Справа № 595/1518/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: Головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третіх осіб Бучацької ДНК, Управління Держземагенства в Бучацькому районі про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 та третіх осіб Бучацької ДНК, Управління Держземагенства в Бучацькому районі про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_3 Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з земельного частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,06 га, що розташована на території Ліщанецької сільської ради, Бучацького району, кадастровий номер НОМЕР_1. Через розбіжності у документах, а саме у свідоцтві про встановлення батьківства, у свідоцтві про народження позивача та у державному акті на право власності на земельну ділянку спадкодавець записаний як «ОСОБА_3», а у свідоцтві про смерть записаний «ОСОБА_3», позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, а саме, що ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_1 , крім того визнати право власності на спадкове майно.

Представник позивачки згідно поданої заяви позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 згідно поданої заяви позов визнає, просить суд розглядати справу у її відсутності. На спадкове майно не претендує.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Ліщанці, Бучацького району, Тернопільської області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим Ліщанецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, у виді земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,06 га, що розташована на території Ліщанецької сільської ради, Бучацького району, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Бучацькою райдерадміністрацією.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку ОСОБА_1 як спадкоємець прийняти не може через те, що необхідно встановити факт родинних відносин.

Згідно свідоцтва про встановлення батьківства, свідоцтва про народження позивача та державного акту на право власності на земельну ділянку прізвище спадкодавця зазначено як «ОСОБА_3», а у свідоцтві про смерть спадкодавця прізвище його зазначено як «ОСОБА_3».

Відповідно до довідки № 856/02-17 від 06.09.2017 року, виданої Ліщанецькою сільською радою, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є однією і тією ж самою особою.

Оскільки встановлення даного факту тягне за собою юридичні наслідки, а в адміністративному порядку встановити його неможливо, тому його слід встановити в судовому порядку.

Відповідно до довідки № 891/01-24 від 23.10.2017 року, виданої Бучацькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 не земельну ділянку, яка йому належала не можливо, оскільки жодних документів, які б підтверджували родинні відносини з померлим або заповіту на спадкове майно ОСОБА_1 не було подано.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнанняправа власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 на спадкове майно не претендує.

Інших осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено.

Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212, 256,259 ЦПК України, ст.ст.1220-1223, 1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме, що він є його батьком.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року року, а саме, на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,06 га, що розташована на території Ліщанецької сільської ради, Бучацького району, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. О. Содомора