У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 04 жовтня 2006 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № DNH4KP75960723, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2 034 грн 50 коп. зі сплатою 2,09 % на місяць строком на 12 місяців.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 619 грн 19 коп., яку банк просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року, у позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 04 жовтня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № DNН4КР75960723, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2 034 грн 50 коп. зі сплатою 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців. Кошти перераховані банком на рахунок СПД «ОСОБА_5» (а. с. 4).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за відсотками за кредитним договором, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 18 квітня 2011 року по 30 вересня 2015 року склала 6 616 грн 19 коп. (а. с. 42).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За умовами договору кредит надано строком на 12 місяців до 04 жовтня 2007 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 25 квітня 2016 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Такі висновки судів про сплив позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності перервався визнанням у 2015 році відповідачкою не можуть бути взяті до уваги, оскільки 03 жовтня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» примусово списав з карткового (зарплатного) рахунку відповідачки грошові кошти у розмірі 4 333 грн 22 коп. на погашення кредитної заборгованості без відома відповідачки та поза межами строку позовної давності. Інших доказів визнання відповідачкою боргу позивачем не надано

Таким чином, суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Ступак О.В.