Провадження № 2/522/7798/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕН Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

20 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спакування,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спакування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя А. Ю. Бойчук

Справа № 522/10449/17

Провадження № 2/522/7798/17

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕН Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спакування,-

ВСТАНОВИВ:

08.06.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 по якому просить усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, якій помер 24 грудня 2016 року.

В позовній заяві позивач посилається на те, що 24 грудня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з 163/1000 часток квартири АДРЕСА_1. Коли позивач в травні місяці звернулася до нотаріуса, то їй було повідомлено, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2, якій зазначив що він є сином покійного ОСОБА_3

Позивач вказує, що прожила в шлюбі з ОСОБА_3 з 2003 року і ніколи не чула що в її чоловіка був син. ОСОБА_2 ніколи не бачила, він ніколи не приходив до ОСОБА_3, не надавав йому ніякої матеріальної допомоги.

Вважає, що ОСОБА_2 слід усунути від права на спадкування, оскільки він не піклувався про батька, не відвідував його, не надавав йому допомоги, якої той потребував через стан здоровя та неналежне матеріальне забезпечення, і тому перебував у безпорадному стані.

Представник позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

24 грудня 2016 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 479154, виданим Одеськім міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з 163/1000 часток квартири АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3 у порядку передбаченому законом державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було відкрито спадкову справу № 33/2017

14.02.2014 року позивач в Другій одеській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, як спадкоємиця другої черги.

Так, позивач просить усунути відповідача від права на спадкування за законом майна померлого, посилаючись на те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує ч. 5 ст. 1224 ЦК України, яка передбачає усунення спадкоємця за рішенням суду від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обовязку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Ці обставини позивачем не доведені та не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач або ОСОБА_3 зверталися до відповідача за допомогою, а їм було відмовлено. Також не доведено того факту, що померлий потребував допомоги саме від відповідача, а той, в свою чергу, мав можливість надати допомогу, однак не вчиняв необхідних дій.

Крім цього, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що встановлюють той факт, що померлий за життя перебував у безпорадному стані та потребував допомоги. Цей факт також не було доведено позивачем, хоча відповідно до ст.10, ч. 2 ст.59, ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Такі докази не були представлені позивачем.

Позивачем не надано жодних істотних даних, які мають правове значення для вирішення спору та встановлення того факту, що померлий перебував у безпорадному стані, який зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, відповідно до розяснень даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Заналізу положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України вбачається, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. А позивачем не надано доказів, що відповідач усвідомлював свій обов'язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій для догляду за спадкодавцем. При тому, що у судовому засіданні встановлено і не оспрювалось позивачем, що померлий сам не просив у відповідача будь якої допомоги.

Також слід зазначити, що відповідно до судової практики, яка узагальнюється в листі ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відмічається, що та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Важливе значення має обґрунтованість позовних вимог та наявність належних доказів на їх підтвердження, оскільки практика розгляду справ про усунення від права на спадкування свідчить про те, що позови, як правило, є необґрунтованими, тому в їх задоволені суди відмовляють.

Крім того, як зазначено в вищевказаному листі ВССУ, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Також, як роз'яснив Пленум ВСУ у п.27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України.

Позивачем, в порушення вищенаведених приписів, будь-яких доказів того, що відповідач мав можливість, але умисно ухилявся від виконання обовязку утримання спадкодавця не надано.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, суд вважає, що доводи позивача про те, що відповідач умисно ухилявся віднадання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, маючи при цьому усі можливості надавати таку допомогу, зовсім не доведені.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне в задоволенні позовувідмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спакування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя А. Ю. Бойчук