Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/410/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/778/3857/17 Суддя-доповідач Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

Трофимової Д.А.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до МВС України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 03.05.1986 року по 11.05.1986 року в ході виконання службового обов`язку у складі внутрішніх військ (МВС) він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, де отримав дозу радіоактивного опромінення 45,8 рентген.
Зазначав, що внаслідок опромінення у нього розвинулись ряд хвороб, що підтверджується Окружною військово-лікарською комісією УМВС України в Запорізькій області у свідоцтві про хворобу №489 від 22.02.1996 року та випискою з історії хвороби №19888 від 14.01.2008 року, з яких вбачається що його хвороби дійсно є результатом виконання обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Внаслідок ушкодження здоров`я він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
У зв`язку з цим, йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування.
Моральну шкоду він оцінює в 100 000 грн.
Враховуючи вищенаведене просив суд стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь моральну шкоду в сумі 100 000 грн.
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства внутрішніх справ, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдача шкоди та вини відповідачів в її завданні, чи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача за вимогами ч.2 ст.1167 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 03.05.1986 року по 11.05.1986 року проходив службу в органах внутрішніх справ головного управління внутрішніх військ військової частини НОМЕР_1 в якості часового по охороні станції, що підтверджується копією архівної довідки та маршрутного листа.

У період з 03.05.1986 року по 11.05.1986 року (дев`ять днів), ОСОБА_1 , приймав участь у ліквідації наслідків аварії у 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС та отримав дозу радіоактивного опромінення 45,8 рентген, що підтверджується довідкою УМВС України ГУВВ військової частини НОМЕР_1 , свідоцтвом про хворобу №489 від 22.02.1996 року.

Свідоцтвом про хворобу №489 від 22 лютого 1996 року військово-лікарської комісії УМВС України в Запорізькій області встановлено, що хвороби позивача: гіпертонична хвороба ІІ ступеню, кризове течіння, гіпертензивне серце, гіпертонічна агнеопатія сітківки обох очей, СН 2А, ДЕП 1-2, переважно з ВБС, патологічна забитість сонних та хребтових артерій, хронічний панкреатит - пов`язані з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно облікової карти доз ОСОБА_1 отримав радіацію 45,8 рентген.

У відповідності до Акту огляду МСЕК № 120766 від 20.03.2007 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безстроково, у зв`язку із захворюваннями пов`язаними з виконанням службових обов`язків на ЧАЕС.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ №003413 від 20.07.2009 року йому визначено 50% ступінь втрати професійної працездатності.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідачів в її завданні, чи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Сам факт отримання ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини № НОМЕР_1 та не є підставою для відповідальності за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

При розгляді спору судом враховано, що відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та інших актів законодавства України, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачені компенсації та пільги, що надаються державою за завдану шкоду і спрямовані на захист таких громадян та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 судова колегія,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року у цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: