Номер провадження: 22-ц/785/7402/17
Номер справи місцевого суду: 495/3633/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Новоцаричанської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про скасування державного акту на право колективної власності на землю та припинення права колективної власності,

встановила:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом, в якому просили:

скасувати Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-05-28, виданого Новоцаричанською сільською радою народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі рішення від 21 червня 1995 року КСП «Нова Царичанка», в частині земель площею 80 га;

припинити право колективної власності на земельну ділянку, зазначену у державному акті на право колективної власності на землю серії ОД-05-28, виданого Новоцаричанською сільською радою народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі рішення від 21 червня 1995 року КСП «Нова Царичанка» (далі Державний акт), в частині земель площею 80 га.

Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 11.04.2017 року вони звернулись до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту).

За результатами розгляду заяви та відповідної документації Головне управління Держгеокадастру в Одеській області відповіддю від 19.04.2017 року відмовило у її задоволенні, посилаючись на те, що земельна ділянка за бажаним місцем розташування перебуває у колективній власності, право на яке посвідчено Державним актом на право колективної власності на землю серії ОД-05-28, який було видано колективному сільськогосподарському підприємству «Нова Царичанка», цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Новоцаричанської сільської ради (за межами населеного пункту).

Таким чином, хоча позивачі у встановленому законом порядку розпочали процедуру набуття права власності на земельну ділянку. Разом із тим, наявність чинного Державного акту серії ОД-05-28 унеможливлює набуття права власності на земельну ділянку, що суперечить ст.116 ЗК України. Чинні Земельний кодекс України та Цивільний Кодекс України визначають приватну, державну та комунальну форму власності. Отже, чинне законодавство не передбачає існування колективної форми власності, а відтак існування чинного Державного акту на право колективної власності є перешкодою для реалізації конституційних принципів набуття права власності на земельні ділянки, та відповідно порушує право власності позивачів. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що Державний акт видавався КСП «Нова Царичанка», записів щодо якого в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не знайдено.

Посилаючись на те, що діючим законодавством не визначено порядку припинення права власності на землю з підстав відсутності такої форми власності як «колективна», що апріорі неможливо через відсутність такого визначення в чинному законодавстві, просили їх вимоги задовольнити та застосувати такий спосіб захисту як припинення права колективної власності в судовому порядку.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було задоволено.

В апеляційній скарзі представник Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської областіставить питання про скасування вищевказаного рішення, та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення було ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що державним актом на право колективної власності на землю серії ОД-05-28, виданого Новоцаричанською сільською радою народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі рішення від 21 червня 1995 року КСП «Нова Царичанка», порушуються права позивачів, як співвласників вказаної земельної ділянки. Виходячи із вказаних підстав, суд дійшов висновку про необхідність скасування вказаного Державного акту та припинення права колективної власності на земельну ділянку.

Однак, з таким висновком погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачі ніколи не були співвласниками вказаної земельної ділянки і ніякого відношення до неї не мають. У звязку з цим, посилання суду на статті 152, 155 ЗК України, є безпідставним і необґрунтованим.

Крім того, посилаючись на ст. 21 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси особи, має бути визнаний судом незаконним та підлягає скасуванню.

Однак, як було зазначено вище, враховуючи, що позивачі ніякого відношення до спірної земельної ділянки не мають, то їх права вказаним Державним актом порушені не були.

Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що посилання на дану норму права (ст. 21 ЦК України) мало б бути обґрунтованим, якщо б предметом позову було оскарження саме рішення Новацаричанської сільської ради про визнання права колективної власності на землю КСП «Нова Царичанка» від 21.06.1995 року.

Однак таких позовних вимог до суду не заявлялось.

У відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 - в даному контексті «акт індивідуальної дії» є рішення Новацаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 21.06.1995 року про визнання права колективної власності на земельну ділянку за КСП «Нова Царичанка».

Згідно ч. 10 ст. 58 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»: Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином, передумовою скасування Державного акту повинно відбутись процедура оскарження та скасування в судовому порядку рішення сільської ради, яким за підприємством КСП «Нова Царичанка» визнавалось право власності.

Однак дане рішення не тільки не скасовано, а навіть не залучено до матеріалів справи та не було обєктом дослідження судом в судовому засіданні, не дивлячись на те, що в прохальній частині позову є пряме посилання на нього.

Крім того, у відповідності до Закону України «Про форми власності на землю» № 2073-ХІІ від 30 січня 1992 року, що втратив чинність на підставі Закону України № 1377-ІУ від 11 грудня 2003 року, в Україні поряд з державною запроваджено колективну і приватну форми власності на землю, а також встановлено, що власність на землю в Україні має такі форми: державна, колективна, приватна. Всі форми власності є рівноправними.

Згідно ст. 5 ЗК України від 18 грудня 1990 року, у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств.

У відповідності зі ст. 23 вищевказаного ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному Сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Зазначені обставини свідчать про те, що оскаржуваний Державний акт на право колективної власності на землю був виданий в порядку та у відповідності з положеннями законодавства, чинного на час його видачі та наведеного судом вище.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі посилались на порушення їх прав на отримання у власність земельної ділянки відповідно до ст.121 ЗК України та відсутність відповідно до ст.78 ЗК України такої форми власності, як колективна.

Однак, у відповідності до п.1-2, п.5-6 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, підлягають паюванню.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Вказаний список пайщиків є невідємною частиною Державного акту.

Однак, судом першої інстанції цей список взагалі не досліджувався. Разом з тим, матеріали справи не мають жодних відомостей про склад пайщиків земельної ділянки, на яку був виданий спірний Державний акт.

Крім того, судом не було враховано, що в КСП «Нова Царичанка» є правонаступники - члени колективного підприємства, які є пайовиками цього підприємства та мають отримати земельну ділянку у вигляді земельної частки (паю), права і обовязки яких порушуються оскаржуваним судовим рішенням.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Проте, в даному судовому процесі не було залучено до участі у справі ні Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію, ні пайщиків земельної ділянки бувшого КСП «Нова Царичанка».

У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного Товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Однак, позивачами не надано до суду витягу або виписки з Книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) про відсутність записів щодо реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) та їх видачі власникам на масиві, відповідно до якого видано Державний акт.

У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»: член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Таким чином, в оскаржуваному судовому рішенні суд не зазначив будь-яких порушень закону при видачі спірного Державного акту, які могли б бути підставою для його скасування.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що скасовуючи Державний акт на право колективної власності на землю, в частині земель площею 80 га, суд не вказав, яким чином порушуються права двох позивачів саме в зазначеній площі земельної ділянки.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Новоцаричанської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про скасування державного акту на право колективної власності на землю та припинення права колективної власності, відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської областізадовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Новоцаричанської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, про скасування державного акту на право колективної власності на землю та припинення права колективної власності, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_5

ОСОБА_2