Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/869/17
Провадження № 2/553/628/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.11.2017 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Остапченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому вказує, що з 18.12.1999 року по 22.04.2011 року перебував з відповідачкою в шлюбі, вони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.09.2016 року з нього на утримання доньки стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 01 серпня 2016 року до досягнення нею повноліття. Вказує, що з 03.09.2014 року він перебуває в шлюбі з ОСОБА_4, а 02.06.2015 року у них народився син, ОСОБА_5. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року з нього на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 02 листопада 2016 року до досягнення ним повноліття, а також стягнуто з нього на утримання ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/16 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку. Тобто, з 02 листопада 2016 року загальний розмір стягнутих аліментів становить 31/48 або 64,58 % його заробітку, що перевищує максимальний розмір, встановлений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи обставини, що мають істотне значення, а саме: сплату аліментів на утримання сина та дружини; наявність батьків похилого віку, які проживають на тимчасово окупованій території та потребують додаткового утримання; необхідність забезпечення власного існування, а також враховуючи заборону займатися іншою оплачуваною роботою на законодавчому рівні у звязку з перебуванням на державній службі, стягнення надмірного розміру аліментів ставить його у скрутне матеріальне становище.

Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього щомісячно на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.09.2016 року на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до розміру 3/16 усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 листопада 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Провести перерахунок стягуваних аліментів за місцем стягнення відповідно до прийнятого судом рішення про їх новий розмір.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не з'явилась до суду, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність, недоведеність того факту, що після постановлення судового рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.09.2016 року про стягнення на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінилось матеріальне або сімейне становище позивача, що істотно впливає на можливість виконання ним аліментних зобов'язань. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з 18.12.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний згідно з рішенням Алуштинського міського суд АР Крим від 22.04.2011 року, та є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після припинення сторонами шлюбних відносин постійно проживає з матір'ю ОСОБА_2

ОСОБА_1 має постійне місце роботи, працює на посаді начальника сектору (відділення) Головного управління Національної поліції у м. Києві та отримує стабільний заробіток.

03 вересня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4. Вони є батьками малолітнього сина ОСОБА_5, який народився 02 червня 2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.09.2016 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 серпня 2016 року.

Згідно роз'яснень, наведених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи та, відповідно, був достовірно обізнаний про його зміст. При цьому, не викликає сумніву той факт, що відповідач повідомив суду про свій сімейний стан та наявність на утриманні другої малолітньої дитини. Вказані обставини були враховані судом при прийнятті рішення, яке ОСОБА_1 в установленому законом порядку не оскаржував, тим самим погодившись з тим, що має можливість сплачувати на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти щомісячно у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Вказане судове рішення вступило в силу та пред'явлено стягувачем до виконання. На підставі вказаного судового рішення з заробітної плати ОСОБА_1 утримуються аліменти, що об'єктивно підтверджується довідками з його місця роботи ГУ в м. Києві НП України № 552 від 27.03.2017 року, № 1130 від 14.07.2017 року.

В ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Після постановлення рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.09.2016 року було вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина та дружини.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року в справі № 755/16180/16-ц стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02 листопада 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на її утримання у розмірі 1/16 частину всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною - сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, трирічного віку, тобто до 02 червня 2018 року включно.

Вказане рішення ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржив, воно вступило в законну силу та звернуте до виконання. Вказане дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1, який був достовірно обізнаний про факт стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), визнав можливість сплачувати аліменти на іншу дитину та дружину до досягнення сином трьох років у розмірі, встановленому судом.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року було оскаржено третьою особою ОСОБА_2 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва залишене без змін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про зміну розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач вказує на те, що після постановлення рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2017 року сукупний розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання двох дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років, становить 31/48 або 64,58 % його заробітку та перевищує максимально допустимий розмір, встановлений в ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до норми ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Очевидним є те, що ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року регулює питання щодо розміру відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника під час примусового виконання виконавчих документів, а не визначає максимальний розмір аліментів, що можуть бути стягнуті судом з особи на утримання дітей та одного з подружжя.

Крім того, вказана норма встановлює, що розмір відрахувань із заробітної плати на стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 відсотків, що свідчить про відсутність перешкод для виконання обох судових рішення про стягнення з позивача по даній справі аліментів.

Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін після вирішення питання про стягнення аліментів.

При цьому, не викликає сумніву той факт, що обставини, на які позивач ОСОБА_1 посилається як на підставу для зміни розміру аліментів, в тому числі наявність на утримання малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, батьків похилого віку існували на час розгляду справи Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Доказів того, що після цього у позивача змінився матеріальний чи сімейний стан, позивачем суду не надано, при цьому, заробітна плата його значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений Законом України "Про Державний бюджет на 2017 рік", не перетне вказаний мінімум за умови утримання усіх аліментів у розмірі, встановленому в ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. Відповідно, такими, що не підлягають задоволенню, суд визнає і позовні вимоги про проведення перерахунку стягуваних аліментів за місцем стягнення відповідно до прийнятого судом рішення про їх новий розмір, які є похідними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в розгляді справи, але не були присутні при проголошенні рішення в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_9