Номер провадження: 22-ц/785/5588/17
Номер справи місцевого суду: 523/2487/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеського ордена «Знак пошани» заводу продовольчого машинобудування «Продмаш» про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИЛА:

17.02.2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись із позовом до Одеського ордена «Знак пошани» заводу продовольчого машинобудування «Продмаш» (далі-завод «Продмаш») про визнання за ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на 26/100 частин (квартира №1) домоволодіння по вул. Курській,70-а в м. Одесі.

Позов обґрунтовано тим, що позивачі зареєстровані і постійно проживають у частині спірного домоволодіння (квартира №1) з 1980-х років, підтримують квартиру у належному стані, здійснюють ремонтні роботи, сплачують комунальні послуги і фактично відкрито володіють та користуються квартирною з належними до неї господарськими спорудами більше 30-ти років.

Спірна квартира належить відповідачу на підставі реєстраційного посвідчення від 20.05.1991 року.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється передати частину спірного жилого приміщення у власність, позивачі добросовісно заволоділи майном відповідача і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років, позивачі просили позов задовольнити.

Позивачі підтримали позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Представник відповідача позов визнала і не заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду від 18.05.2017 року скасувати, затвердити мирову угоду від 20.04.2017 року і закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність рішення суду, врегулювання спору шляхом визнання мирової угоди і наявність підстав для визнання мирової угоди.

У засіданні колегії суддів: позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, представник відповідача скаргу підтримали.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просили визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 26/100 частин (квартира №1) домоволодіння по вул. Курській,70-а в м. Одесі (а.с.5,6).

Суд, відмовляючи у позові про визнання права власності за набувальною давністю виходив з того, що позов не доведено (а.с.43,43).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з права власності на нерухоме майно, зокрема за набувальною давністю, які регулюються нормами ЦК України.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ст. 344 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути обєктом набувальної давності; добросовісність володіння; - відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що у квартирі №1 домоволодіння по вул. Курській,70-а в м. Одесі, яка складається з 2/х жилих кімнат площею 26,9 м2 з 1980 року зареєстрований ОСОБА_2, з 1985 року зареєстрований ОСОБА_3, а з 2008 року зареєстрований ОСОБА_4 (а.с.8).

Спірна квартира, без визначення строку, перебуває у користуванні позивачів і ОСОБА_4 на підставі договору найму жилого приміщення, особистий рахунок відкрито на імя ОСОБА_2 (а.с.8)

26/100 частин (квартира №1) домоволодіння по вул. Курській,70-а в м. Одесі належить заводу «Продмаш» відповідно до реєстраційного посвідчення від 20.05.1991 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Суворовської районної ради від 19.04.1991 року №234 (а.с.16).

Наявність у позивачів титулу (підстави) для володіння майном, тобто у даному випадку договору найму спірного жилого приміщення виключає застосування ст. 344 ЦК України та набуття права власності за набувальною давністю.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, 20.04.2017 року позивачі подали до суду мирову угоду, яку виклали письмово з проханням визнати її (а.с.33).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2017 року відмовлено у визнанні мирової угоди з тих підстав, що мирова угода не відповідає вимогам закону (а.с.41).

Висновок суду в ухвалі від 18.05.2017 року про відмову у визнанні мирової угоди, на думку колегії суддів, є правильним.

Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. (ст. 175 ч.ч.1,3,5 ЦПК України).

За умовами мирової угоди від 20.04.2017 року, відповідач погодився визнати право власності на 26/100 частин домоволодінняпо вул. Курській,70-а в м. Одесі лише за позивачем ОСОБА_2 (а.с.8).

Між тим, право власності відповідача заводу «Продмаш» на 26/100 частин спірного домоволодіння, у встановленому законом порядку не оспорено і не визнано недійсним.

Згідно довідки про склад сімї та прописку, станом на 2017 рік у домоволодінні, крім позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з 2008 року зареєстрований і проживає ОСОБА_4, який судом до участі у справі не залучений.

Умови мирової угоди від 20.04.2017 року не містять висновків стосовно права та обовязків особи, яка не залучена до участі у справі - ОСОБА_4

Між тим, визнання мирової угоди в редакції 20.04.2017 року може вплинути на права та обовязки ОСОБА_4

За таких обставин, відсутні підстави для визнання мирової угоди в редакції 20.04.2017 року.

Доводи позивача ОСОБА_2 у скарзі про те, що спір слід врегулювати шляхом визнання мирової угоди, а також, що наявні підстави для визнання мирової угоди у редакції від 20.04.2017 року, зважаючи на те, що умови мирової угоди суперечать закону і порушують права, свободи та інтереси інших осіб, які не залучені до участі у справі, не заслуговують на увагу.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6