У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Ямпільської міської ради Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на гараж № НОМЕР_1 загальною площею 18, 3 кв. м у житловому будинку по АДРЕСА_3 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На обґрунтування позову ОСОБА_3 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_10, який за життя працював у Ямпільському автотранспортному підприємстві АТП-10551 і його сім'ї рішенням профспілкового комітету від 13 червня 1985 року (протокол № 10) було виділено квартиру № 1 з чотирьох кімнат площею 57,9 кв. м у житловому будинку по АДРЕСА_3, яка у 1998 році була ними приватизована, а також гараж. 30 липня 2008 року його батько уклав договір купівлі-продажу квартири, згідно якого продав ОСОБА_6 вказану вище квартиру та 1/4 частину підвалу в цьому будинку.

Позивач вказував, що згідно з технічною документацією на вказаний будинок станом на 28 грудня 1984 року, приміщення будинку мали свої позначення та визначену площу, поверховий план із записами 1984 та 1986 років, а приміщення гаража значилося визначенням - НОМЕР_1 площею 18, 3 кв. м. Його батько з дозволу місцевих органів влади побудував поруч з цим будинком літню кухню (АДРЕСА_2), після чого згідно з рішеннями Ямпільської міської ради Вінницької області від 26 березня 2008 року № 92 та від 15 травня 2008 року № 203 отримав дозвіл та переобладнав цей будинок під житловий.

Посилаючись на те, що після смерті батька він вступив у спадщину, успадкував вказаний будинок, а також зазначаючи, що після продажу квартири № 1 у цьому будинку його батько продовжував постійно користуватися гаражем, проте належним чином не оформив відповідні документи на нього, у зв'язку із чим він (позивач) замовив і зробив технічну документацію на даний об'єкт, але не може успадкувати його нотаріальним шляхом, ОСОБА_3 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що за життя ОСОБА_10 не набув права власності на спірний гараж, а тому вказане нерухоме майно не входить до складу спадщини.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установленота підтверджується матеріалами справи,що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Ямполі Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 29 травня 2015 року.

Згідно з випискою із протоколу від 13 червня 1985 року № 10 профкому Ямпільського АТП-10551 ОСОБА_10 було надано житлову площу з фонду підприємства площею 57,9 кв. м - квартира АДРЕСА_1, а також за ним було закріплено гараж (а. с. 9-10).

Судами установлено, що ОСОБА_10 та члени його сім'ї приватизували вказану квартиру, проте право власності на гараж, що розташований в цокольному приміщенні цього ж будинку за життя ОСОБА_10 не оформив.

13 липня 2008 року ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2, яка складається із чотирьох житлових кімнат (2,3,4,7), коридору (1), ванної (5), кухні (6), туалету (8), лоджії, веранди (ХІ), 1/4 частини підвалу - літера А1.

Судом першої інстанції при огляді інвентаризаційної справи № 120 житлового будинку по АДРЕСА_2 Вінницької області, було установлено, що право власності на спірний гараж за спадкодавцем ОСОБА_10 зареєстровано не було.

Таким чином суди дійшли правильних висновків, що позивач ОСОБА_3 отримав спадщину після смерті батька ОСОБА_10, проте гараж до складу спадщини не увійшов, оскільки на нього не було надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спірний гараж.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки ОСОБА_10 за життя не оформив у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно - гараж, що розташований в цокольному приміщенні будинку по АДРЕСА_2 Вінницької області, тому і спадкоємець ОСОБА_3 також не може набути право власності на це майно в порядку спадкування.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено посилання заявника, як на підставу для задоволення позову, на роз'яснення, викладені у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» гаражі до об'єктів приватизації не належать.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович