Справа № 308/8845/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого - Собослоя Г.Г.,

суддів Фазикош Г.В., Джуги С.Д.,

секретарі Чучка Н.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційної скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7 та приватний нотаріус ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом, який мотивований тим, що відповідно до договору купівлі-проджау від 15.12.2006 року вона придбала у ОСОБА_9 квартиру, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського,53/43 і 19.01.2007 року КП „Ужгородське міське бюро технічної інвентаризації" зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно.

Вказує, що ОСОБА_10 в 2012 році звернулась в Ужгородський міськрайонний суд з позовом про визнання недійсним вищенаведеного договору купівлі продажу та 08.11.2012 року рішенням цього суду відмовлено в задоволенні такого позову. 12.02.2013 року Апеляційним судом Закарпатської області вказане рішення скасовано та прийнято нове рішення яким позов ОСОБА_10 задоволено, визнано договір купівлі продажу вказаної квартири недійсним, визнано ОСОБА_9 власником вказаної квартири на час смерті останньої та застосовано наслідки недійсності правочину.

24.07.2013 року ухвалою Вищого спеціалізованою суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 12.02.2013 року скасовано, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.11.2012 року, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_10 відмовлено, залишено в силі.

Однак, протягом періоду між прийнятим рішенням від 12.02.2013 року Аапеляційним судом Закарпатської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.07.2013 року, ОСОБА_10 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою про визнання права власності на спірне нерухоме майно та рішенням цього суду від 15.03.2013 року за ОСОБА_10 було визнано право власності на вказану квартиру, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9, та зобов'язано відділ речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зареєструвати право власності за ОСОБА_10 на квартиру. Скористалась тим, що ОСОБА_1 не була залучена до участі у цій справі, відповідне рішення набуло законної сили та ОСОБА_10 зареєструвала за собою право власності на спірне майно. В подальшому, а саме 17.05.2013 року, ОСОБА_10 продала вищевказану квартиру ОСОБА_6, про що укладено відповідний договір купівлі продажу.

Зазначає, що довідавшись про існування вказаного судового рішення, вона оскаржила його і 21.03.2014 року Апеляційним судом Закарпатської області вказане рішення було скасовано, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Таким чином вважає, що ОСОБА_10 незаконно набула право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 53/43, а тому і ОСОБА_6, уклавши з гр. ОСОБА_10 договір купівлі продажу цієї квартири, також незаконно набула її у власність, без відповідної правової підстави.

У звязку з цим, позивач просила витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_6, на користь ОСОБА_1, вказану квартиру.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.2015 року позов задоволено.

Витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 квартиру №43, що знаходиться в будинку №53 по вулиці Грушевського в м.Ужгороді, Закарпатської області.

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09.10.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.2015 року залишено без змін.

На дане рішення суду подана апеляційна скарга ОСОБА_5, що діє згідно довіреності в інтересах ОСОБА_4, який на підставі ст. 292 ЦПК України вважає, що оскаржуваним рішення порушуються його права, а тому просив скасувати вказане рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання повторно не зявилися, хоча повідомлялися про розгляд справи належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень. ОСОБА_5 повторно надав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки існує потреба у вивченні наявних у матеріалах справи документів. Однак, колегія суддів вважає, що із зазначених підстав справа вже відкладалася, а тому з метою недопущення затягування розгляду справи та розгляду такої у вказаної законом строки, клопотання ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не зявилися в судове засідання, хоча повідомлялися про розгляд справи належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень. Від останніх надійшли заяви про відкладення розгляду справи, які також не підлягають задоволенню, оскільки в попереднє судове засідання сторони також не зявилися.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 292 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності із розясненням Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 8 постанови №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбачених статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обовязки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скаргою. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 зазначає, що останній перебуває у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, з ОСОБА_6 з 2005 року, що підтверджується свідоцтвом серії 1-ФМ № 079138 про народження їх сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що спірна квартира, яка витребувана від ОСОБА_6 на підставі оскаржуваного рішення, є їх спільною сумісною власністю набутою ними за час перебування в фактичних шлюбних відносинах та за спільні кошти, а тому вважає, що порушено його право власності на вказану квартиру.

Однак, ОСОБА_4 не наданого належних та допустимих доказів того, що він з 2005 року проживав однією сімєю з ОСОБА_6, вів з нею спільне господарство, мав спільний бюджет та брав фінансову участь у придбанні спірної квартири, яка на його думку є спільною сумісною власністю.

Доводи апелянта про те, що у нього та ОСОБА_6 є спільний син, на думку колегії суддів, не є доказом про проживання останніх однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Крім того, як слідує з наданої ОСОБА_4 копії паспорту, останній розірвав шлюб з ОСОБА_12 на підставі рішення Перечинського районного суду №394/1782/14-ц від 14.11.2014 року. Тобто з наведеного слідує, що апелянт, на час придбання ОСОБА_6 спірної квартири, перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_12 (том 1 а.с. 223).

Інших доказів, які б свідчили про те, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Грушевського, 53/43 є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_6, придбана за їх спільні кошти, ОСОБА_4 суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що оспорюваним рішенням права та обовязки ОСОБА_4 не порушуються, із підстав зазначених ним в апеляційній скарзі, а тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.2015 року, слід закрити.

Керуючись ст.ст. 304, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 квітня 2015 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: