Справа № 2-1175/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі Горбані О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА», заінтересовані особи: ОСОБА_1, Подільський районний відділ Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві (надалі Подільський РВДВС м.Києва ГТУЮ у м. Києві) на дії та рішення державного виконавця Харитоненко Катерини Вікторівни, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Подільського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Харитоненко К.В. та просить поновити строк для звернення зі скаргою на постанову від 29.08.2017 р. Подільського РВДВС м.Києва ГТУЮ у м. Києві про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП № 51879144; скасувати постанову від 29.08.2017 р. Подільського РВДВС м.Києва ГТУЮ у м. Києві про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП № 51879144 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 34549,05 грн. та зобов'язати Подільський РВДВС м.Києва ГТУЮ у м. Києві поновити виконавче провадження № 51879144 щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 34549,05 грн. на підставі виконавчого листа № 2-1175/11, виданого Подільським районним судом м.Києва від 14.11.2011 р.

Вимоги скарги обґрунтовує тим, що 29.08.2017 р. державним виконавцем Подільського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Харитоненко К.В. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 51879144 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-1175/11, виданого Подільським районним судом міста Києва 14.11.2011 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» суми боргу у розмірі 34 549,05 грн. Зазначена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві була отримана ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» 02.10.2017 р. Скаржник вважає, що державним виконавцем неправомірно повернутий виконавчий лист, оскільки ним не в повній мірі вжито заходів по примусовому виконанню виконавчого листа відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

До початку судового засідання від представника заявника надійшла заява, в якій він просив розглядати справу у його відсутність та вимоги скарги задовольнити.

В судове засідання представник Подільського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію до суду надійшли письмові заперечення, згідно з якими державний виконавець просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки ним було вжито всі заходи по примусовому виконанню виконавчого листа відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, просив розглядати справу у його відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі ст. 379 ч. 2 ЦПК України їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

14 листопада 2011 р. Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» суми боргу у розмірі 34 549,05 грн.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної статті передбачено права та обов'язки виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою державного виконавця по ВП № 51879144 від 29.08.2017 року повернуто виконавчий документ стягувачеві виданий на підставі виконавчого листа №2-1175/11 Подільського районного суду міста Києва від 14.11.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» суми боргу у розмірі 34 549,05 грн.

Вказана постанова отримана скаржником 02.10.2017 р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов'язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Положення ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачає, що державний виконавець виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Також, при виконанні судових рішень державний виконавець має право безперешкодно входити в жилі та інші приміщення боржника - фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх у встановленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там знаходиться та на яке можливо звернути стягнення.

Державним виконавцем не спростовано належними та допустимими доказами доводи стягувача про те, що ним не було здійснено вказаних дій, що свідчить про неповноту здійсненних ним заходів із примусового виконання виконавчого листа №2-1175/11.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачеві.

Зокрема, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, виконавцем не було вжито заходів щодо розшуку рухомого та нерухомого майна боржника та інших дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що свідчить про неповноту вчинення виконавцем дій у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» за період з часу відкриття виконавчого провадження до часу повернення виконавчого документу стягувачу.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» наголошується, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у своєму рішенні «Шмалько проти України» зазначав, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

З врахуванням вищевикладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.08.2017 року ВП № 51879144 не були вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, державним виконавцем не були вжиті усі можливі заходи для примусового виконання судового наказу, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», а тому наявні всі підстави для визнання таких дій незаконними, що в свою чергу є підставою для скасування вказаної постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, копія оскаржуваної постанови органу ДВС від 29.08.2017 р. була отримана ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА», як стягувачем, 02.10.2017 р. (вх.№ 631/01.2-15), що підтверджено супровідним листом до постанови. Скарга на дану постанову здана на пошту у встановлений законом строк - 06.10.2017 р., а тому строк на звернення до суду заявником не пропущений.

Водночас, вимоги скаржника в частині, щодо зобов'язання державного виконавця поновити виконавче провадження - не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, оскільки законом передбачено, наслідки коли постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною, то зобов'язувати державного виконавця поновити виконавче провадження не має підстав, оскільки ці дії є повноваженнями державного виконавця.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 6, 11, 18, 32, 41, 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на день виникнення правовідносин, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА», заінтересовані особи: ОСОБА_1, Подільський районний відділ Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві на дії та рішення державного виконавця Харитоненко Катерини Вікторівни - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії держаного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Харитоненко Катерини Вікторівни при винесенні постанови по виконавчому провадженні № 51879144 від 29 серпня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Скасувати постанову держаного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Харитоненко Катерини Вікторівни від 29 серпня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №51879144 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1175/11, виданого Подільським районним судом м. Києва 14.11.2011 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» суми боргу у розмірі 34 549,05 грн.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяН. М. Ларіонова