АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5497/17 Головуючий І інстанції Бондарєва І.В.
Справа: № 645/5561/16-ц Доповідач Кругова С.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 1 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу матері одноособово визначати загальноосвітній заклад для дитини, переведення дитини до іншого навчального закладу без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Фрунзенського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просила надати їй дозвіл одноособово визначати загальноосвітній заклад для її доньки ОСОБА_3 та перевести дитину до іншого навчального закладу без згоди батька.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 1 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до довіреності, яка міститься в матеріалах справи на а.с. 34, ОСОБА_4 не наділена повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_2 як законного представника малолітньої ОСОБА_3

Всупереч вимог ст. 36 ЦПК України, змінюючи третю особу, суд не надіслав на її адресу копію позовної заяви, чим позбавив її прав, передбачених ст. 27 ЦПК України.

Суд надав неналежну оцінку листу Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, де чітко зазначені підстави, з яких ОСОБА_2 було відмовлено у клопотанні про переведення доньки до іншого навчального закладу, показанням свідка ОСОБА_5, якими спростовуються доводи позивача та доводи свідка ОСОБА_6

Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а також про долучення до матеріалів справи письмових пояснень свідка ОСОБА_6, які б спростували доводи позивача та ОСОБА_6 щодо ставлення ОСОБА_1 до своєї доньки, надання ним матеріальної допомоги, сплати ним аліментів тощо.

Підкреслює, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів позивачем, її представником та ОСОБА_6 не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував необхідність найкращого забезпечення інтересів дитини, задоволення її індивідуальних потреб, зокрема, збільшення часу для відпочинку та позашкільних занять.

З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Так, суд першої інстанції виходив з того, що Харківська гімназія №1 розташована ближче до фактичного місця проживання позивача і дитини за адресою АДРЕСА_1, тоді як ця адреса не є постійним місцем проживання дитини.

Сторони та їх дочка зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до мирової угоди, затвердженою ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 р., зміненою ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016 р., місце проживання дитини визначено з матірю позивачем у справі за адресою АДРЕСА_2.

Навчається ОСОБА_3 в Харківській загальноосвітній школі №123, яка розташована за адресою: м.Харків, вул..Академіка Павлова, 142-А ( а.с.11).

Отже, дитина навчається за місцем свого проживання з матір"ю, яке визначено рішенням суду.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження 1ВЛ 3 138780, батьком неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_1, матірю ОСОБА_7 (а.с.8-10).

9 листопада 2015 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. (а.с.56).

Позивач звернулась з позовом про надання їй дозволу одноособово визначати загальноосвітній заклад для дитини, переведення дитини до іншого навчального закладу без згоди батька, а саме до Харківської гімназії №1.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з принципами 2, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безоплатною та обовязковою, щонайменше на початкових рівнях. Дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.

Як вбачається з матеріалів справи Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради дійшла висновку про недоцільність переведення малолітньої ОСОБА_3 з ХЗОШ №123 до Харківської гімназії №1 ХМР, без згоди батька.

Судова колегія зважуючи на зазначені Комісією аргументи погоджується з таким висновком, оскільки він дійсно відповідає інтересам дитини з урахуванням її віку, рівня розвитку, стосунків , що склались за місцем навчання з дітьми та вчителями, обставин у справі та існування можливих факторів риску психологічного характеру з огляду на те, що дитина двічі вже змінювала навчальний заклад.

Всі ці обставини справи залишились поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до п.2,3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, оскільки має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими і висновки суду не відповідають обставинам справи .

На підставі ст.88 ЦПК України, у з"язку із задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений ним за подачу апеляційної скарги в сумі 330 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, ст. 307, п.2,3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 1 серпня 2017 року - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 -відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 330 (триста тридцять) грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_8