Категорія 50Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Шемети Т.М., Зайцева А.Ю., з участю секретаря судового засідання Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину та дружину за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що з 22 січня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. ОСОБА_3 ухиляється від утримання сина, має офіційну роботу, працює на посаді заступника головного лікаря з організаційно методичної роботи Вінницької міської клінічної лікарні № 3, відтак, просила стягувати з нього аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та стягнути аліменти на неї в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на неї в розмірі 800 (вісімсот) грн щомісячно, починаючи з 09 серпня 2017 року і до досягнення сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, вирішено питання про судові витрати у справі. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із частинами 1, 2 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що з 22 січня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (копія свідоцтва про шлюб на а. с. 4), у якому народився 18 вересня 2016 року син ОСОБА_4 (свідоцтво про народження на а. с. 3).

Дитина проживає разом з ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні, ця обставина не заперечувалась відповідачем при розгляді справи в суді першої інстанції, а тому в силу приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

ОСОБА_3 офіційно працює на посаді заступника головного лікаря з організаційно методичної роботи Вінницької міської клінічної лікарні № 3, має заробітну плату 7 400 грн на місяць (а. с. 68).

Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами 1, 5 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до частин 2, 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Статтею 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що син ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, крім того ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та інших джерел доходу, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною, не має, а відповідач є працездатною особою, має регулярний дохід, відтак повинен сплачувати аліменти на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років, розмір яких визначив з урахуванням принципів розумності і справедливості.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_2 права на утримання від чоловіка ОСОБА_3, тому що вона не підпадає під визначені ст. 75 СК України критерії непрацездатності (не є особою пенсійного віку та не має інвалідності), відсутність доказів на підтвердження того, що вона у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, а також на її негідну поведінку у шлюбних відносинах з огляду на таке.

Стаття 75 СК України визначає загальні умови, за яких один із подружжя має право на утримання від іншого.

Так, частинами 1, 2 цієї статті встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може таку допомогу надавати.

Згідно з частинами 2, 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, оскільки стаття 75 СК України визначає загальні засади, на яких виникає право на утримання одним із подружжя, а стаття 84 цього Кодексу встановлює право дружини на утримання від чоловіка батька дитини, тобто за своїм змістом відповідно є загальною та спеціальною нормами, то за загальним правилом до цих правовідносин підлягає застосуванню саме спеціальна норма (частини 2, 4 статті 84 СК України).

Так само не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір аліментів поставить відповідача у вкрай скрутне матеріальне становище, зокрема через необхідність надавати матеріальну допомогу хворій матері з таких міркувань.

Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України визначено, що при визначені розміру аліментів суд враховує наявність у їх платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Проте, жодних доказів щодо непрацездатності матері відповідача, а відтак наявності у нього обовязку її утримувати, як і доказів щодо витрат, які він несе на таке утримання всупереч вимогам частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України ОСОБА_3 не надав.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом ОСОБА_5