РІШЕННЯ

Іменем України

15.08.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі :

головуючого - судді Мигаль Г.П.

при секретарі Попик А.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4.

Позивач позов обґрунтовує тим, що 29 червня 1992 року, позивачка, ОСОБА_4, уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який вони зареєстрували у Залізничному відділі запису актів громадянського стану м. Львова. З 1989 року позивачка перебувала на черзі по отриманню житла за місцем своєї роботи.

2 лютого 2001 року, позивачкою було отримано ордер №002199 на житлове приміщення з сім'єю в кількості трьох осіб: позивачка, як основний квартиронаймач, її батько та відповідач, на право зайняття житлового приміщення за адресою : АДРЕСА_1 загальною площею 72,10 кв.м., в тому числі, житловою площею 27,70 кв.м., яке складається з двох кімнат.

У ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки, ОСОБА_5, і в квартирі залишились проживати позивачка та відповідач. Квартиру не приватизовували і вона перебуває в державному житловому фонді.

На підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2008 року, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Ініціатором розлучення був ОСОБА_2 Під впливом чужих, корисливих та непорядних людей, за надуманими звинуваченнями, він прийняв рішення про розірвання шлюбу і через 3 місяці, 27.02.2009 року ним був укладений новий шлюб з іншою жінкою.

Ще до розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем склалися неприязні стосунки, що унеможливлювали їхнє спільне проживання в одній квартирі, відповідач виїхав з квартири, забравши при цьому усі свої особисті речі, у зв'язку із створенням ним нової сім'ї, тобто ОСОБА_2 добровільно змінив своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення, хоча перешкод у користуванні спірним житлом, з сторони позивачки не було жодних.

З вищенаведеного випливає, що відповідач добровільно виселився, змінив своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення, почав жити новою сім'єю з іншою жінкою і не брав, ніякої участі в утриманні спірного житла, тим самим втративши право користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 з моменту виселення, зважаючи на наступне.

Позивачка неодноразово зверталася з позовами до суду з вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Франківським районним судом міста Львова, 31.05.2011 року, 17.10.2012 року, 18.03.2013 року, 15.08.2014 року, та Апеляційним судом Львівської області, їй було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_2 таким, що втатив право користування квартирою АДРЕСА_6 на підставі актів обстежень ЛКП «Вулецьке» та ст. 71 ЖК України, та залишено за ним право користування вказаним жилим приміщенням.

30 червня 2016 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої просить: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1; залучити, як співвідповідача, до участі у справі № 465/1620/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Головнеуправління Державної міграційної служби України у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Руданського, 3); Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_3

В судових засіданнях позивачка та представник позивачки позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач та представник відповідача позов заперечили та пояснили, що викладені позивачкою обставини в позовній заяві не відповідають дійсності та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Доводи позивачки, що відповідач не брав ніякої участі в утриманні спірного житла, тим самим втративши право користування квартирою спростовуються тим, що: закон не передбачає автоматичну втрату права користування житлом при ухиленні від утримання житла, відповідач оплачує половину вартості всіх комунальних послуг. Крім того, відовідач сплачує повністю вартість послуг кабельного телебачення та плату за домофон. Це підтверджується квитанціями про оплату (копії додаються). При чому, згідно вказаних квитанцій, оплати здійснювались задовго до заявлення позивачкою даного позову.

Позивачка неодноразово зверталась до суду з аналогічними позовами, про що сама зазначає в позовній заяві. За результатами розгляду цих позовів Франківським районним судом міста Львова винесено рішення від 31.05.2011 року у справі № 2-1131/11, 17.10.2012 року у справі №2/1326/1812/2012 та 15.08.2014 року у справі № 465/9481/13-ц, які залишені в силі Апеляційним судом Львівської області. Цими рішеннями позивачці в задоволенні позовів відмовлено.

Крім того, рішенням Франківського суду міста Львова від 31.05.2011 року встановлено, що саме позивачка чинила відповідачу перешкоди у користуванні житловим приміщенням, не давала відповідачу квитанції про нарахування плати за комунальні послуги. Також цим рішенням - підтверджується факт оплати відповідачем частини комунальних послуг за період 2009 - 2011 роки (до моменту вирішення цієї справи).

Позивачка продовжує перешкоджати відповідачу користуватися житлом і дотепер. В зв'язку з цим, відповідач звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування житлом. Рішенням від 28.02.2013 року позов задоволено. Це підтверджується самою позивачкою в позовній заяві.

Бажаючи мати можливість належним чином сплачувати комунальні послуги незалежно від позивачки, у вересні 2015 року відповідач звернувся до суду з позовом про зміну договору - найму та зобов'язання укласти окремий договір найму житлового приміщення.

Стверджуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі позивачка сама в ній не проживає, що вона власноручним підписом підтвердила в апеляційній скарзі, оскаржуючи ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 20.10.2015 року про відкриття провадження у справі. Як на підставу для скасування ухвали вона вказує на порушення територіальної підсудності. Зокрема, зазначає, що порушення полягало в тому, що вона тільки зареєстрована спірній квартирі, а постійно мешкає за адресою: вул. Родини Крушельницьких, 3/48, м. Львів.

Спірна квартира є єдиним житлом та іншого житла у відповідача не має в зв'язку з цим просить відмовити в задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру на жиле приміщення № 002190, виданого Виконавчим комітетом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів, ордер виданий ОСОБА_6 на сім`ю 3 чоловік на право на зайняття житлового приміщення житловою площею 27,7 кв.м., яке складається з двох кімнат у квартирі за адресою АДРЕСА_3./а.с. 7/

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1, виданого Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції від 28 квітня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвища: чоловіка - ОСОБА_6, дружини - ОСОБА_4./а.с. 5/

Відповідно до довідки Форми № 2, виданої ЛКП «Вулецьке» № 1298 від 19 листопада 2016 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_7 та ОСОБА_2./а.с. 6/

Відповідно до акту про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3, відповідач не проживає та жодних особистих речей ОСОБА_2 в квартирі не зберігає та участі у веденні спільного господарства не бере./а.с.62/

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до змісту норм ст. ст. 1,6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 лютого 2013 року у справі № 2-375/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання порядку користування жилим приміщенням встановлено між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1: -кімнату площею 12 кв.м., що на поверховому плані позначена цифрою " 5" залишити в користуванні ОСОБА_2; кімнату площею 15,7 кв.м., що на поверховому плані позначена цифрою " 4" залишити в користуванні ОСОБА_4; коридор, що на поверховому плані позначений цифрою " 1"; кухню, що на поверховому плані позначена цифрою " 3"; лоджію, що на поверховому плані позначена цифрою " 7" ; санвузол, що на поверховому плані позначений цифрами " 2 , 6", залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_4./а.с. 30/

Відповідно до копії квитанцій відповідач ОСОБА_2 за 2015-2016 роки здійснює оплату витрат по утриманню спірної квартири АДРЕСА_1 що спростовує твердження позивачки, що відповідач не бере участі в утриманні спірного житла./а.с.35-49/

Допитана в судовому засіданні 22 березня 2017 року в якості свідка ОСОБА_8 повідомила, що знає позивачку з 1984 року та часто буває у неї в гостях, бували випадки, що в неї ночувала. Відповідача та його речей в квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1 не бачила, його кімната закрита. Оплатою за комунальні послуги займається позивачка. Відповідач має іншу дружину та проживає у неї. Акт про відсутність відповідача свідок підписувала, це було в світлу пору доби. Акт був про те, що відповідач був відсутній. Відповідача бачила лише в 2012 році.

Допитаний в судовому засіданні 22 березня 2017 року в якості свідка ОСОБА_9 повідомив, що працює охоронцем на стоянці навпроти будинку по АДРЕСА_1 з графіком роботи одна доба через три доби, відповідача ОСОБА_2 по справі знає, як клієнта автостоянки кілька років, його бачить, постійно на стоянці у своїх змінах в різний час доби. Вдома у відповідача був три - чотири роки тому, оскільки запросили відремонтувати замок в кімнату ОСОБА_2, суперечки з приводу чия це кімната не було. Вхід в будинок з його робочого місця не видно. Два - три тижні тому заходив до відповідача ОСОБА_2, щоб поправити двері в меблях, кімната була відкрита.

Відповідно до статей 10 та 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач належним чином не доказав наведенні в позовній заяві доводи.

Проаналізувавши покази свідків, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_8, оскільки така періодично буває в гостях позивачки та частину показів дає зі слів позивачки. Також суд критично оцінює і акт від 12.05.2016 року про встановлення факту непроживання відповідача в спірній квартирі, оскільки акт складено після подачі позову до суду та такий підписаний свідками, які не проживають у АДРЕСА_1. Окрім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що під час підписання відповідного акту в квартирі з позивачкою вони були одні, однак з самого акту вбачається, що він також підписаний свідком ОСОБА_10

Дослідивши наявні у справі докази, та оцінивши їх в сукупності, суд доходить до висновку, що в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 - відмовити за безпідставністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу на протязі 10 днів з моменту отримання копіїї рішення суду.

Суддя Мигаль Г.П.