Провадження № 2/761/7572/2017
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2017 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Савицький О.А., вивчивши матеріали позовної заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

09.10.2017 року на адресу Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 11.10.2017 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків терміном 5 (п'ять) днів з дня отримання копії ухвали.

У зазначеній ухвалі, серед іншого, вказувалось, що матеріали поданої позовної заяви не відповідають вимогам ст. 119 ЦПК України, зокрема до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених чинним законодавством розмірах.

При цьому, вказаною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання даної позовної заяви до суду.

Так, на виконання вимог ухвали від 11.10.2017 року, 15.11.2017 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, до якої, серед іншого, додано оригінал платіжного доручення №BUD.355521.143051 від 09.11.2017 року на суму 8 000 грн. 00 коп., як доказ сплати судового збору.

Разом з тим, недоліки, зазначені в ухвалі суду від 11.10.2017 року, позивачем виконано лише частково.

Так, звертаючись до суду з заявою про усунення недоліків, позивач вказав, що ціна даного позову становить 6 228 935,58 грн.

В той же час, згідно положень ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, які подаються до суду юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону N 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Відтак, враховуючи вищенаведені положення законодавства, позивачу на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху слід було надати документ, який би підтверджував сплату судового збору, який, з урахуванням ціни позову, має становить 93 434.03 грн.

Крім того, як вбачається, копію ухвали про залишення позову без руху від 11.10.2017 року позивач отримав 06.11.2017 року, однак, враховуючи строки доставки кореспонденції в межах м.Києва, у встановлений строк не усунув вказані в ухвалі недоліки.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відтак, враховуючи те, що вимоги щодо усунення недоліків, зазначені в ухвалі від 11.10.2017 року, позивачем виконано лише частково, а можливість повторного залишення позовної заяви без руху не передбачена ЦПК України, суддя прийшов до висновку, що позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, визнати неподаною та повернути позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 119, 121, 209, 210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суду міста Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: