АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6980/17 Справа № 180/632/17 Головуючий у 1 й інстанції - Тананайська Ю. А. Доповідач - Свистунова О.В.
Категорія 69
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1
на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року
по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2017 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із заявою, в якій просив встановити юридичний факт прийняття ним участі в бойових діях на території Республіки Афганістан у складі військової частини № НОМЕР_1 в період із 7 січня 1982 р. по 19 січня 1982 року.
Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він проходив строкову військову службу у Прикордонних військах СРСР, які підпорядковувались Комітету державної безпеки СРСР з 29 жовтня 1979 року у військовій частині НОМЕР_2 . Наказом начальника військової частини від 4 січня 1982 року № 2 його було направлено у відрядження в пмт Тахта-Базар до військової частини НОМЕР_1 , звідки його було направлено до Республік Афганістан, де він знаходився в період з 7 січня по 19 січня 1982 року. Згідно довідки документи, які б підтвердили факт його перебування в Республіки Афганістан, знищені пожежею. Він неодноразово звертався із заявою про надання статусу учасника бойових дій, але було відмовлено в звязку з тим, що наявні документи не підтверджують участь в бойових діях.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року заяву задоволено.

Встановлено факт участі ОСОБА_1 в бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 з 7 по 19 січня 1982 року.

У апеляційній скарзі Дніпропетровський обласний військовий комісаріат просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що в період з 28 жовтня 1979 року по 10 лютого 1982 року ОСОБА_1 проходив строкову військову службу.

Згідно довідки Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ №21/59/Н-6968 від 21.03.2008 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , водій роти забезпечення, знаходився у відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 смт. Тахта-Базар Туркменської РСР з 4 січня 1982 року по 19 січня 1982 року. Підтвердити періоди участі в бойових діях на території Республіки Афганістан у 1982 році ОСОБА_1 не можливо, оскільки, документи військової частини НОМЕР_1 за 1980-1985 роки практично втрачені в результаті пожежі в частині.

Як убачається з архівної довідки № 21/59/В-14914 від 25.07.2012 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 4 січня 1982 року рядові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 вибули у відрядження до смт. Тахта-Базар. Наказом командира частини 2420 № 17 від 19 січня 1982 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 прибули із відрядження.

Військовослужбовці ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 знаходились у службовому відрядженні на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 смт.Тахта-Базар з 7 січня 1982 року по 19 січня 1982 року.

Відповідно до наказу МБ РФ від 2.05.1993 року № 0119 військова частина № НОМЕР_1 входить до переліку військових частин та підрозділів прикордоний військ КДБ СРСР, направлених для надання військової допомоги Республіці Афганістан.

У судовому засіданні у суді першої інстанції свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 суду показали, що проходили військову службу разом з ОСОБА_1 , водіями в частині НОМЕР_2 . В січні 1982 року були направленні у відрядження в частину НОМЕР_1 , потім, перевозили до республіки Афганістан боєприпаси, їхали всі разом в колоні. А тому усі мають статус учасника бойових дій.

У підтвердження зазначених показів свідків судом досліджувались посвідчення ОСОБА_4 НОМЕР_3 та ОСОБА_2 НОМЕР_4 , відповідно до яких зазначені особи мають статус ветерана війни- учасника бойових дій.

Встановлення зазначеного факту необхідно для отримання ОСОБА_1 статусу ветерана війни.

Посилання апеляційної скарги на те, що дані обставини не можуть бути встановлені в порядку окремого провадження, тому слід закрити провадження, колегія суддів не може прийняти до уваги, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Оскільки, встановлення зазначеного факту необхідно для отримання ОСОБА_1 статусу ветерана війни, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з абзацами 1 і 3 пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Перелік держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Переліком держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що Афганістан віднесено до переліку держав, на території якої в період з квітень 1978 р. -грудень 1989 р. проходили бойові дії.

Вказаний факт, що підтверджує проведення бойових дій на території інших держав згідно із ч. 2 статті 61 ЦПК України не потребує доказування, так як є загальновідомим.

Проте, у відповідності до вимог чинного законодавства встановлено та визначено порядок щодо встановлення участі в бойових діях.

Зокрема, для виконання вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", постанов Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни" (із змінами), від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", від 13 січня 1995 року № 16 "Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та від 20 серпня 2014 року № 413 "Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення" - Міністерством оборони України видано наказ від 07.05.2015 року №200, «Про затвердження Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості», реєстрація у Міністерстві юстиції України 14.05.2015р. за №531/26976.

Згідно цього наказу, зобов`язано утворити комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій в Міністерстві оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України, військовій частині НОМЕР_5 та військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах /п. 2 Наказу/.

Саме, на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил, колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації /п. 9 Положення/.

Прийняття Комісією рішення проводиться шляхом голосування та вважається правомочним, коли за нього проголосувало не менше половини її членів (п. 16 Положення). Рішення комісії оформлюється протоколом (п.17) .

Зазначеним наказом не визначено повноважень обласних військових комісаріатів щодо втручання у роботу Комісії та керування роботою комісії.

Таким чином, законодавством передбачено порядок встановлення факту перебування на території держав де вились бойові дії та встановлення відповідного статусу для осіб, що є учасниками таких подій.

Судом першої інстанції не надано належного обґрунтування висновку, що іншим чином заявник не має можливості встановити вказаний факт, що не відповідає вимогам чинного законодавства та призвело до порушено приписів ч. 2 статті 256 ЦПК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зокрема, пунктом 2 визначено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали Внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому главою 31-а ЦПК (1502-06).

Крім того, листом Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, також визначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах тощо.

Таким чином, оскільки, факт який бажає встановити заявник пов`язаний саме з обставинами його участі у бойових діях на території республіки Афганістан для отримання у подальшому ОСОБА_1 статусу ветерана війни, колегія вважає, що дані обставини не можуть бути встановлені в порядку окремого провадження.

Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обоє`язки та якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Рішення по даній справі впливає на права, інтереси та обов`язки Дніпропетровського обласного військового комісаріату, тоді як відповідно до Положення покладено обов`язок щодо розгляду документів які подаються громадянами України для встановлення статусу на Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій при Дніпропетровському ОВК.

В порядку окремого провадження, згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України, розглядають заяви на підтвердження чи відсутності неоспорюваного права.

Відповідно до ч.4 ст. 256 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду, згідно із ч. 6 статті 235 ЦПК України.

За таких обставин, на підставі ст.. 256 ЦПК України суд першої інстанції повинен був залишити заяву заявника без розгляду та роз`яснити заявнику, що встановлення факту повинно розглядатись в порядку загального цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Інших вимог, а ніж ті що були заявлені в суді першої інстанції, сторонами не заявлялось.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відкривши провадження у справі, у подальшому порушив вимоги чинного законодавства в ході розгляду справи. У відповідності до вимог чинного законодавства не визначив правильне коло осіб, які мають приймати участь у справі, а встановивши, під час розгляду справи у порядку окремного провадження, що у даних правовідносинах виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, не залишив заяву без розгляду та не роз`яснив заінтересованими особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а заява заявника на підставі ст. 256 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду з роз`ясненням заявнику, що встановлення факту повинно розглядатись в порядку загального цивільного законодавства, а тому, він не позбавлений права звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 209, 235, 256, 308, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного військового комісаріату задовольнити частково.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року скасувати та залишити заяву без розгляду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко