АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4894/17 Справа № 190/38/17-ц Головуючий у 1 й інстанції - Легкошерст Ю. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету П»ятихатської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3, яка в 1996 році надала їй в постійне користування вищевказане домоволодіння.

Починаючи з 1996 року вона проживає у вказаному домоволодінні користується ним і продовжує відкрито, добросовісно та безперервно володіти та користуватися будинком, доглядає та утримує його.

У зв»язку з вищезазначеним, просила визнати за нею право власності на вказане домоволодіння за набувальною давністю.

Рішенням П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.111-113).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2, звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3. Починаючи з 1996 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в вищевказаному домоволодінні (а.с.15-16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що власник спірного домоволодіння відомий позивачці, від права власності на належне їй нерухоме майно не відмовилась, а отже добросовісність на зазначений позивачем як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном, була відсутня.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає їх законними та обґрунтованими.

Положеннями ст. 41 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, та ст. 321 ЦК України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

У п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК України, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зважаючи на те, що на момент фактичного отримання позивач посилалася на правовідносини щодо угоди купівлі-продажу зазначеного будинку, а відтак положення ст. 344 ЦК України на правовідносини, що склались між сторонами не поширюються, підтверджуючи факт обізнаності про те, що спірне майно належить іншій особі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірне домоволодіння не потрібне відповідачу, у зв'язку із чим починаючи з 1996 року остання відмовилась від права власності на належне їй домоволодіння, передавши ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів не приймаються судом до уваги, оскільки не свідчать про безтитульність володіння, як сукупність ознак визначених положеннями ст.344 ЦК України.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з'ясував обставини по справі, а наданим нею доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення П»ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров