Справа № 308/5835/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

за участю секретаря - Бомбушкар В.П.

представника відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України»- Мартиняк В.В.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє адвокат Коваленко Олександр Миколайович до ОСОБА_2, ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Закарпатського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору іпотеки та скасування обтяження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Коваленко О.М., в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із цивільним позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Закарпатського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору іпотеки та скасування обтяження нерухомого майна.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.05.2016 року під час ознайомлення з матеріалами справи, в якій його довірителька виступає третьою особою йому стало відомо, про порушення її прав, а саме про те що на будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки ВКА № 532091 від 06.11.2007 року. При цьому до вказаного договору було долучено матеріали, а саме довідка з ЖРЕР № 2523 від 2007 року в якій зазначено, що у вказаному будинку проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_5 хоча вказана довідка не є дійсною, оскільки на той час там проживала також і ОСОБА_3, яка зареєстрована за вищевказаною адресою з моменту отримання паспорта громадянина України, а саме з 29.03.2007 року та проживала розом зі своєю матір»ю ОСОБА_2 з 17.02.2004 року, що підтверджується довідкою КП «ЖРЕР № 4» від 12.05.2016 року № 2434. Вказана обставина також підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, які проживають за адресою: АДРЕСА_1. Зазначає, що на думку позивача укладення вказаного договору іпотеки та накладання обтяження на вищевказаний житловий будинок грубо порушили її права як неповнолітньої дитини. А тому просить суд визнати нікчемним та скасувати договір іпотеки ВКА № 532091 від 06.11.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний ощадний банк України щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зобов»язати зняти обтяження накладене на нерухоме майно а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала, зазначивши, що згідна із позовними вимогами, оскільки, довідку про склад сім"ї як і інші документи необхідні для укладення іпотечного договору збирала інша людина за її дорученням, і ОСОБА_6 подаючи у банк зазначені документи не звернула увагу , що у довідці КП «ЖРЕР № 4» від 12.05.2016 року № 2434 не зазначено її неповнолітню доньку, заповнюючи у банку заяву про надання згоди на майнову поруку не придала особливого значення розділу 2.3 у графі склад сім"ї, де передбачається надання інформації про кількість осіб, що знаходяться на утриманні, і не зазначила свою неповнолітню доньку, а сам договір підписувала нечитаючи, а відтак договір іпотеки укладався без згоди органу опіки та піклування, що є грубим порушенням прав її на час укладення іпотечного договору неповнолітньої дитини.

Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що АТ «Ощадбанк» при укладенні іпотечного договору дотримано всіх передбачених законом вимог з врахуванням документів що були надані ОСОБА_2 до укладення іпотечного договору. А саме при укладенні договору іпотеки від 06.11.2007 року ОСОБА_2 надано довідку № 2533 від 09.10.2007 року видану «ЖРЕР № 4» в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2, 1966 року народження, та ОСОБА_5 (брат) 1960 року народження, та надано нотаріально засвідчену заяву від 06.11.2007 року про те, що передане в іпотеку майно не є об»єктом спільної власності та перебуває в її особистій приватній власності, будь-яких прав щодо нього в інших осіб, в тому числі за договором найму, немає. До надання кредитних коштів ОСОБА_2 надано власноруч заповнену заяву, де у графі «Склад сім»ї та кількість осіб, що знаходяться на утриманні» ніякої інформації не зазначено. Зазначене також підтверджується ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.05.2015 року у справі № 308/3141/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.04.2014 року в справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_10, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, оскаржуючи рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.04.2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та додаткове рішення від 19.11.2014 року позивачем додатком до апеляційної скарги від 02.03.2015 року додано копію будинкової книги про проживаючих по АДРЕСА_1 відповідно до якої запис про реєстрацію/проживання в зазначеному будинку ОСОБА_3 відсутній (станом на 02.03.2015 року) та з»являється в копії будинкової книги, що є додатком до даного позову (станом на 03.06.2016 року). А тому враховуючи наведене є всі підстави вважати, що позивач у зв»язку з наявністю заборгованості за зобов»язаннями, в яких забезпеченням виступає будинок та земельна ділянка, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, раптово після наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки вимагає в судовому порядку визнання недійсним іпотечного договору з наданням суду копій документів, інформація в яких суттєво відрізняється від тих, що надавались в момент підписання іпотечного договору. Дані факти дають цілком обґрунтовані підстави вважати дії позивача недобросовісними, не підтвердженими належними доказами, а обставини справи наведені в позовній заяві та докази в їх обґрунтування викладені у зручній для позивача позиції з перекручуванням фактів, оскільки містять інформацію, що значно відрізняється від тої, яка надавалась при отриманні кредиту. Зазначені дії мають на меті уникнення відповідальності за невиконання зобов»язань за кредитним договором.

Також представник ПАТ «Державний ощадний банк України» додав, що відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно дилих приміщень. Орган опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі ст. 177 СК Украни та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не ають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін відчуження житла. Зобов»язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов»язання. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання батьків або одного з них з ким вона дійсно проживає. Однак, місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо су установить інше постійне місце проживання дитини. Відповідно до ч.ч.2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи. Що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною, про що зазначено в правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-384цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. А тому умови для нікчемності договору відсутні у зв»язку з чим просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України», дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

В судовому засіданні встановлено, що 06.11.2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_10 було укладено договір № 70611, згідно якого останній отримав кредит в сумі 330000 грн. строком на 10 років, зі сплатою 16,5% річних з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 05.11.2017 року.

В забезпечення виконання боржником зобов»язань щодо повернення кредитних коштів між банком та ОСОБА_2 (майновий поручитель) було укладено договір іпотеки № 319 від 06.11.2007 року, предметом якого є будинок загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м.. зі всіма невід»ємними його при належностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,1000 га, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

Як встановлено в ході розгляду справи, що не заперечила і сама ОСОБА_2 в суді, при укладенні договору іпотеки від 06.11.2007 року ОСОБА_2 банку надано нотаріально завірену заяву про те, що передане в іпотеку майно не є об»єктом спільної власності та перебуває в її особистій приватній власності, будь-яких прав щодо нього в інших осіб, в тому числі за договором найму, немає, а також довідку КП «ЖРЕР №4» від 09.10.2007 року № 2523 про те, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_5, 1960 року народження. Крім того нею власноручно заповнений бланк заяви про надання згоди на майнову поруку , у розділі 2.3 даної заяви у графі склад сім"ї, де передбачається надання інформації про кількість осіб , що знаходяться на утриманні, не зазначила щодо наявності таких ( а.с. 39 - 41).

Факт того, що у ОСОБА_2, як у власниці іпотечного майна, були всі правові підстави для передачі його в іпотеку банку встановлений також ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26.05.2015 року в справі № 308/3141/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.04.2014 року в справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_10, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-384цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів, визначено, що згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, у тому числі про порушення її прав як неповнолітньої при укладанні спірного договору, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору іпотеки.

Позовна вимоги позивача про зобов'язання зняти обтяження накладене на нерухоме майно а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є похідної від основної вимоги, тому до задоволення також не підлягає, оскільки дане питання стосується виконання рішення.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 203, 204, 215, 216,224 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3, в інтересах якої діє адвокат Коваленко Олександ Миколайович, до ОСОБА_2, ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Закарпатського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору іпотеки та скасування обтяження нерухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: О.А. Придачук