Справа № 236/3193/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Краснолиманський міс ький суд Донецької області у складі: головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю секретаря - Ковнєрової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу без участі сторін по скарзі ОСОБА_1, заінтересовані особи: Будьонівський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

03.11.2017 ОСОБА_1 звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця(а.с.2-3). В обґрунтування скарги зазначила, що 02.09.2011 Петровським районним судом м. Донецька був виданий виконавчий лист № 2-285/11 про стягнення з неї ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарної суми боргу на загальну суму 701 191,38 гривень. На підставі вищезазаначеного виконавчого листа 09.11.2011 постановою державного виконавця ВДВС Будьонівського РУЮ м. Донецька ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження № 29867975 та винесено постанову про арешт майна ОСОБА_1А.(боржника). 08.04.2013 вказане виконавче провадження державним виконавцем було закрито та винесено постанову про повернення виконавчого документу ПАТ «УкрСиббанк» (стягувачу), визначено строк для повторного його предявлення для виконання до 08.04.2014, проте накладені арешти та заборони зняті не були. При повторному зверненні стягувача з виконавчим листом для виконання, державним виконавцем ВДВС Будьонівського РУЮ в м. Донецьку постановою від 04.09.2013 було відкрито виконавче провадження № 39586150, та накладено арешт на все належне майно боржника ОСОБА_1 в межах сум звернення стягнення та заборонено його відчудження, повторний арешт та заборона 10.09.2013 були зареєстровані у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за номером 13894927. Вказаний виконавчий лист разом з постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 20.05.2014 року було надіслано стягувачу - АТ«УкрСиббанк», та визначений строк для повторного його предявлення до 20.05.2015, виконавче провадження було завершено. При поверненні виконавчого документу стягувачу, державним виконавцем арешт на майно та заборона також зняті не були. В строк до 20.05.2015 стягувач повторно не пред'явив виконавчий документ до примусового виконання. Таким чином, скаржник вважає, що станом на 13.10.2017 немає законних підстав для арешту майна. ОСОБА_1А зверталася до ВДВС з заявою про зняття арешту з її майна, однак отримала відмову в задоволенні своїх вимог. Про існування арештів скаржник дізналась лише 20.07.2017 при зверненні до нотаріуса Київського міського нотаріального округу. Просить поновити строк на звернення до суду зі скаргою та зобовязати ВДВС Будьонівського РУЮ у м. Донецьку зняти арешт та скасувати заборону на відчудження з усього належного їй майна, накладених на підставі зазначених постанов.

В судове засідання 12.12.2017 ОСОБА_1 не прибула, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, просить скаргу розглянути без участі, про що суду надала відповідну заяву (а.с. 49).

Заінтересована особа: Будьонівський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, уповноважений представник ОСОБА_5 у судове засідання не прибула, проте надала суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, відповідно до заперечення на скаргу просить прийняти рішення згідно з нормами діючого законодавства (а.с.42-46).

Представник ПАТ «УкрСиббанк» до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи судовою повісткою (а.с.48).

Дослідивши матеріали скарги та надані докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ (ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що рішенням Петровського районного суду м. Донецька 15.04.2011, яке набрало законної сили 29.06.2011, позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно загальну суму заборгованості та судових витрат у розмірі 701191, 38 гривень(а.с.50-53), на підставі чого 02.09.2011 був виданий виконавчий лист № 2-285/11 (а.с.6,34).

09.11.2011 державним виконавцем Ангеліним О.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 29867975 та накладено арешт на майно, що належить боржнику та оголошення заборони на його відчуження(а.с.7), які 18.11.2011 були зареєстровані у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за номером 11858253(а.с.13).

Постановою від 08.04.2013 виконавчий лист на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто стягувачеві, строк повторного предявлення виконавчого документа 08.04.2014(а.с.8-9).

04.09.2013 державним виконавцем Ангеліним О.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 3586150 та повторно накладено арешт на майно, що належить боржнику та оголошення заборони на його відчуження(а.с.7), які 10.09.2013 були зареєстровані у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за номером 13894927(а.с.12).

Відповідно до п.2.ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року, виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщоу боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документу з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 21.04.1999 року, не тягне за собою зняття арешту з всього майна боржника, який було накладено постановою державного виконавця

Згідно п.5 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Постановою від 20.05.2014 виконавчий лист на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року повернуто стягувачеві, строк повторного предявлення виконавчого документа 20.05.2015 (а.с.8-9).

На момент повернення виконавчого документа, а саме 20.05.2014, відповідно до ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на той час, виконавчий документ предявляється до виконання органу державної виконавчої служби протягом року, тобто до 20.05.2015, якщо інші строки не передбачені законом.

Разом з тим, відповідно до Розділу XIII Перехідних Положень Закону України «Про виконавче провадження», від 02 червня 2016 року за № 1404-VIII, що набрав чинності з 05.10.2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на момент розгляду цієї скарги судом, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Ст. 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання що оскаржувані рішення і дії державного виконавця були прийняті і вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця. Скаржником (боржником)не надано будь-яких доказів, які можуть довести бездіяльність державного виконавця неправомірною. Крім того, скаржником (боржником) не надано доказів, які б доводили наявність підстав для зняття арешту з його майна.

Окрім того, відповідно до ст.385 ЦПК України, скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Суд звертає увагу, що скаржник(боржник) звернулась до суду відповідно до штампу на конверті 13.10.2017(а.с.15), про наявність порушення її права дізналася 26.07.2017, про що свідчить копія заяви щодо зняття арешту з майна адресованого Будьонівському районному відділу державної виконавчої служби м. Донецьк(а.с.10-11), відповідь на яку 14.08.2017 за вих.№14.47-1214 направлено на адресу скаржника(а.с.37-39), а тому скаржником пропущено строк звернення до суду зї скаргою на бездіяльність державного виконавця Будьонівського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Заявник, звертаючись до суду зі скаргою, судовий збір не сплачував. Оскільки скарга задоволенню не підлягає, то відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 383 - 388 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції від 21.04.1999 року, ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року за № 1404-VIII, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду - відмовити.

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи: Будьонівський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася в м. Талгар, Казахстан, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави (Отримувач коштів Краснолим.УК/отг м.Красний Лиман/ 22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37894853, Банк отримувача ГУДКУСУ у Донецькій області, Код банку отримувача (МФО) 834016, Рахунок отримувача 0564, Код класифікації доходів бюджету 22030101 "Судовий збір" (Державна судова адміністрація України, 050)) судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок грн. 00 коп.) гривень.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після постановлення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя -