У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 15252,43 грн. заборгованості за договором позики.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено у зв'язку з безпідставністю вимог. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та таким, що підлягає до скасування в частині задоволених вимог.

Зазначає про те, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків.

Вказує на те, що відповідачі оспорюють договір позики від 16 лютого 2016 року, складений між ними і позивачем у письмовій формі, тому норма права, передбачена в абзаці 2 ч.1 ст. 218 ЦК України до спірних правовідносин сторін не застосовуються.

Зазначає про те, що судом першої інстанції не було враховано того що, як договір, так і розписка позичальника було попередньо складені машинописним шрифтом, а не написані вручну (зокрема розписка, яка у разі її дійсного складання, повинна була бути написана позичальником власноручно).

Вважає, що обґрунтування заявленого позову не доведені належними доказами, оспорюються відповідачами, а тому зроблені на підставі таких обставин справи висновки суду є помилковими.

Покликаючись на викладені обставини, просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися та причин неявки не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу відхилити, покликаючись на подані заперечення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково та стягуючи солідарно кошти з відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що 16.02.2016 року за договором позики ОСОБА_5 отримала в борг від ОСОБА_4 15795 грн. про що надала відповідну розписку, а також ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 письмову власноручну розписку, у якій поручилась відповідати за належне виконання позичальником ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором позики.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як випливає з норм ст.1046,1047,1049 ЦК України, за договором позики, який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: договору позики від 16 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, остання отримала у позику від ОСОБА_4 безвідсоткову позику в сумі 15795,00 грн., строком на 6 місяців до 17 серпня 2016 року, з умовами відшкодування винною стороною за порушення умов цього договору іншій стороні збитків у розмірі 5 % від суми позики за кожний день прострочення після спливу строку повернення позики, на умовах забезпечення порукою ОСОБА_3 (п.п.1.1, 2.1, 3.4, 4.1, 5, 6.1 договору позики) (а.с.6).

Згідно з розписки від 16 лютого 2016 року ОСОБА_2 одержала від ОСОБА_4 у борг 15795 грн. і зобов'язалась їх повернути в строк, зазначений в договорі (а.с.7).

Розпискою від 16 лютого 2016 року, ОСОБА_3 підтвердила, що її дочка ОСОБА_2 отримала в борг кошти в сумі 585 доларів США та поручилась за неї, що вона поверне зазначену суму в термін 6 місяців (а.с.8).

За вимогою про погашення заборгованості за договором позики від 03 листопада 2016 року, зобов'язання не виконано та борг не повернуто (а.с.9).

В апеляційній скарзі відповідачами заперечуються вимоги позикодавця за їх безгрошовістю та оскаржується рішення в частині задоволених судом першої інстанції позовних вимог, а тому рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується та не є предметом перегляду в апеляційній інстанції.

Згідно правової позиції викладеній в Постанові Верховного Суду України, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Заперечення договору за його безгрошовістю шляхом показань свідків згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України не допускається, за винятком випадків вчинення кримінально караних дій.

В даній справі відсутні відповідні докази, що за фактом отримання грошових коштів за даною позикою відкривалось кримінальне провадження.

Факт отримання в позику грошових коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_4 підтверджено належними та допустимими доказами в справі. Задовольняючи в меншому розмірі ніж заявлені позивачкою до стягнення суми, суд першої інстанції навів відповідні обґрунтування та розрахунки, які не оскаржені ОСОБА_4.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, вирішено питання про судові витрати.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись вимог норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук