Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 грудня 2016 року, позовну заяву залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права, просить скасувати вказані ухвали.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 19 червня 2013 року відповідач ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_7 кошти у розмірі 15 100 доларів США для розрахунків за квартиру для сина ОСОБА_6, що на момент отримання позики становило 120 000 грн., борг зобов'язалася повернути до 19 вересня 2013 року.

У забезпечення повернення боргу, відповідачі передали кредиторові ОСОБА_7, правонаступником якого, в зв'язку зі смертю останнього, є ОСОБА_4, оригінали документів на квартиру АДРЕСА_1, а саме: технічний паспорт, договір дарування на квартиру, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що зазначено в розписці.

В силу вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України позивача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду даної справи.

Однак, не зважаючи на те, що позивач та його представник були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судові засідання 19 січня 2015 року, 03 лютого 2015 року та 17 лютого 2015 року не з'явилися.

Згідно з ч. 3 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що позивач та його представник без поважних причин не з явилися у судові засідання, а тому наявні правові підстави для застосування норм ч. 3 ст. 169 ЦПК України.

Крім того, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд вірно зазначив, що порушення вимог ст. 11-1 ЦПК України тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 361 КК України, а не скасування ухвали, яка була постановлено відповідно до норм процесуального права.

Разом з тим, ОСОБА_6 не вказав, які його права як відповідача порушено оскаржуваною ухвалою.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К. Гримич