АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5867/17 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Справа № 643/2768/16-ц Доповідач Сащенко І.С.
Категорія відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 (правонаступника ОСОБА_4) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхових виплат та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), в якому просив стягнути суму страхових виплат в розмірі 5808,83 євро (еквівалент за курсом НБУ станом на 09.03.2016 року 168847,31 грн.), пеню в розмірі 848,09 євро, (еквівалент за курсом НБУ станом на 09.03.2016 року 24651, 73 грн.), суму трьох відсотків річних в розмірі 104,08 євро (еквівалент за курсом НБУ станом на 09.03.2016 року 3025, 33 грн.), 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 18000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.06.2015 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордоном, період страхування - з 11.07.2015 року по 24.08.2015 року, страхова сума на одну особу 30000 євро.

13.07.2015 року ОСОБА_4, перебуваючи на території Німеччини був доставлений до лікарні у звязку із критичним погіршенням самопочуття. При підозрі на гострий коронарний синдром був направлений для подальшого лікування в клініку м. Фрідріхсгафен, де з 13.07.2015 року по 15.07.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні, де була проведена коронаграфія з розширенням та імплантацією коронарного стену в сильно звужену коронарну артерію. За проведене лікування було сплачено 5804, 83 євро.

ОСОБА_4 звернувся до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що вказана подія не є страховим випадком.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.08.2017 року до участі у справі у якості позивача було залучено ОСОБА_3, як правонаступника ОСОБА_4, померлого 16.03.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.08.2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ( яка є правонаступником ОСОБА_4М.) - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що, суд першої інстанції не дослідив загальні положення договору страхування, посилаючись в своєму рішенні лише на положення щодо виключень із страхових випадків, дійшовши помилкового висновку про відсутність страхового випадку.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт настання страхового випадку, відшкодування моральної шкоди договором страхування не передбачено.

Судова колегія з висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 16.06.2015 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування подорожуючих за кордоном № МВ 2044216 з наступними умовами: територія дії договору- Europe, Sсhengen Area, Germany, період страхування - з 11.07.2015 року по 24.08.2015 року, страхова сума на одну особу 30000 євро, програма страхування - Standart. Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і повязані з життям, здоровям та працездатністю застрахованої особи, а саме: з непередбаченими медичними та додатковими витратами, що виникають у звязку з необхідністю отримання медичної допомоги, що передбачені даним договором страхування.

З 13.07.2015 року по 15.07.2015 року, під час перебування у Німеччині, позивача було госпіталізовано до лікарні у м. Фрідріхсгафен де була проведена коронографія з розширенням та імплантацією коронарного стену в сильно звужену коронарну артерію.

14.07.2015 року страховика було повідомлено про настання страхового випадку, а саме раптового захворювання, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму або до загрози життю.

23.07.2015 року позивач звернувся до відповідача за страховою виплатою, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що вказаний випадок не є страховим.

Відповідно до ч 1 ст. 6 ЗУ «Про страхування» загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Пунктом 3.2 договору «Перелік страхових випадків» зазначено, що страховим випадком вважаються медичні витрати та витрати, що з ними пов`язані на послуги, що надавалися застрахованій особі при раптовому захворюванні та/

або нещасному випадку, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму (в т.ч. стійкі дисфункції якого-небудь органу), або до загрози життю, а саме витрати на наступні послуги: виїзд бригади швидкої допомоги, експрес діагностику стану застрахованої особи, медикаментозне забезпечення в межах невідкладної допомоги, транспортування каретою швидкої допомоги до найближчого спеціалізованого медичного закладу для подальшого лікування, забезпечення медикаментами та витратними матеріалами, консервативне та оперативне лікування.

Частиною1 ст.991 ЦК України встановлено перелік випадків, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати. Згідно ч. 2 вказаної статті, договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Підпунктом 3.5.4.9 пункту 3.5.4 розділу 3.5 «Виключення із страхових випадків. Причини відмови у страховій виплаті» передбачено, що страховик не визнає страховим випадком події, які сталися із застрахованою особою які прямо чи побічно пов`язані з оперативними втручаннями на серці, пов`язаними з накладанням анастомозів, шунтів, пластикою дефектів клапанів та перегородок, ангіопластикою за допомогою стента (стентування).

При укладенні договору страхування, позивач був ознайомлений з його умовами у тому числі і розділом 3.5 «Виключення із страхових випадків. Причини відмови у страховій виплаті».

Отже, хоча відповідно до медичної документації з місця лікування ОСОБА_4 випадок, який стався з ОСОБА_4 13.07.2015 року і має ознаки страхових випадків (раптове захворювання, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму), передбачених п.3.2 договору, проте входить до переліку виключень із страхових випадків, що може бути причиною відмови у страховій виплаті. Про вказані застереження страхувальника було повідомлено під час укладення договору.

Укладення договору свідчить про досягнення сторонами всіх його істотних умов.

З огляду на викладене, підстави для здійснення страхової виплати відсутні.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що правовідносини, що склались між сторонами, є зобовязальними.

У разі порушення зобовязання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК).

Таким чином можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі.

Можливість відшкодування моральної шкоди у договорі добровільного страхування № МВ 2044216 не передбачена.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді