Справа №592/5389/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1525/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 липня 2017 року

у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, який 05.07.2017 року остаточно уточнивши, обґрунтовував свої вимоги тим, що з 19.07.2007 року позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське МНВО», працюючи в управлінні по монтажу, наладці та сервісному обслуговуванню устаткування на посаді котельника третього розряду. 23.01.2017 року ОСОБА_3 був звільнений за власним бажанням у звязку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи ПАТ «Сумське НВО» була нарахована заробітна плата, яка відповідачем станом на день звернення позивача з позовом до суду не виплачена, що дає підстави для стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (січень - 6, лютий 20, березень 22, квітень - 20, травень 20, червень 21, липень 8. Загалом 117 робочих днів х 214,29 грн. (середньоденна заробітна плата) = 25 071,93 грн.). Своєчасне не проведення розрахунку різко вплинуло на якість життя позивача та його сімї, а саме: харчування, сплату комунальних платежів, пересування громадським транспортом, можливість купівлі продуктів харчування та ліків, що привело до моральних страждань позивача та втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя та спричинило моральну шкоду, яку він оцінює в 30 000, 00 грн.

Просив стягнути з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача: заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі в сумі 25 882,95 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 071, 03 грн. а також моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.07.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі в розмірі 25 882,95 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 25 071,93 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське МНВО», посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 25 882,95 грн. до 14571,72 грн., з послідуючим утриманням податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції при визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не врахував той факт, що у ПАТ «Сумське НВО» діє режим неповного робочого тижня (понеділок, вівторок, середа), встановлений наказом товариства № 75 від 21.03.2014 року.

В іншій частині рішення місцевого суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити.

Позивач та його представник проти скарги заперечили та просили рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення в оскарженій частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було здійснено виплату позивачу всіх належних йому від підприємства сум у строки встановлені ст. 116 КЗпП України, тому є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.01.2017 року по 12.07.2017 року, заявлений позивачем.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду через неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Матеріалами цивільної справи доведено, що з 19.07.2007 року по 23.01.2017 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ«Сумське НВО», працював на посаді котельника третього розряду в бригаді №1 управління з ремонту, наладки та сервісного обслуговування устаткування товариства.

До звільнення позивач з 1 по 8 листопада 2016р. перебував на простої, 9 по 29 листопада 2016р. перебував у відрядженні за кордоном і працював у режимі роботи того підприємства, 3 по 23 січня 2017р. у відпустці.

Наказом ПАТ «Сумське НВО» № 625/вк від 23.01.2017 року його звільнено з роботи за власним бажання у звязку з невиконанням власником умов колективного договору, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 3).

З довідки ПАТ «Сумське НВО» № 16-07/683 від 26.06.2017 року вбачається, що сума заробітної плати, яка підлягає виплаті ОСОБА_3 складає 25 882,95 грн. Середньоденна заробітна плата позивача без вирахування НДФО та військового збору становить 214,29 грн. (а.с.18).

Відповідно до наказу №75 від 13.03.1998р. «Про встановлення режиму неповної робочої неділі» з 26.05.2014р. на підприємстві для усіх працівників встановлено неповну робочу неділю з режимом роботи трьохденна неповна неділя, робочі дні: понеділок, вівторок, середа. У разі необхідності виробничого завантаження та оперативної необхідності виконання деяких видів робіт на певний період, за умови наявності бажання у працівника на виконання роботи у додаткові дня ( четвер, пятниця), окремі (необхідні працівники за їх письмовою згодою залучаються до роботи на період виконання такої роботи в додаткові дні.

Для працівників структурного підрозділу монтажу налагодження та сервісного обслуговування, в якому працював позивач, встановлено вищезазначений режим роботи.

За повідомленням директора з персоналу товариства працівники комплексної бригади №1, до якої входив позивач у період з 1 січня по 12 липня 2017р. працювали по різному і за чотирьох та пятиденному режиму працювали тільки за умов виробничого завантаження, та оперативної необхідності за письмовою згодою працівника.

За наведених обставин місцевий суд помилкового при проведенні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку застосував пятиденний графік режиму роботи у період з 24.01.17 по 12.07.12. в кількості 117 робочих днів, так як враховуючи фактично встановлений режим роботи на підприємстві кількість робочих днів до ухвалення рішення складає 68 днів.

На час перегляду справи апеляційним судом заборгованість по заробітній платі виплачена.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Отже, ОСОБА_3 працював за індивідуальним графіком роботи, який був погоджений з ним адміністрацією підприємства.

Таким чином, кількість робочих днів на підприємстві за період з 24.01.2017 року по 12.07.2017 року складає 68 робочих днів (січень - 4 робочі дні (24, 25, 30, 31), лютий - 12 робочих днів (1, 6, 7, 8, 13, 14, 15, 20, 21, 22, 27, 28), березень 12 робочих днів (1, 6, 7, 13, 14, 15, 20, 21, 22, 27, 28, 29), квітень - 11 робочих днів (3, 4, 5, 10, 11, 12, 18, 19, 24, 25, 26), травень - 12 робочих днів ( 3, 8, 10, 15, 16, 17, 22, 23, 24, 29, 30, 31), червень - 11 робочих днів ( 5, 6, 7, 12, 13, 11, 14, 19, 20, 21, 26, 27), липень 6 робочих днів (3, 4, 5,10,11,12)).

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги проте, що розрахунок робочого часу позивача у січні-липні місяцях 2017 року слід розраховувати за режимом неповного робочого часу відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 року, колегія суддів визнає обґрунтованими і такими, що дають підстави для зміни рішення в оскарженій частині та зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 12.07.2017 року до 14 571,72 грн. (214,29 грн. х 68 робочих днів), який підлягає стягненню на користь позивача через не виплату суми розрахунку у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зміні шляхом зменшення такої суми до 14571,72 грн.

Також, у зв'язку з прийняттям колегією суддів нового рішення в оскарженій частині відповідно до ст. 88 ЦПК України рішення місцевого суду підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору в розмірі 640,00 грн. тільки в частині вимог про стягнення заробітної плати. Проте при подачі позову ним не було сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за подання якої він не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 704,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення місцевого суду в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Проте враховуючи, що у зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь держави підлягав би стягненню судовий збір у розмірі 1280 грн. за розгляд справи місцевим судом в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів визнає за можливе вирішення питання розподілу судових витрат шляхом взаємозаліку. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 576,00 грн. (1280грн.-704,00грн.) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319, 324 ЦПК України

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 липня 2017 року змінити в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2017 року по 12 липня 2017 року в сумі 14 571 (чотирнадцять тисяч пятсот сімдесят одну) гривню 72 копійки з подальшим відрахуванням податків та інших обовязкових платежів та в дохід держави 576,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: