Справа № 140/394/17
Провадження№ 2/140/386/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2017 року Немирівський районний суд

Віннницької області

в складі головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Путій З.О.

розлянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові

цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Немирівської районної державної адміністрації про визнання недійсними заповіту від 08.07.2002 року, заяви від імені ОСОБА_4 від 28.08.2004 року, довідки Обідненської сільської ради № 06-9-35 від 01.10.2004 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2004 року, розпорядження Немирівської РДА від 26.01.2005 року за № 18 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Немирівського районного суду з даним позовом, вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, що підтверджується повторним свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 від 27.10.2015 року.

21.11.2000 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області ОСОБА_14 За замістом заповіту ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла майно, яке їй належатиме, чи на яке вона матиме право, своїм дітям: ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10

Після смерті ОСОБА_5 одна із спадкоємців ОСОБА_2 повідомила своїх братів та сестру, що спадщину зможе оформити тільки вона, оскільки має місце заповіт від 2002 року, за яким вона є єдиною спадкоємицею майна померлої матері. В результаті ОСОБА_2 оформила спадщину на своє ім'я. З'ясувати законність дій сестри та правомірність оформлення спадщини інші спадкоємці самостійно не змогли, секретар сільської ради ОСОБА_14 також з надуманих причин відмовлялась надати будь-які документи чи довідки. В зв'язку з- цим звернулись з відповідною заявою до правоохоронних органів.

За підробку заповіту від 08.07.2002 року, підробку підпису ОСОБА_4 в заяві про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 від 28.08.2004 року зареєстрований в реєстрі за № 140, за використання завідомо підроблених документів, в тому числі довідки № 06-9-35 від 01.10.2004 року, за заволодіння шляхом обману чужим майном на загальну суму 40652 грн. ОСОБА_2 засуджена за ч. 1, ч. 3 ст. 358 та ч. 3 ст. 190 КК України вироком Немирівського районного суду від 06.04.2015 року, справа № 140/60/14-к, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2016 року, справа № 140/60/14-к.

Кримінальне провадження відносно секретаря сільської ради ОСОБА_14 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України, закрито з нереабілітуючих підстав 24.02.2014 року.

Встановлені вироком суду обставини свідчать про те, що заповіт від 08.07.2002 року, заява ОСОБА_4 від 28.08.2004 року про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2, зареєстрована в реєстрі за № 140, довідка № 06-9-35 від 01.10.2004 року, видана Обідненською сільською радою Немирівського району Вінницької області та посвідчена секретарем ОСОБА_14 є підробленими.

В матеріалах спадкової справи № 702/2004р. до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 наявна довідка № 06-9-35 від 01.10.2004 року, видана Обідненською сільською радою Немирівського району Вінницької області та посвідчена секретарем ОСОБА_14 про те, що спадкоємцем на спадкове майно ОСОБА_5 є син - ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2 Інших спадкоємців за законом чи заповітом немає. Викладені у довідці обставини не відповідають дійсності, оскільки спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10

Використання ОСОБА_2 завідомо неправдивих документів стало підставою оформлення Свідоцтва про право на спадщину за законом (обставина встановлена вироком суду, який набрав законної сили).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його матеріальним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, заповіт від 08.07.2002 року від імені ОСОБА_5, заява ОСОБА_10 від 28.08.2004 року про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 є підробленими. Крім того, у заяві ОСОБА_2 від 20.10.2004 року зазначені неправдиві відомості, оскільки спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є п'ятеро її дітей: ОСОБА_8; ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 ОСОБА_1 на момент смерті матері мав 2-гу групу інвалідності був непрацездатним, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2004 року видано на підставі підроблених документів, то воно має бути визнано судом недійсним на підставі ст. 1301 ЦК України.

На успадковану земельну ділянку ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1. Зі змісту Державного акту вбачається, що згідно з розпорядженням Немирівської районної державної адміністрації від 26.01.2005 року за № 18 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,3033 га., з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Таке розпорядження Немирівської районної державної адміністрації від 26.01.2005 року за № 18 прийнято на підставі підроблених документів, за допомогою яких ОСОБА_2 успадкувала вказану земельну ділянку.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актом цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Крім того, законодавцем у п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України також визначено такий спосіб захисту громадян та юридичних осіб на земельні ділянки як визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

З урахуванням вищевикладеного та положень ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ст. 152 ЗК України при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем Немирівською районною державною адміністрацією не були враховані вказані обставини. В зв'язку з цим розпорядження Немирівської районної державної адміністрації від 26.01.2005 за № 18 підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить чинному законодавству та порушує законні права та інтереси інших спадкоємців. Відповідно й має бути визнаний судом недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 від 14.08.2008 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункт 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визначення недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушення прав у судовому порядку.

Таку саму правову позицію було висловлено судовою практикою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26.09.2012 року у справі № 6-103цс12, та від 04.06.2014 року у справі №6-46цс14.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», закон встановлює, з поміж інших, також такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним державного акту.

Позивач є інвалідом 2-ої групи, тому звільняється від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Просить визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5, посвідчений 08.07.2002 року секретарем Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 74. Визнати недійсною заяву від імені ОСОБА_4 від 28.08.2004 року про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2, зареєстровану в реєстрі за № 140, посвідчену секретарем ОСОБА_14 Визнати недійсною довідку № 06-9-35 від 01.10.2004 року, видану Обідненською сільською радою Немирівського району Вінницької області та посвідчену секретарем ОСОБА_14 Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2004 року, посвідчене державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстроване в реєстрі за № 1-922. Визнати недійсним розпорядження Немирівської районної державної адміністрації від 26.01.2005 року за № 18. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2 Немирівською районною державною адміністрацією 14.08.2008 року, на земельну ділянку площею 3,3033 га. у межах згідно з планом, що розташована на території Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Представник позивача ОСОБА_12, який діє згідно доручення в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_13, який діє згідно доручення в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, посилаючись на необґрунтованість позовних вимогз тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, а тому з цього часу починається строк позовної давності. Позивач звернувся до суду 14.02.2017 року, враховуючи, що від позивача до суду клопотань про продовження строку позовної давності не надходило, вважає, що строк позовної давності визначений законом закінчився, оскільки з 2003 року пройшло більше 10 років, позивач не заявлявав свої права на спадкове майно, а тому в задоволенні позову просив відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про що заявив клопотання.

Представник відповідача Немирівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З копії повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Обідне Немирівського району Вінницької області ( а. с. 10 ).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1, є сином ОСОБА_5 ( а. с. 8 ).

Згідно копії дублікату заповіту посвідченого 21.11.2000 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті смерті зробила таке заповідальне розпорядження, все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 приватизована земельна ділянка площею 0,45 га., земельний сертифікат (пай), який перебуває у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідне, грошові вклади, що знаходяться на вкладах в Немирівському ощадному банку на рахунку НОМЕР_5 збіркнижки НОМЕР_6 та рахунку НОМЕР_7 збіркнижки НОМЕР_8 взагалі все те, що буде належати її на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповідає всім своїм дітям: ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 ( а. с. 11 ).

Згідно копії заповіту від 08.07.2002 року ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, в тому числі житловий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2, приватизована присадибна земельна ділянка розміром 0,45 га., взагалі все те, що буде належати її на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає своєму синові - ОСОБА_10 ( а. с. 17 ).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 Немирівській державній нотаріальній конторі, в якій ОСОБА_2 просить видати її свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім неї, спадкоємцем за законом є син померлої - ОСОБА_10 Заповіту немає ( а. с. 18 ).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_10, посвідченої секретарем Обідненської сільсьокї ради від 28.08.2004 року він спадщини після смерті матері не приймав і на неї не претендує, в суд із заявою про продовження терміну для прийняття спадщини звертатись не буде і передає дану спадщину на користь ОСОБА_2 ( а. с. 19 ).

Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія НОМЕР_9 від 15.07.1997 року виданого Немирівською районною державною адміністрацією, ОСОБА_5 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес», розміром 4,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення межцієї частки в натурі (на місцевості) ( а. с. 20 ).

Згідно копії довідки виконкому Обідненської сілсьької ради від 2004 року № 06-9-35, після смерті ОСОБА_5, яка постійно проживала і була зареєстрована в с. Обідне, залишилось спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) розміром 4 (чотири) умовних кадастрових гектара загальною вартістю 16086 грн., яке перебуває у колективній власності СТОВ «Прогрес» с. Обідне та грошових вкладів, які зберігаються в Немирівському ощадному банку. Спадкоємцем на спадкове майно за законом є син ОСОБА_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, дочка ОСОБА_2 Факт прийняття спадщини підтверджується предявленим на імя покійної сертифікатом на право на земельну частку (пай), який спадкоємці взяли на зберігання після смерті спадкодавиці. Інших спадкоємців передбачених законом чи заповітом не має ( а. с. 22 ).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2004 року виданого Немирівською державною нотаріальною конторою, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є її дочка ОСОБА_2, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес» с. Обідне Немирівського району, (правонаступником якого є сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес») с. Обідне Немирівського району Вінницької області) розміром 4,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного спадкодавиці згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_9, виданого Немирівською районною державною адміністрацією 15.07.1997 року, на підставі рішення Немирівської районної державної адміністрації № 78 від 28.03.1997 року, зареєстрованого 17.07.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 213. Та спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із грошових вклщадів, що зберігаються в Обідненській філії № 020 Немирівського відділення Ощадбанку України № 2929 на рахунках НОМЕР_5, НОМЕР_10, належних спадкодавиці на підставі ощадних книжок, виданих вищевказаною філією на її ім'я ( а. с. 23 ).

Віддповідно до копії Державного акту на право власності на земельну Серія НОМЕР_1, виданого 14.08.2008 року Немирівською РДА, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,3033 га. ( а. с. 24 ).

Згідно ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з положеннями ст. 1233, ч. 2 ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно з положеннями ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Однією з головних особливостей нікчемного правочину є відсутність необхідності визнання такого правочину недійсним в судовому порядку. Таким чином, надається можливість відмовитися від виконання зобов'язань без рішення суду, що схоже на інститут неукладеної угоди.

Згідно зі ст. 236 ЦК України, моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов'язані з його недійсністю.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_13 про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав, оскільки позивачем ОСОБА_1 пропущено трирічний строк позовної давності суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, тому позивачу ОСОБА_1 було відомо про порушення свого права, однак до суду ОСОБА_1 звернувся з позовом більш ніж через 10 років, а саме: 14.02.2017 року, тобто після спливу позовної давності, про поважність пропуску строку позовної давності суду не повідомив і клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності не заявляв, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, з роз'яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року вбачається, що суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, які звернулись до суду за їх захистом. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем суду не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а судом, за результатами розгляду справи, не встановлено підстав, передбачених законодавством для задоволення позовних вимог.

Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних на те причин.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 216, 236, 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 208, 209, 213-218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Немирівської районної державної адміністрації про визнання недійсними заповіту від 08.07.2002, заяви від імені ОСОБА_4 від 28.08.2004 року, довідки Обідненської сільської ради № 06-9-35 від 01.10.2004 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 жовтня 2004 року, розпорядження Немирівської РДА від 26.01.2005 року за № 18 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: