Справа № 647/2361/17
№ провадження 2/647/811/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, суд

встановив:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої залишилося спадкове майно. Спадкоємцями майна першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_2 На підставі договору про поділ спадкового майна від 10.10.2017 року, у межах спадкової справи №08/2013, ОСОБА_2 надано право на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,6037 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області, ОСОБА_1 - житловий будинок №22 з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою вул.Гагаріна с.АДРЕСА_1. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса, але отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний будинок. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новоберислав, АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, заявою від 15.11.2017 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заявою від 15.11.2017 року просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, заявою від 15.11.2017 року просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19.11.2009 року (а.с.13).

З наказу №81 від 13.04.1992 року радгоспу «Виноградний» Бериславського управління сільського господарства вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1, перебуваючий на балансі радгоспу «Виноградний» продано ОСОБА_3.(а.с.10). Відповідно до довідки від 13.04.1992 року радгоспу «Виноградний» ОСОБА_3 сплатила за житловий будинок по АДРЕСА_1 по повній балансовій вартості шість тисяч триста рублів (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що складено відповідний актовий запис № 5 (а.с.14).

З довідки виконавчого комітету Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області №1595 від 09.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 з 1991 року і по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, була зареєстрована і проживала за адресою с.Новоберислав, АДРЕСА_1. За даною адресою на день її смерті був зареєстрований ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виданого КП Херсонське бюро технічної інвентаризації ХОР 18.09.2017 року, зазначений житловий будинок із господарськими спорудами був побудований у 1985-1992 роках, власником є ОСОБА_3, проте документи не оформлені (а.с.18-20).

З довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР №826 від 18.09.2017 року вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новоберислав, АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.25).

Відповідно до договору про поділ спадкового майна зареєстрованого за №661 від 10.10.2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом, у межах спадкової справи №08/2013, заведеної 11.01.2013 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3. Цей договір є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 - на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 - на земельну ділянку площею 5,6037 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с.15).

Відповідно до листа Бериславської державної нотаріальної контори № 1178/02-14 від 10.10.2017 року, за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 була заведена спадкова справа № 08/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, яка на час смерті проживала в АДРЕСА_1. 10.10.2017 року за реєстраційним №661 Бериславською державною нотаріальною конторою посвідчено договір про поділ спадкового майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до якого на ім'я ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, а для ОСОБА_1 цей договір є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на відповідний житловий будинок нотаріусом було відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на вищезазначений житловий будинок (а.с.23).

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимогами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними; спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121.

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Згідно додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та він правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права.

За встановлених в ході судового розгляду обставин, зважаючи на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою с.Новоберислав, АДРЕСА_1 був побудований у період з 1985 року по 1992 рік, перебував на балансі Радгоспу «Виноградний», на підставі наказу № 81 від 13.04.1992 року та довідки № 61 від 13.04.1992 року перейшов у власність ОСОБА_3, яка за життя не встигла зареєструвати своє право власності, враховуючи, що померла ОСОБА_3 у відповідності до чинного на той час законодавства набула право власності на зазначене нерухоме майно, приймаючи до уваги, що після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року між спадкоємцями першої черги - дітьми померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості та укладено договір про поділ спадкового майна від 10.10.2017 року, за яким остання отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, а ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг через відсутність державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яка є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-214, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1261, 1266-1268, 1297 ЦК України, суд

вирішив :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новоберислав, АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О.Корсаненкова