Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Житомирської міської ради та ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення ради та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Житомирської міської ради та ОСОБА_3 Просив визнати недійсними рішення Житомирської міської ради від 29 травня 2009 року № 986 в частині передачі ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0667 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та державний акт на право власності на земельну ділянку від 17 липня 2009 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником 54/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1. Власником іншої частини будинку була його мати - ОСОБА_4, яка згодом продала належну їй частину будинку ОСОБА_3 Під час продажу він домовився із новим співвласником будинку про непорушність раніше встановленого ним із матір'ю порядку користування земельною ділянкою, прилеглої до спільного домоволодіння. Незважаючи на домовленості, Житомирська міська рада прийняла рішення про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0667 га та видала останній державний акт про право власності на дану земельну ділянку, хоча він не погоджував меж даної земельної ділянки та не відмовлявся від тієї частини земельної ділянки, якою користувався за фактом. Окрім того, міською радою було прийнято рішення без урахування розміру часток кожного співвласника у праві власності на житловий будинок.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2017 року, з урахуванням ухвали від 17 травня 2017 року про виправлення описки, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що спірна земельна ділянка не перебувала в одноособовому володінні ОСОБА_3, а тому Житомирська міська рада незаконно передала всю земельну ділянку площею 0,0667 га у власність останньої.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що додатком 1 до рішення Житомирської міської ради від 29 травня 2009 року №986 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам м. Житомира» ОСОБА_3 надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0667 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

На підставі вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування 17 липня 2009 року ОСОБА_3 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 0,0667 га, розташованої в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.21).

У державному акті зазначено, що співвласником земельної ділянки за кадастровим номером :05:023:0020 площею 0,0843 га за адресою: АДРЕСА_1, є також позивач ОСОБА_2, частка якого у спільній власності на дану земельну ділянку складає 0,0176 га.

За змістом частини першої ст.86 ЗК України земельна ділянка, зокрема, може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність).

Копією посвідченого у нотаріальному порядку договору підтверджується, що ОСОБА_4 (мати позивача) 17 червня 2008 року продала, а відповідач ОСОБА_3 купила 94/100 ід. частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.14-15). Куплена ОСОБА_3 частина житлового будинку належала продавцеві на підставі свідоцтв про право власності та про право на спадщину за заповітом. Інший співвласник житлового будинку - ОСОБА_2 заявою, підпис на якій був посвідчений нотаріально, відмовився від права переважної купівлі 94/100 ід.ч. житлового будинку.

До продажу матір'ю частини житлового будинку, відповідно до додатку №1 до рішення виконкому Житомирської міської ради від 12 листопада 1998 року №538 «Про закріплення за власниками домоволодінь земельних ділянок, надання їх в користування та передачу в приватну власність», позивачу ОСОБА_2 передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0,0176 га та 01 грудня 1998 року останньому видано державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_2 (а.с.11,96-97).

У матеріалах справи відсутні докази, що рішення виконкому від 12 листопада 1998 року та державний акт НОМЕР_2 були б скасовані, а договір купівлі-продажу від 17 червня 2008 року був би визнаний у встановленому законом порядку недійсним, а відтак правовстановлюючі документи є чинними.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на час купівлі ОСОБА_3 своєї частини житлового будинку між попереднім співвласником - ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_2 був установлений порядок користування земельною ділянкою площею 0,0843 га, згідно з яким, у користуванні позивача мала знаходитися земельна ділянка площею 0,0176 га, а у користуванні його матері ОСОБА_4 - земельна ділянка площею 0, 0667 га.

Виходячи із того, що порядок користування спільною земельною ділянкою площею 0,0843 га, на якій розташований житловий будинок №8 по провулку Табірному у м. Житомирі, визначався угодою, яка не виключала позивача із числа користувачів спільної земельної ділянки, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищевказану угоду, котра стала обов'язковою й для відповідача ОСОБА_3, яка після встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою придбала у матері позивача 94/100 ід. частин житлового будинку, а тому до ОСОБА_3 перейшло й право користування земельною ділянкою в обсязі, встановленому для попереднього землекористувача, тобто матері позивача (частина перша ст.377 ЦК України), а саме, право користування земельною ділянкою площею 0,0667 га.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач до продажу матір'ю частини житлового будинку здійснив прибудову до своєї частини будинку, у якій розмістив дві житлові кімнати, веранду, котельну, коридор та кухню, та йому рішенням виконкому Житомирської міської ради взамін договору дарування від 20 листопада 1992 року видано свідоцтво, яке посвідчує його право на 54/100 ід. частин відповідного житлового будинку, а ОСОБА_3 видано взамін договору купівлі-продажу від 17 червня 2008 року свідоцтво, що посвідчує право власності на 46/100 ід. частин житлового будинку, не мають правового значення для розгляду даного спору, враховуючи, що наступні зміни розміру часток у спільній власності на житловий будинок, пов'язані з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого учасниками спільної власності порядку розпорядження та користування земельною ділянкою.

Та обставини, що 24 лютого 2009 року позивач уклав із ОСОБА_3 нотаріально посвідчений договір про поділ житлового будинку, за яким вона стала власником 46/100 ід. частин, а він - 54/100 ід. частин спірного будинку, не змінює висновків суду першої інстанції з огляду на вищевикладене, а також те, що у пункті 10 даного договору чітко прописано про передачу в приватну власність позивача земельної ділянки площею 0,0176 га. Порядок користування спірною земельною ділянкою площею 0,0843 га був установлений ще у 1998 році, тобто задовго до купівлі ОСОБА_3 частини житлового будинку. Встановлений порядок користування земельною ділянкою для укладення договору купівлі-продажу носить обов'язковий характер, а відтак наступна зміна розміру часток у спільній власності на житловий будинок на розгляд даного спору не впливає, оскільки іншого у договорі купівлі-продажу не прописано.

При встановленні порядку користування земельною ділянкою позивач приватизував частину земельної ділянки площею 0,0176 га від земельної ділянки 0,0843 га. Приватизована позивачем земельна ділянка перевищувала його ідеальну частку в праві власності на житловий будинок, але такою була домовленість. Права позивача рішенням та актом, які оскаржуються, не порушені, а судовому захисту підлягає порушене право.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, то відповідно до ст.308 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення не вбачається. Рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: