Справа № 583/701/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Р.В.,

при секретарі Зубатовій І.В.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

представників третьої особи Мороховської Н.В., Гмирі В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, Сумської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2017 року позивачі звернулись до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним. 28.04.1990 р. батьки неповнолітнього позивача по справі ОСОБА_1 уклали шлюб. В свідоцтві про народження ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_6 зазначений батьком. За час спільного життя подружжя набуло право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_3. Спільне життя не склалося, бо батько - ОСОБА_6 пиячив, зраджував дружині. Мама - ОСОБА_10, намагалася зберегти сімейне життя заради їх спільних дітей: сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_6 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, за хуліганство. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 30.03.2011 р. з відповідача ОСОБА_6 стягнуті аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття. Аліменти не виплачувалися з вини ОСОБА_6 створювалась заборгованість, яку він не погашав, але примушував дружину ОСОБА_10 подавати до ВДВС заяви про нібито погашення заборгованості, хоча ніякого погашення не відбувалось. Відповідач створював тиранію стосовно дружини і дітей, неповнолітній ОСОБА_1 опинявся у небезпечних для себе умовах проживання з вини ОСОБА_6 Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_10 до суду з позовом про усунення перешкод у володінні та користуванні житлом, вселення, встановлення порядку володіння та користування жилими та господарчими приміщеннями, встановлення порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду, Сумської області, від 12.05.2011 р. вказаний позов залишено без розгляду за заявою ОСОБА_10 у зв'язку з обіцянками ОСОБА_6 припинити насильство в сім'ї. Але все починалося спочатку. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.06.2011 р. шлюб між батьками позивача розірвано за ініціативою матері. Відповідач ОСОБА_6 постійно зловживав алкогольними напоями, погрожував дружині позбавленням життя, були погрози і на адресу дітей. Він практично все життя байдуже ставився до свого сина, не цікавився його життям та проблемами. 02.06.2012 відповідач пройшов курс лікування від алкогольної залежності, але знову запив та почав гуляти з іншою жінкою. Відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, але фактично він проживає з іншою жінкою по АДРЕСА_2. З серпня 2015 р. ОСОБА_6 та його співмешканка почали тиснути на ОСОБА_10, погрожуючи розправою. 15.09.2015 р. ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_10 про визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя. Матір ОСОБА_10 05.10.2015 року зверталася із заявою у службу у справах дітей з метою захисту прав сина ОСОБА_1 Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.10.2015 р. позов ОСОБА_6 задоволено, визнано право власності подружжя на спільне майно по ? частині на кожного. Наступного дня ІНФОРМАЦІЯ_6 року маму - ОСОБА_10 знайшли повішеною в будинку по АДРЕСА_3, Сумської області. Батько позивача - ОСОБА_6 після смерті матері чинив перешкоди в користуванні будинком. З дня смерті матері позивач ОСОБА_1 став постійно проживати з бабусею ОСОБА_2 Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 11.02.2016 р. встановлено над неповнолітнім ОСОБА_1 піклування та призначено ОСОБА_2 піклувальником ним. З ІНФОРМАЦІЯ_6 р. і по день звернення до суду з даним позовом - 15.03.2017 р. відповідач надіслав поштою на утримання сина декілька одноразових за місяць поштових переказів по 100,00 грн. на загальну суму 700,00 грн. Починаючи з моменту винесення судового рішення від 11.02.2016 р. про визначення піклування над неповнолітнім ОСОБА_1 нічого не змінилося. Навпаки, відповідач створював перешкоди синові у захисті права власності на спадкове майно після смерті матері. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 06.12.2016 р. задоволений позов ОСОБА_11, неповнолітнього ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього позивача законного представника ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_6 про визнання спільним сумісним майно подружжя та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області рішення суду 1 інстанції залишено без змін. З боку відповідача простежувалися дії, спрямовані на позбавлення права власності рідного неповнолітнього сина ОСОБА_1 та умисного створення перешкод на реалізації права на спадкове майно за заповітом після смерті матері. Весь час з моменту смерті матері відповідач не цікавився долею неповнолітнього сина ОСОБА_1, позбавив можливості сина використовувати рідний будинок, змінив ключі у житловому будинку, навіть не дав можливість взяти власні речі на зимній період та для навчання. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 22.04.2016 р. за № 2-487/2011 замінено сторону виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом, виданим Охтирським міськрайонним судом від 30.03.2011 р. стягувача ОСОБА_10 на законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 - піклувальника ОСОБА_2 Аліменти на належному рівні відповідачем не сплачуються. Станом на 06.02.2017 р. загальний розмір заборгованості складає 27982,29 грн. Весь тягар утримання неповнолітнього ОСОБА_1 залишився на бабусі ОСОБА_2, визначеного піклувальника за рішенням суду. Відповідач втратив інтерес до неповнолітнього сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні, матеріальної допомоги не надає, долею та розвитком сина не цікавиться, проявляє повну байдужість. Крім того, проявляє умисні дії на перешкоду реалізації прав та інтересів неповнолітнього сина щодо отримання спадщини після смерті матері. Тобто відповідач ухиляється від виховання дітей, свідомо нехтуючи своїми обов'язками, безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, хоча за станом свого здоров'я та матеріального забезпечення позивач має можливість приймати участь в утриманні та вихованні сина. В зв'язку з чим просять позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі ОСОБА_2, неповнолітній ОСОБА_1 та представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили вимоги задовольнити. Крім того, позивач ОСОБА_1 повідомив суду, що лише після звернення до суду із зазначеним позовом відповідач став телефонувати та намагатись зустрітись із ним, підкупити його, щоб той відмовився від позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що неодноразово намагався спілкуватись з сином, але той не бажає цього, приходив в технікум до сина, намагався йому дати 500 грн., але ОСОБА_1 відмовився від грошей. Аліменти сплачує по мірі можливості, бо офіційно не працює і має мінливий дохід. Вважає, що сина підмовила бабуся і саме тому він упереджено ставиться до батька і не бажає з ним спілкуватись будь-яким чином. Крім того, відповідач наполягав на тому, що не заперечував проти прийняття спадщини сином і не чинив йому перешкод у користуванні майном, в тому числі і будинком. Наголошував на тому, що його, як батька, турбує той факт, що з того часу як ОСОБА_2 стала опікуном сина, син став погано навчатися, був позбавлений стипендії, змарнів, схуд, став вести себе не стримано. Вважав, що ОСОБА_2 не виконує належним чином своїх обов'язків опікуна, не забезпечує належне виховання та матеріальне забезпечення його сина, вчиняє такі дії заради своєї власної матеріальної вигоди. Відповідач зазначив, що завжди жив для дітей, ніколи від них не відмовлявся, збудував для них великий будинок, придбав у будинок всю необхідну техніку для домашнього вжитку, забезпечив всі необхідні побутові умови, купив новітню на той час комп'ютерну техніку. На протязі з березня 2011 року по жовтень 2015 року повністю забезпечував своїх дітей та колишню дружину всім необхідним, тобто опалював будинок в 200 м2, сплачував за електроенергію, газ, інтернет, стаціонарний і мобільні телефони, забезпечував холодне і гаряче водопостачання, доглядав за домашнім господарством, а саме тримав свиней, нутрій, курей. При цьому, діти щорічно за його кошти їздили відпочивати на море, святкували дні народження, відповідач оплачував навчання доньки в Банківській академії, за його рахунок зіграли весілля доньки. Колишня дружина не мала до нього будь-яких матеріальних претензій, що і засвідчувала у виконавчій службі своїми розписками про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. В даний час його здоров'я погіршилось, є необхідність в оперативному лікуванні, але в силу своїх можливостей вирішив поки що не лягати на стаціонарне лікування і заробити коштів, щоб в першу чергу сплачувати аліменти на утримання сина.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що відповідач любить свого сина, намагається забезпечувати його, приймати участь у його вихованні, пропонував синові проживати разом у співмешканки, де син буде забезпечений усім необхідним, але ОСОБА_1 не виявив такого бажання. Під час визначення піклувальника відповідач сподівався на те, що син буде отримувати материнську увагу, яку йому забезпечить бабуся, а відповідач, в свою чергу, забезпечить батьківську увагу, але сталося не так. Батько передавав гроші синові, але той повертає їх через знайомих. Представник відповідача вважав, що з часом ситуація зміниться. Отже, на даний час відсутні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача по справі.

Представники третьої особи Мороховська Н.В., Гмиря В.П., в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити та позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, оскільки той не виконує свої батьківські обов'язки і навіть не приїхав на засідання комісії, де розглядалось питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1.

Заслухавши думку позивачів та представників, відповідача та його представника, представників третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.04.1990 р. укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_12, після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині ОСОБА_6 (а.с. 15, том 1).

Від шлюбу 09.08.2000 року народився ОСОБА_1, батьками якого в свідоцтві про народження записані ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (а.с.16, том 1).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі № 2-489/11 від 20.06.2011 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 розірвано (а.с. 18, том 1).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду, Сумської обл. №583/3094/15-ц; провадження 2/583/1174/15, позовні вимоги ОСОБА_6 до колишньої дружини ОСОБА_10 були задоволені. Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_10 право спільної сумісної власності на домогосподарство, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, в рівних частках по ? частині за кожним. (а.с. 26-27, т. 2)

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 р. ОСОБА_10 померла (а.с. 20, том 1).

Звертаючись до суду 26.10.2015 р. із вимогою до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав неповнолітній ОСОБА_1 в подальшому від зазначеної вимоги відмовився, подавши разом із ОСОБА_14 позовну заяву про зміну позовних вимог від 25.1.2015 р.

За результатом розгляду зазначеного позову рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі № 583/3479/15-ц від 11.02.2016 р. встановлено над неповнолітнім ОСОБА_1 піклування та призначено ОСОБА_2 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_1 (а.с. 23-27). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 29.03.2016 р. рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.02.2016 р. у цій частині залишено без змін. (а.с. 28-30, том 1).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі № 583/1914/16-ц від 06.12.2016 р. позовні вимоги ОСОБА_11, ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майна подружжя та визнання права власності на майно в порядку спадкування задоволені повністю. Визнано, що придбані за час спільного проживання подружжя та за спільні кошти подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_10 трактор колісний марки ЮМЗ-6, 1979 року випуску, починаючи з 10.07.2015 року; причіп марки 2ПТС-4, 1985 року випуску, починаючи з 17.07.2015 року; причіп до легкового транспортного засобу моделі «Степок», 1994 року випуску; металевий плуг до трактору; металевий захват до трактору; металевий культиватор до трактору; два металевих підйомники до трактору; меблева спальня «Екстаза», шафа, телевізор «Samsung», ДВД марки «Samsung», холодильник «Дніпро», пральна машина фірми «LG», ліжко, станція на воду фірми «Pedrollo», бойлер фірми «Ariston», мікрохвильова піч «Samsung», пилосос «Samsung», є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10, при її житті, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року та ОСОБА_6 з визначенням за кожним із співвласників спільного майна ідеальну частку на перелічене майно у рівних частках, тобто по ? за кожним. Визнано за спадкоємцями ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, та неповнолітнім ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, в порядку спадкування за заповітом після смерті рідної матері ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року, право власності за кожним зі спадкоємців на ? частину спадкового майна у виді трактору колісного марки ЮМЗ-6, 1979 року випуску; причепу марки 2ПТС-4, 1985 року випуску; причепу до легкового транспортного засобу моделі «Степок», 1994 року випуску; металевого плуга до трактору; металевого захвату до трактору; металевого культиватора до трактору; двох металевих підйомників до трактору; меблевої спальні «Екстаза», шафи, телевізора «Samsung», ДВД марки «Samsung», холодильника «Дніпро», пральної машини фірми «LG», ліжка, станції на воду фірми «Pedrollo», бойлера фірми «Ariston», мікрохвильової печі «Samsung», пилососу «Samsung». (а.с. 31-36). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 06.02.2017 р. рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2016 р. залишено без змін (а.с. 42-45, том 1).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з піклувальником - рідною бабусею ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4, що підтверджується довідками виконкому Охтирської міської ради від 01.12.2015 р., 09.04.2016 р., 26.02.2017 р., (а.с. 46, 106, том 1).

Згідно з ч. 8, ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Під час судового розгляду справи судом досліджено докази, які дають підстави дійти висновку, що відповідач дійсно не в повній мірі виконував покладені на нього батьківські обов'язки та вчиняв дії, які є неприпустимими у питаннях виховання дитини, зокрема - не у повній мірі сплачував аліменти, не вжив належних заходів для налагодження стосунків із сином, свого часу вів неналежний спосіб життя зловживаючи спиртним, конфліктуючи із матір'ю дитини, у тому числі, вчиняючи насильство в сім'ї, що негативно відобразилось на психічному стані сина та його відношенні до батька.

Наданими на огляд суду матеріалами перевірок встановлено факти звернень померлої матері позивача (колишньої дружини відповідача) до правоохоронних органів із приводу насильства у сім'ї у 2011 р. У 2015 р. мав місце конфлікт між старшою сестрою позивача ОСОБА_11 та її батьком, відповідачем по справі ОСОБА_6 із приводу висловлювань останнім у бік заявниці нецензурною лайкою та не допуском її та меншого брата, позивача по справі, до спільного будинку за речами, самостійного розпорядження відповідачем спільними речами. (див. матеріали дослідчих перевірок та а.с. 19, 21, 22, т. 1) Відповідач у 2011 та у 2012 році притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї відносно померлої матері позивача (а.с. 146, 147, 150, т. 1)

Зазначені обставини у судовому засіданні частково підтвердив як сам позивач неповнолітній ОСОБА_1, який будучи допитаним у судовому засіданні у якості свідка показав, що відповідач із ним не контактує як батько, жодних відносин з ним не підтримує, в період спільного проживання постійно з нього знущався, не цікавився здоров'ям, життям, навчанням, не відвідував батьківські збори, після смерті матері перешкоджав у доступі до власних речей, які залишились у будинку за адресою: АДРЕСА_3, де вони проживали. В зазначений будинок він зміг потрапити лише після виклику поліції. Аліменти сплачував декілька разів, двічі по 100 грн. і після звернення до суду з позовом двічі по 1000 грн. Коли померла мати, відповідач телефонував до ОСОБА_1 з метою отримати інформацію про місцезнаходження документів на будинок, інше його не цікавило. Також відповідач перебуваючи у нетверезому стані керує авто, чим показує йому негативний приклад.

Також свідки ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, кожен окремо, в судовому засіданні пояснили, що відповідача знають давно. Ще за життя матері ОСОБА_19 відповідач часто зловживав спиртним, і тому ОСОБА_5 разом з дітьми сходили з дому. Він не цікавився здоров'ям сина, фінансово не допомагав. Влад після смерті матері відразу став проживати разом із бабусею. І за цей час відповідач взагалі перестав цікавитись життям сина, не відвідував батьківські збори і не приймав участі у витратах по навчанню сина у Охтирському коледжі, пішов жити до іншої жінки, переніс всі речі із спільного будинку, перешкоджав у користуванні спадщиною після смерті матері неповнолітньому сину, не давав змоги йому забрати свої речі, погрожував та нецензурно лаявся.

Допитані як свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 також підтвердили той факт, що відповідач, після того, як неповнолітній ОСОБА_1 став проживати разом із піклувальником ОСОБА_2 батько жодного разу туди не навідувався, будь-якої допомоги синові не надавав, не цікавився його життям.

Свідок ОСОБА_22 показала, що працює соціальним педагогом Охтирського коледжу СНАУ пояснила, що вона у день смерті матері на прохання родичів затримала в навчальному закладі неповнолітнього ОСОБА_1. Того дня його хотів забрати додому батько, але ОСОБА_1 відмовився йти до нього, бо винить у смерті матері. Потім батько з'являвся у навчальному закладі ще одного разу - 31.03.2017 р. коли спілкувався із куратором групи, щодо взаємовідносин із сином. Вважає, що батько не належним чином виконував свої обов'язки щодо сина.

Крім того, судом досліджені надані стороною позивачів докази, які характеризують особу ОСОБА_6 з негативного боку, такі як копія довідки про проходження курсу лікування від алкогольної залежності ОСОБА_6 від 02.06.2012 р. та копія статті газети «Роксолана» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_7 р. під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8» (а.с. 103, 104, том 1)

Згідно довідок Охтирського коледжу Сумського національного аграрного університету від 12.10.2015 р. № 650 ОСОБА_6 не підтримує зв'язок з куратором 11 групи з приводу навчання та поведінки сина ОСОБА_1 (а.с. 107, том 1).

Згідно довідки Охтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 11 Охтирської міської ради Сумської області №02-07/607 від 12.10.2015 року, ОСОБА_1 навчався в зазначеній школі з 1-го по 9 клас. Протягом навчання дитини батько учня зв'язків зі школою та класним керівником не підтримував, батьківські збори не відвідував, а вихованням хлопця займалась мати, ОСОБА_10, яка постійно цікавилася навчанням, поведінкою, здоров'ям сина, завжди відвідувала батьківські збори, підтримувала зв'язок із класним керівником та зі школою (а.с. 108, том 1).

Також у матеріалах справи маються позитивні характеристики на ОСОБА_1, видані директором коледжу СНАУ (а.с. 109, 158, 159).

Однак зазначені стороною позивача докази частково спростовуються показами осіб, які були запрошені відповідачем для участі у судовому засіданні у якості свідків.

Так свідок ОСОБА_23 в судовому засідання пояснила, що відповідач є її співмешканцем. Він постійно намагається зустрітись та поговорити з сином, переживає із цього приводу, але бабуся та тітки неповнолітнього сина перешкоджають у цьому, налаштували дитину проти батька. На пояснення позивачів зауважила, що син також міг ходити до будинку, де проживав раніше, з метою, наприклад, збирання врожаю чи прибрати у ньому, але неповнолітній нічого цього не робив, хоча для цього вже достатньо дорослий.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що є другом відповідача і йому відомо про те, що його син неповнолітній ОСОБА_1 проживає у бабусі. Але коли була жива дружина ОСОБА_6, то разом вони виїжджали на рибалку чи в ліс, сім'я була дружною. Олексій завжди піклувався за сина, на море возив. За останні два роки нічого сказати не може, бо відповідач проживає вже за іншою адресою.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснила, що бачила як росли діти в сім'ї у ОСОБА_1, сім'я була дружна, діти завжди охайні, відповідач завжди розчищав каток напроти двору для дітей, і ковзани у дітей були, сварок не чула і ніхто з синцями не ходив. Зі слів ОСОБА_6 знає, що після смерті матері син побажав проживати разом із бабусею, а не з батьком.

Свідки ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, кожен окремо, в судовому засіданні пояснили, що відповідача знають як сусіда по вулиці. Він гарний господар і гарний батько, разом з дружиною побудував будинок, забезпечував сім'ю. За життя ОСОБА_10 сім'я була дружна, сварок не чули. Знають зі слів відповідача, що він сплачує аліменти на утримання сина.

Свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 це його сусід по дачній садибі, яка знаходиться по АДРЕСА_5. ОСОБА_6 допомагав йому часто по-сусідськи. За життя ОСОБА_10 у них була нормальна сім'я, відповідач приймав участь у вихованні сина, навчав його керувати мотоблоком, придбавав йому речі, влаштував для ОСОБА_26 та його друзів на другому поверсі будинку велику кімнату для тенісу, щоб можна було грати взимку. Але одного разу був такий випадок, коли дружина ОСОБА_6 вночі приїхала додому до ОСОБА_31 із скаргами на те, що відповідач по справі зловживає спиртним. Проте пізніше він бачив, що вони примирились.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснила, що вона є куратором групи в Охтирському коледжі, де навчається ОСОБА_1 Батька вона бачила одного разу в березні 2017 року, коли він звернувся до неї та повідомив, що намагається знайти спільну мову з сином, запрошував його на рибалку, але той відмовляється. Також просив зателефонувати йому у разі виникнення якихось проблем матеріального плану чи по навчанню, але таких проблем з ОСОБА_1 не виникало і вона ОСОБА_6 не телефонувала. Крім того, такої необхідності не було, оскільки за ОСОБА_26 постійно хвилювались і бігали його бабуся ОСОБА_2 та тітка ОСОБА_5 Під час розмови з ОСОБА_1 на запитання щодо відносин з батьком отримала відповідь, що вона погано знає його батька і ОСОБА_26 не бажає з ним спілкуватись.

У суду немає підстав ставити під сумнів покази наданих свідків, належних доказів із цього приводу суду не надано.

У матеріалах цивільної справи також маються колективні клопотання групи жителів вул. ОСОБА_13, (за місцем колишнього проживання та знаходження будинку сторін), які позитивно характеризують відповідача, як батька, який постійно дбав про свою сім'ю, забезпечував дружину та дітей, збудував будинок, та прохають не позбавляти його батьківських прав щодо сина. (а.с. 191-194, т. 1)

Відповідач ОСОБА_6 тракторист Охтирського агролісгоспу за високі показники у виробництві, високий професіоналізм, сумлінну працю та з нагоди професійного свята - Дня працівника лісу 15.09.2013 р. керівництвом підприємства був нагороджений грамотою (а.с. 49, т. 2)

