Справа № 162/458/17 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б.С.
Провадження № 22-ц/773/1548/17 Категорія: 46 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар - Галицька І.П.,

з участю пр-ків позивачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

пр-ка відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Любешівської районної державної адміністрації Волинської області, до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

11 травня 2017 року ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з 04.12.2015 року на підставі договору дарування вони являються співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 у якому їх матір - відповідач ОСОБА_7 зареєстрована з 30 червня 2006 року, як попередній разом із ОСОБА_4 співвласник будинку, з яким вони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Після розірвання шлюбу 31 травня 2012 року з ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_7, не повідомивши позивачів, виїхала на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. У подальшому в житловому будинку за місцем реєстрації не з'являлася, свої особисті речі вивезла та не повідомляє позивачам точних відомостей про своє нинішнє місце проживання.

Відповідач протягом останніх трьох років не проживає у спірному будинку без поважних причин, вибула з нього добровільно, витрат на його утримання не несе, але добровільно із реєстрації не знімається.

Ураховуючи наведене, просили на підставі ст.405 ЦК України визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 внаслідок тривалої відсутності за місцем реєстрації.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 09 жовтня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм процесуального права, просять скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

У судовому засіданні представники позивачів апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу заперечила та просить її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивачі являються співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04.12.2015 року (а.с.13-16).

Із копії будинкової книги вбачається, що відповідач ОСОБА_7 зареєстрована у спірному будинку з 30 червня 2006 року (а.с.92-93).

Відповідач являється матір'ю обох позивачів.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 не проживає за місцем реєстрації з 2014 року.

Із копії належного відповідачу закордонного паспорта вбачається, що вона з 07.05.2014 року і по 15.05.2017 року перебувала за межами України (а.с.34).

Зазначена обставина, а саме відсутність відповідача в України стверджує про її неможливість у цей час проживати за місцем реєстрації, тобто про поважну причину її відсутності за місцем реєстрації.

Крім того, станом на 07.05.2014 року, тобто на день виїзду за межі України, відповідач покинула спірний будинок, як його співвласник, а не просто користувач. Щодо цього будинку між колишнім подружжям згодом у суді був на вирішенні спір, який закінчився укладенням мирової угоди, що стверджується ухвалою суду від 09.02.2016 року.

Щодо дарування цього будинку позивачам, як своїм дітям, відповідач давала згоду, що стверджується відповідною її заявою, посвідченою 06.10.2015 року Генеральним консульством України в Мілані та п.5 договору дарування (а.с.13, 21).

Зазначена обставина спростовує посилання позивачів на те, що їм взагалі не відоме місце знаходження відповідача.

Також зазначене спростовує твердження позивачів про те, що відповідач, покинувши після розірвання шлюбу будинок, як місце свого проживання, забрала всі належні їй речі. Про наявність належних відповідачу речей у будинку на дату, коли позивачі стали співвласниками цього будинку стверджується і визнаними судом ухвалою від 09.02.2016 року умовами мирової угоди.

У суді апеляційної інстанції представники сторін ствердили, що особисто ні відповідач, ні її представник ніяких речей з будинку не забирали, а поділене за мировою угодою між подружжям майно виставив з будинку особисто батько позивачів - ОСОБА_4.

У договорі дарування від 04.12.2015 року, за яким позивачі стали власниками будинку, відсутні будь-які умови, які б обмежували подальше право відповідача, як члена сім'ї нових власників - її дітей на користування будинком, чи будь-якими його окремими приміщеннями (а.с.13).

Посилання позивачів та їх представників на ту обставину, що відповідач не несе витрат на утримання будинку - відхиляються апеляційним судом, оскільки у підтвердження зазначеної обставини ними не подано жодного належного та допустимого доказу про те, які саме витрати нараховуються за утримання будинку, який розмір цих витрат повинна нести відповідач та чи зверталися позивачі до неї з вимогою сплатити ці витрати, а остання відмовилася їх сплатити.

Посилання представників позивача на ту обставину, що навіть з травня 2017 року відповідач без будь-яких поважних причин не прибула у будинок для свого проживання - відхиляються апеляційним судом, оскільки згідно даних закордонного паспорта відповідач прибула в Україну 15.05.2017 року, а з даним позовом позивачі звернулися 11.05.2017 року, тобто на час повернення в Україну уже був у суді спір щодо її права на користування спірним будинком.

Крім того, відповідно до вимог ст.405 ЦК України перевірці підлягає відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік до моменту звернення з позовом, тобто до 11.05.2017 року.

Посилання апелянтів на ту обставину, що суд першої інстанції безпідставно у рішенні суду зазначив про перебування відповідача за кордоном саме на заробітках, хоча віза туристична - відхиляються апеляційним судом, оскільки не впливають на правильність ухваленого рішення із усіх наведених вище підстав. Незалежно від обставин відсутності, судом встановлено, що відповідач з 07.05.2014 року і по 15.05.2017 року перебувала за межами України, що унеможливлює особі одночасно знаходитися у різних місцях; вибувала зі спірного будинку, як співвласник, а не користувач; не забирала свого майна на дату укладення договору дарування та не була цим договором обмеженою у праві користування будинком, як член сім'ї нових власників - її дітей.

Посилання в апеляційному суді представника позивача ОСОБА_3 на те, що відповідач довіреністю від 06.10.2015 року уповноважила представника ОСОБА_1 зняти її з реєстрації - відхиляються апеляційним судом, оскільки згаданою довіреністю відповідач уповноважила свого представника на здійснення від її імені тих прав і обов'язків, які перелічені у довіреності, а не уповноважила виключно зняти її з реєстрації (а.с.36). І цим правом представник зможе скористатися лише при наявності волевиявлення на це саме відповідача, а не її представника.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а містять суб'єктивне тлумачення норм законодавства.

У судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем прав та інтересів позивачів, як співвласників будинку.

Виходячи з наведеного, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскарженого рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України із позивачів на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2560 грн. - по 1280 грн. з кожного, згідно наведеного розрахунку та підтвердженням сплати цих витрат квитанцією до прибуткового касового ордера № 14 від 04.12.2017 року.

Вимога представника відповідача про стягнення таких витрат ще у розмірі 9600 грн. за участь у суді першої інстанції - не підлягає до задоволення, оскільки такої вимоги відповідач та її представник у суді першої інстанції не заявляли, відповідних доказів про їх понесення суду не подавали, а суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги нового рішення у справі не ухвалює.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити, а рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 по 1280 грн. (одній тисячі двісті вісімдесят грн.) з кожного понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді