Справа № 456/1277/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/3240/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся в суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 254-с/2007 в сумі 61 122,75 грн..

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до укладеного 03.10.2007 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та відповідачем ОСОБА_3 договору № 254-с/2007, останній отримав кредит на принципах поворотності, платності, строковості у сумі 15 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки, згідно з яким Поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором. В ході виконання кредитного договору відповідач не проводив сплату кредитних ресурсів та нарахованих по кредиту відсотків відповідно до умов кредитного договору, тому виникла заборгованість. Внаслідок систематичного невиконання відповідачем умов договору 19.11.2009 року позивачем було подано до суду заяву про видачу судового наказу про солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором. 27 листопада 2009 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області було видано судовий наказ про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в сумі 25 945.98 грн., а також судових витрат. Після того як даний судовий наказ набрав законної сили, виконавчі документи були пред'явлені до виконання в органи ДВС. Заборгованість по виконавчому документу погашалась за рахунок надходження коштів в ході виконавчого провадження. Останній платіж на погашення боргу, зазначено у судовому наказі, було здійснено відповідачем 08.08.2013 року. Заборгованість по кредиту, яка була стягнута відповідно до судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 листопада 2009 року, складалася із заборгованості по тілу кредиту, процентах та комісії, а також пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, була розрахована станом на 13.11.2009 року включно. За період 14.11.2009 року по 06.02.2012 року ОСОБА_4 нараховані відсотки за користування кредитними коштами наданими за Кредитним договором, а за період з 01.11.2009 року по 31.01.2012 року нарахована комісія за користування цими коштами. Крім цього за неналежне виконання відповідачем зобов'язання ОСОБА_4 нарахована пеня відповідно до п.6.1 Кредитного договору. Загальна сума заборгованості по донарахованих відсотках, комісії та пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках та комісії станом на 17.02.2016 року становить 61 122,75 грн., з яких: прострочена заборгованість по відсотках - 6273,15 грн.; прострочена заборгованість по щомісячній комісії - 6843,32 грн.; заборгованість по пені 48 006,28 грн. Згідно з п.4.2, 4.7 Кредитного договору нарахування процентів та комісії проводиться з моменту видачі кредитних коштів до моменту повного виконання позичальником зобовязань по поверненню кредитних коштів ОСОБА_4. Тіло кредиту було повернуто Боржником лише 07.02.2012 року, тому до повного погашення боргу по тілу продовжували нараховуватись відсотки та комісія відповідно до умов договору. Відповідно до п.6.1. Кредитного Договору, за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує ОСОБА_4 пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п. 3.2., 3.3, 3.5, 4.3, 4.4., 4.6, 4.7, 4.8 Кредитного Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними коштами. 17 лютого 2016 року на адресу відповідача ОСОБА_4 було скеровано вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором. Дана вимога повернулась без вручення з причиною повернення: за закінченням терміну зберігання, а тому банк просив суму заборгованості стягнути в судовому порядку.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2017 року у задоволені позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак підлягає скасуванню з огляду на наступне. Зокрема зазначає, що як вбачається із розрахунку заборгованості поданого позивачем, під час перебігу позовної давності, починаючи з 25.12.2012 року (дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження), в межах строку позовної давності (три роки), позичальник сплачував платежі в рахунок погашення боргу по кредитному договору. Так, з «Розрахунку загальної суми заборгованості по Кредитному договору № 254-с/2007 від 03.10.2007 року в національній валюті, що підлягає до сплати боржником ОСОБА_3 за період з 14.11.2009 року по 17.02.2016 р..» (надалі - Розрахунок заборгованості) вбачається, що після винесення Стрийським міськрайонним судом Львівської області судового наказу від 27.11.2009 року та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2012 року здійснювалися платежі по кредиту. Останній платіж по кредиту здійснено позичальником 08.08.2013 року в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Таким чином, здійснення позичальником платежів по кредитному договору, після погодженого сторонами кінцевого строку повернення кредиту та закінчення виконавчого провадження свідчить про переривання перебігу позовної давності, яке відбулося в межах строку позовної давності. Також зазначає, що сторони погодили строк повернення кредиту, а саме до 03.10.2010 року (п. 3.2. Кредитного договору). Саме з вказаної дати розпочався перебіг позовної давності щодо звернення позивача з вимогами до боржника про стягнення відсотків за несвоєчасне повернення кредитних коштів. Протягом перебігу строку позовної давності боржником здійснені платежі, а відтак в силу ч . ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України такий було перервано. Кожен наступний платіж, що був здійснений відповідачем, переривав перебіг позовної давності, а як наслідок перебіг позовної давності починався заново, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав, а відтак колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суд першої інстанції виходив з того, що перебіг позовної давності розпочався з 07.02.2012 року, належних та допустимих доказів того, що такий переривався відповідачем, позивачем не надано, позов предявлений позивачем 26.04.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а відтак є всі підстави на вимогу відповідача та його представника застосувати загальний строк позовної давності - 3 роки до вимоги про стягнення відсотків та спеціальний 1 рік - до вимог про стягнення пені та комісії.

Проте колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - Банк) та ОСОБА_3 (надалі - Позичальник) було укладено Кредитний договір №254-с/2007 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав Позичальнику кредитні ресурси в сумі 15 000, 00 грн., а Позичальник зобовязався повернути кредитні кошти до 03 жовтня 2010 року та погашати заборгованість по кредиту відповідно до умов даного договору.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В п.4.2. Кредитного договору зазначено, що нарахування процентів проводиться за період з моменту списання Кредитних ресурсів з Позичкового рахунку Позичальника до моменту повернення Кредитних ресурсів на Позичковий рахунок.

Окрім того, сторони погодили, що Позичальник щомісяця, в строк з «1» по «10» число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 262, 50 (двісті шістдесят дві гривень 50 коп.) гривень. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена у цьому пункті Договору комісійна винагорода ОСОБА_4 сплачується Позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобовязань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів (п. 4.7. Кредитного договору).

В п. 7.3 Кредитного договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

Крім того, в п. 6.1 Кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує ОСОБА_4 пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.3, 3.5, 4.З., 4.4., 4.6, 4.7, 4.8 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами.

Як вбачається з розрахунку заборгованості сума заборгованості за Кредитним договором станом на 17.02.2016 року по відсоткам за користування кредитом, щомісячній комісійній винагороді, пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та щомісячній комісії становить - 61 122, 75 грн., з яких:

6 273, 15 грн. - сума заборгованості по відсоткам, що нараховані за період з 14.11.2009 року по 06.02.2012 року;

6 843, 32 грн. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії за періоз з 01.11.2009 року по 31.01.2012 року;

48 006, 28 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та щомісячній комісії за період з 17.02.2015 року по 17.02.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку з неналежним виконанням грошових зобовязань за кредитним договором Банк звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. Стрийським міськрайонним судом Львівської області судовим наказом від 27.11.2009 року (справа №2-4061) стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13.11.2009 року становила 25 945, 98 грн.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції від 25.12.2012 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» закінчено у звязку з повним фактичним виконанням боргу.

Поряд з тим, остання сплата по кредиту здійснена позичальником 08.08.2013 року в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В п. 7.3 Кредитного договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відтак, на думку колегії суддів, у відповідності до умов кредитного договору та приписів норм чинного законодавства (п.п.4.2.4.7.Кредитного договору, ст.ст. 525, 526, 536, 599, 611, 631, 1049 Цивільного кодексу України), банк правомірно здійснював нарахування відсотків за користування кредитними коштами, щомісячної комісійної винагороди та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та щомісячній комісійній винагороді.

Такі висновки містяться й в Постанові Верховного суду України від 23.09.2015 року у справі за № 6-1206цс15 та Постанові Верховного суду України від 06.07.2016 року у справі за № 6-1047цс16.

Так, в вказаних постановах зазначено, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Що стосується строків позовної давності про стягнення заборгованості за кредитним зобовязанням, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, (ч . ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Переривання позовної давності можливе лише в межах строку позовної давності.

Як вбачається із розрахунку заборгованості поданого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», під час перебігу позовної давності, починаючи з 25.12.2012 року (дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження), в межах строку позовної давності (три роки), позичальник сплачував платежі в рахунок погашення боргу по кредитному договору.

Так, з «Розрахунку загальної суми заборгованості по Кредитному договору № 254-с/2007 від 03.10.2007 року в національній валюті, що підлягає до сплати боржником ОСОБА_3 за період з 14.11.2009 року по 17.02.2016 року» вбачається, що після винесення Стрийським міськрайонним судом Львівської області судового наказу від 27.11.2009 року та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2012 року здійснювалися платежі по кредиту.

Останній платіж по кредиту здійснено позичальником 08.08.2013 року в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Таким чином, здійснення позичальником платежів по кредитному договору, після погодженого сторонами кінцевого строку повернення кредиту та закінчення виконавчого провадження свідчить про переривання перебігу позовної давності, яке відбулося в межах строку позовної давності.

Як зазначено вище, сторони погодили строк повернення кредиту, а саме до 03.10.2010 року (п. 3.2. Кредитного договору). Саме з вказаної дати розпочався перебіг позовної давності щодо звернення позивача з вимогами до боржника про стягнення відсотків за несвоєчасне повернення кредитних коштів. Протягом перебігу строку позовної давності боржником здійснені платежі, а відтак в силу ч . ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України такий було перервано. Після переривання перебіг позовної давності починався заново.

Кожен наступний платіж, що був здійснений відповідачем, переривав перебіг позовної давності, а як наслідок перебіг позовної давності починався заново.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ІІПК України є обов'язковою для судів.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся з позовною заявою в Стрийський міськрайонний суд Львівської області за захистом свого права в межах встановленого вище строку позовної давності.

Відтак, доводи, викладені відповідачем в заяві про застосування строку позовної давності, не відповідають фактичним обставинам справи, приписам матеріального та процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість, яка склалася у нього в межах трьохрічного строку позовної давності, в сумі 61 122, 75 грн.75 коп.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №254-с/2007 від 03.10.2007 року, вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором за період з 14.11.2009 року по 17.02.2016 року становить: прострочена заборгованість по відсотках 6237,15 грн., прострочена заборгованість по щомісячній комісії 6843,32 грн., заборгованість по пені 48006,28 грн., а всього 61 122, 75 грн.75 коп..

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 61 122, 75 грн.75 коп. заборгованості за кредитним договором №254-с/2007 від 03.10.2007 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, з ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 1378 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1515, 80 грн.

Керуючись ст.ст. ст.88, 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60, 6, рахунок отримувача: 1026, банк отримувача: Національний банк України, МФО банк отримувача: 300001) заборгованість по кредитному договору №254-с/2007 від 03.10.2007 року, нараховану за період з 14.11.2009 року по 17.02.2016 року в сумі 61 122, 75 грн.75 коп.,з яких:

-прострочена заборгованість по відсотках 6237,15 грн.,

-прострочена заборгованість по щомісячній комісії 6843,32 грн.,

-заборгованість по пені 48006,28 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 1378 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1515, 80 грн..

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6