Згідно з п. 2, ч. 1, ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.п. 15. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Відповідно до ч. 4, ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За приписом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даючи оцінку всім доказам у їх сукупності та виходячи із вищенаведених норм права, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав про прийняття рішення про задоволення позову, оскільки відповідач по справі визнає неповнолітнього ОСОБА_1 своїм сином та останнім часом намагається налагодити із ним нормальні стосунки. Як встановлено із показів куратора групи за місцем навчання неповнолітнього, батько приходив до неї одного разу та повідомив про намір примиритись із сином, просив посприяти у цьому та прохав інформувати і разі виникнення якихось проблем у нього. Недостатнє спілкування батька із сином відбувається не стільки через небажання батька, скільки через уникнення спілкування самим неповнолітнім з огляду на стосунки, які склались свого часу у сім'ї через стосунки між батьками (судові процеси з приводу поділу майна, насильство в сім'ї, смерть матері, у якій син вбачає наявність вини батька).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі № 2-487/11 від 30.03.2011 року, стягнуто аліменти з ОСОБА_6 в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, до досягнення ним повноліття, починаючи стягування аліментів з 16 березня 2011 року та сплачувати аліменти матері дитини ОСОБА_10. (а.с. 17, т. 1).

Судом встановлено наявність у відповідача значної суми заборгованості зі сплати аліментів. (а.с. 126-134, т. 1). Відповідач ОСОБА_6 пояснює наявність цієї заборгованості відсутністю постійного місця роботи та стабільного заробітку, станом здоров'я (а.с. 69-70, т. 1).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову з цих підстав суд виходить із того, що стороною позивача не доведено саме умисного характеру дій відповідача з метою ухилення від батьківських обов'язків по сплаті аліментів, таких доказів суду не надано. Сама по собі не сплата аліментів не може бути достатнім доказом для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Відповідач останнім часом регулярно почав сплачувати аліменти на утримання сина, що підтверджується наданими на огляд суду квитанціями.

Наявність судового спору між батьком та сином із приводу набутого за час шлюбу рухомого майна, про що зазначено у позові та підтверджується наданими суду вищезазначеними судовими рішеннями є свідченням про наявність між сторонами спору про право цивільне, але ніяким чином не доводить умисного позбавлення відповідачем прав сина на належне йому у порядку спадкування після матері майно.

Судом також досліджені акти державного виконавця від 25.04.2017 р., 11.05.2017 р., на які посилається сторона позивача, як на доказ умисного позбавлення батьком права на майно свого сина, відповідно до яких неможливо накласти арешт на майно, оскільки боржник ОСОБА_6 був відсутнім за вказаною адресою, хоча був належним чином повідомлений про проведення виконавчих дій (а.с. 163-164, том 1). Судом досліджено акт державного виконавця від 25.04.2017 р., відповідно до якого накласти арешт на майно, зазначене в ухвалі суду від 15.12.2016 р., частково неможливо, оскільки перелічені речі державним виконавцем не виявлені. Відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 25.04.2017 р. накладено арешт на наявне у боржника ОСОБА_6 спірне майно (а.с. 160-162, том 1). Але ці докази також ніяким чином не підтверджують умисного характеру таких дій з боку відповідача.

Орган опіки та піклування Охтирської міської ради в своєму висновку від 21.07.2017 року вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_6 по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6, ст. 19 СК).

Суд виходить із того, що засідання органу опіки та піклування було проведено у відсутності відповідача і висновок зроблений тільки на підставі відповідних доводів, наданих стороною позивача та не враховано доводи і обставини наведені відповідачем та досліджені у даному судовому засіданні.

Суд враховує бажання батька налагодити родинний зв'язок, хоча на даний час спілкування відповідача з дитиною не відбувається, суд бере до уваги доводи відповідача, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків.

Суд вважає, що повинна бути надана можливість відповідачу відновити родинні стосунки з сином, налагодити систематичне спілкування з метою створення гармонійних умов для його розвитку.

У матеріалах справи відсутні докази, що поведінка ОСОБА_6 на даний час є такою, що може негативно впливати на розвиток дитини при налагодженні систематичних побачень з нею.

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із огляду на викладене вимоги позивачів задоволенню не підлягають. Разом із тим, суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав та обов'язків

Судові витрати слід залишити за позивачами без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських прав та обов'язків.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк із дня проголошення рішення, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення - з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області Р.В.Сидоренко