Справа № 370/1191/17 Головуючий у І інстанції Мазка Н. Б.
Провадження № 22-ц/780/5005/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 9 21.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із вказаною заявою, посилаючись на те, що він має статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЄС у 1986 році (категорія 2) та з 30.08.1984 року по 09.06.1986 року працював трактористом в радгоспі «Володимирський» село Володимирівка Поліського району Київської області.
В період з 17.05.1986 року по 20.06.1986 року, брав участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: на тракторі вивозив худобу, сільгосптехніку з колгоспу «Володимирський» села Володимирка, у села Жовтневе, Тараси, Полісся Поліського району Київської області.
Оскільки має право на зменшення пенсійного віку виходу на пенсію до 01.07.1986 року на 10 років, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, - то звернувся з метою призначення пенсії до відповідача, проте, у призначенні пенсії йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю довідки Ф122.
Посилаючись на неможливість підтвердження даних обставин будь-яким іншим способом, просив встановити факт його участі в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 17.05.1986 року по 20.06.1986 року, а саме, що він здійснював вивіз великої рогатої худоби, сільгосптехніки із радгоспу «Володимирський» села Володимирка Поліського району Київської області, в села Жовтневе, Тараси, Полісся Поліського району Київської області.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року заяву задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду, Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.
Скаргу мотивує тим, що встановлення факту участі заявника у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС для призначення пенсії відбувається у позасудовому порядку на підставі відповідних документів, однак заявник не звертався до ПФ з такими документами.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт участі ОСОБА_1 у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період із 17.05.1986 року по 20.06.1986 року.
При цьому суд виходив з того, що такий юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що заявник ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 02.04.1991 року та посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 2) (а.с.4, 5).
Також судом встановлено, що у березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році.
Управління Пенсійного фонду України у Макарівському районі Київської області листом від 17 березня 2017 року відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до приписів ст.256 ЦПК України судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пленумом Верховного Суду України у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Як вбачається зі змісту вимог, заявник просить встановити факт його участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в конкретний період, а саме: із 17.05.1986 року по 20.06.1986 року, посилаючись на те, що встановити даний факт в іншому порядку він не має змоги, тоді як від встановлення цього факту залежить призначення йому пенсії як особі, що приймала участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Однак, в даному випадку законодавством визначено інший порядок підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в певний період для отримання відповідного статусу.
Відповідно до п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету міністрів України № 51 від 20 січня 1997 року (з відповідними змінами), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту). Зокрема особам, які працювали з моменту аварії до 01 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 1).
Такої підстави для видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як рішення суду про встановлення факту роботи у зоні відчуження в певний період, указаним Порядком не передбачено.
Крім того, відповідно до п.12 вказаного Порядку спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт.
Тобто, законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в тому числі підтвердити факт роботи в певний період чи час. У разі незгоди з рішенням вказаної комісії, громадянин має право звернутись до суду.
Аналогічні роз`яснення містить п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", згідно якого не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідно органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду у встановленому порядку.
Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення заяви.
Відповідно до ч.1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст.205 ЦПК України.
За положеннями п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Постільки судом встановлено, що законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт своєї участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 205, 303, 307, 310, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області -задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 серпня 2017 року скасувати та провадження по даній справі - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: