міг без відома і погодження сторони кредитного договору вносити в нього зміни в будь-який час без обмеження кількості та змісту цих змін.

Судом не надано належної оцінки доказам, які вказують на наявність відкритих у банку на ім'я відповідача декількох платіжних карт, декількох рахунків, заборгованість за якими врахована до загальної суми кредитної заборгованості, заявлених позовних вимог, а встановлення судом, що рахунки, заборгованість за якими є складовою суми кредитної заборгованості, є рахунками відкритими для обліку бонусів за здійснення покупок товарів за допомогою платіжних карток, побудовані на припущеннях, так як матеріали справи не містять належних доказів про це, і судом не надано належної оцінки цим рахункам та карткам до них, а те що ці рахунки, на думку суду, відкриті для обліку бонусів за здійснення покупок товарів за допомогою платіжних карток - не підтверджено, докази про це в матеріалах справи відсутні, і рішення побудовано лише на внутрішньобанківських документах.

Крім того, позивач вказує про те, що відповідачці надано кредитну картку, тобто одну кредитну картку, а в наданих суду виписках до письмових пояснень вказано про декілька карток, і жодного доказу належності їх відповідачці матеріали справи не містять.

Відповідачці було видано дві різні за призначенням платіжні карти.

Матеріали справи також не містять належного доказу про те, що саме відповідачці було видано банком пролонговану кредитну картку, розмір заборгованості за якою є предметом спору, а посилання суду при прийнятті рішення на внутрішньобанківські документи вказує на поверхневий підхід до оцінки доказів.

Відповідно до п.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом не надано належної оцінки розрахунку заборгованості, який було надано позивачем в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення розміру заборгованості, і наданий внутрішньобанківський розрахунок є недостатньо обґрунтований і такий, що не відповідає умовам, укладеним між сторонами та чинному законодавству,

В розрахунку заборгованості зазначено, що сума тіла кредиту складає 10 745 грн. 63 коп.

Як вбачається з наданого розрахунку, банком періодично нараховувались відсотки за користування коштами відповідачем (колонки 9, 10). Нараховані за місяць відсотки (колонка 9, 10) включались в загальну заборгованість відповідача та автоматично збільшувалася заборгованість за наданим кредитом (колонка 3). Нарахування відсотків відбувалося в зростаючому підсумку на суми, які капіталізувалися до суми основної заборгованості, яка є залишком поточної заборгованості за кредитом, тобто мало місце подвійне нарахування відсотків.

Наведене підтверджується випискою з карткового рахунку. Банк нараховував відсотки на всю заборгованість, в тому числі і на нараховані в попередніх місяцях відсотки. Таким же чином нараховувалася пеня, яка також включалась в суму заборгованості і на яку з наступного дня нараховувались відсотки. Підтвердженням цього є також виписка по картковому рахунку.

Нарахування відсотків на відсотки, а також нарахування відсотків на пеню (неустойку) суперечить положенням ст.ст.1048, 1054 ЦК України (які передбачають право банку одержувати проценти«від суми позики») та ч.2 ст.550 (заборона нарахування відсотків на неустойку).

З наданого Банком розрахунку неможливо встановити, чи відповідає дійсності сума нарахованих Банком відсотків у розмірі 33 032 грн. 66 коп.

Рішення суду оскаржено з мотивів неправильного і неповного дослідження судом доказів та ненадання їм оцінки, неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, що призвело до винесення необґрунтованого та незаконного рішення суду.

Колегія суддів вважає рішення постановленим з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи та з неповним дослідженням доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позову.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 10 745 грн. 63 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 385 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 10 745 грн. 63 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 385 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський