Номер провадження 2/754/5620/17
Справа №488/1483/17
13 листопада 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
за участю секретаря судового засідання Яремус-Байсанової А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, по надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон та на виїзд за кордон неповнолітній дитині без згоди батька,
15.08.2017 року до Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю визначеною ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, по надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон та на виїзд за кордон неповнолітній дитині без згоди батька.
В обґрунтування вказаного позову зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем по справі, ОСОБА_2, з 12.05.2006 року. Шлюб між сторонами було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Феодосійського міського управління юстиції АР Крим, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний актовий запис. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Через різні характери та погляди на сімейне життя протягом всього спільного перебування у шлюбі між сторонами фактично було відсутнє взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів та поваги один до одного. В зв'язку із вказаними обставинами, 01.09.2009 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу із відповідачем спільна дитина - син ОСОБА_3 весь час проживав і залишається проживати разом з позивачем. При цьому, весь час син знаходився і буде знаходитись на її повному матеріальному утриманні. З того часу, коли позивач із відповідачем розірвали шлюб, тобто з вересня 2009 року, він взагалі не допомагає їй утримувати спільного неповнолітнього сина та не надає позивачу необхідної для цього матеріальної допомоги. При цьому, відповідач взагалі не цікавиться життям сина, не спілкується з ним та немає будь-яких засобів зв'язку із ним. У 2014 році, після анексії Криму російськими окупантами, були втрачені останні зв'язки з батьком дитини. Позивач разом із сином не знають ані нинішнього місця проживання відповідача, ані місця роботи, ані навіть номера телефону, адже вся територія АР Крим була переведена на російського оператора стільникового зв'язку. Відповідач сам дитині не телефонує, в утриманні, вихованні та догляді за сином участі не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається і не цікавиться взагалі. Більше того, від спільних із відповідачем знайомих, які наприкінці 2015 року нарешті змогли безперешкодно виїхати із окупованої території АР Крим до м. Києва, стало достеменно відомо, що відповідач ОСОБА_2 після окупації АР Крим отримав громадянство Російської Федерації на окупованій території. Таким чином, відповідач ОСОБА_4 без будь-яких причин, фактично повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню спільного неповнолітнього сина, перестав цікавитися його способом життя, навчанням, дозвіллям та станом його здоров'я, перестав піклуватися про його фізичний та духовний розвиток, не проявляє щодо сина батьківської уваги та турботи.
На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення дитиною ОСОБА_3 шістнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4, до країн Шенгенської угоди, а також Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет, разом із наданням дозволу на оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надати дозвіл на оформлення документів та на виїзд дитини за кордон, без згоди та супроводу батька у держави, перераховані у заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів.
Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12.05.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
01.09.2009 року шлюб між сторонами по справі ОСОБА_1, та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції АР Крим, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 238.
Від вказаного шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в книзі реєстрації народжень 06.09.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 2344.
Відповідач ОСОБА_4 без будь-яких причин, фактично повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, перестав цікавитися його способом життя, навчанням, дозвіллям та станом його здоров'я, перестав піклуватися про його фізичний та духовний розвиток, не проявляє щодо сина батьківської уваги та турботи.
Все це відбувається при тому, що позивач в свою чергу ніколи не лише не чинила будь-яких перешкод щодо спілкування та побачення сина та батька, але і завжди позитивно ставилася до цього. Однак через пасивну поведінку відповідача по відношенню до дитини, син взагалі вже навіть не пам'ятає не лише голосу свого батька, але і те, як він виглядає.
Все вище зазначене доводить той факт, що у позивача відсутні жодні зв'язки із відповідачем. А враховуючи той факт, що ОСОБА_2 самостійно не проявляє будь-яких намагань спілкуватися зі своїм сином, приймати в житті дитини хоча б якусь участь та виконувати свої безпосередні батьківські обов'язки, є очевидним, що позивач позбавлена в позасудовому порядку вирішити даний цивільний спір щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина за кордон.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Крім того, відповідно до п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;
2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:
- якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;
- якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;
- у разі пред"явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій;
- свідоцтва про смерть другого з батьків;
- рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;
- рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;
- рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;
- довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).
Позивачка ОСОБА_1, звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виготовлення документів та виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди та супроводу його батька.
Суд вбачає, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час не спілкуються, відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що підтверджується належними письмовими доказами, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди у судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька на даний час малоймовірна, приймає до уваги, що у судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215, 224-233 ЦПК України, ст.ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України", -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, по надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон та на виїзд за кордон неповнолітній дитині без згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення дитиною ОСОБА_3 шістнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4, до країн Шенгенської угоди, а також Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет.
Надати дозвіл на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами які брали участь в розгляді справи та не були присутні під час розгляду справи - протягом 10 днів з дня отримання рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення суду виготовлено 15.11.2017 року.

Суддя: Н.Г. Таран