Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2773/17

номер провадження 2/695/1480/17

07 грудня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В,

за участю:

секретаря Бреуса В.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_5 набула у власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Паризької Комуни, 18 в м. Золотоноша Черкаської області. Іншу частину вказаного домоволодіння успадкував брат позивача відповідач по справі ОСОБА_3, який фактично проживає у вказаному будинку. Позивач за місцем своєї реєстрації, через постійні сварки із своїм сином не проживає та виявила намір переїхати жити до успадкованого будинку. Однак відповідач категорично не визнає права позивача на користування спільним майном, на думку позивача, всіляко заперечує їй користуватися належним їй на праві спільної сумісної власності домоволодінням, не дозволяє вселитись у житло та виганяє позивача зі спадкового домоволодіння. Оскільки сторонам іншим шляхом вирішити даний спір не вдалося, позивач звернулася до суду із вказаним позовом, з метою захисту, на її думку, порушеного права у користуванні вказаним спадковим майном.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вимоги вказаної позовної заяви підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. Так допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 пояснила суду, що відповідач не пускає її жити у вказаному будинку, постійно їй наголошує, що вона не є його власником. Коли вона переїхала у вказаний будинок, то відповідач виділив їй для проживання прохідну кімнату, де знаходяться її речі, а тому вважає, що відповідач обмежує її у можливості повноправно користуватися вказаним будинковолодінням.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення вказаної позовної заяви заперечували у повному обсязі та пояснили суду, що позивач невірно вказує на обставини справи. Відповідач наполягав, що у їхньої спільної матері було два будинки, один із яких був переданий позивачу, а в іншому проживає відповідач. Позивач свій будинок продала, а тепер переїхала жити до відповідача, хоча останній доглядав за вказаним будинком, робив в ньому ремонт, тощо. Позивача відповідач ОСОБА_3 не виганяв, хоча вони неодноразово сварилися. Позивач проживає у вказаному будинку не постійно, коли вона мириться із сином, то сама переїжджає до нього. Відповідач жодних перешкод позивачу для проживання у вказаному будинку не чинить, а також наполягає, що вказаний будинок побудований таким чином, що всі кімнати, окрім спальні, в якій він спить разом із своєю дружиною, є прохідними, а тому вимоги позивача вважає безпідставними, а обставини, які зазначені позивачем такими, які не відповідають дійсності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона є дочкою позивача та добре знає про неприязні відносини між сторонами по справі. Так відповідач постійно кричить на її матір та не хоче, щоб вона там жила. Відповідач із вказаного будинковолодіння ОСОБА_1 не виганяв, користуватися вказаним будинком не перешкоджав, однак постійно їй казав, що вона тут жити не може.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він є сусідом відповідача по справі, після смерті матері сторін, відповідач не перешкоджав жити позивачу у вказаному будинку, ніколи на вулиці сварок між ними не чув, хоча у позивача є свій будинок у с. Дібрівка Золотоніського району Черкаської області. Коли позивачу в 2017 році зробили операцію, то відповідач забрав її до себе та доглядав за нею. ОСОБА_1 із вказаного будинку виїхала самостійно, вони її не виганяли.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є сусідкою відповідача, та часто бачилася із позивачем ОСОБА_1, при особистих зустрічах остання ніколи не говорила їй, що брат її ображав чи виганяв із вказаного будинку. Позивач проживала у вказаному будинку не постійно. Коли позивач була у лікарні, то ОСОБА_3 забирав її із лікарні, а також здійснював за нею догляд. Сварок між сторонами вона ніколи не чула та про те, що відповідач обмежував якось позивача у користуванні вказаним будинком їй не відомо.

Суд зважає, що інші свідки, які були заявлені позивачем не допитувалися у звязку із відповідною заявою представника позивача від 07.12.2017 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, які були заявлені сторонами, та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що вказаний позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до позовних вимог захисту підлягає порушене, на думку позивача, право останньої на користування та розпорядження належним їй на праві спільної сумісної власності майном, від перешкод, які чинить відповідач.

У даному випадку способом захисту цивільних прав особи, відповідно до ст.16 ЦК України є припинення дії, яка порушує право.

Таким чином, при вирішенні такого спору слід зясувати чи є особа власником майна та чи чиняться іншою особою певні перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Право власності по 1/2 за кожним із сторін на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: вул. Паризької Комуни 18, м. Золотоноша Черкаської області, по 1/2 земельної ділянки, площею 0,1 га, на якій розташоване вказане домоволодіння стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 17.03.2016 року серії НАТ 968935 та серії НАТ 968936.

Суд також враховує, що право власності по 1/2 за кожним із сторін на вказане вище майно не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до норм ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт наявності перешкод у користуванні майном. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте, враховуючи, що предметом позову є усунення перешкод у користуванні майном, вказаного вище домоволодіння, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем перешкод саме у користуванні майном, позивачем не доведено суду порушення з боку відповідача законних та охоронюваних інтересів позивача.

Так позивач наполягає, що відповідач створює їй перешкоди у користуванні вказаним будинковолодінням, не визнає її права на користування ним, не дозволяє вселитись у житло та виганяє позивачку із спадкового домоволодіння.

Однак, суд критично ставиться до зазначених показань позивача оскільки ним не було надано суду жодного належного доказу на підтвердження зазначених обставин.

Так в судовому засіданні сама позивач зазначала, що вона може користуватися усіма кімнатами в будинку, замки на дверях відсутні, всіма кімнатами вона користується безперешкодно, випадків, коли відповідач по справі її не пускав до будинку, змінював замки в дверях, чи застосовував фізичну силу, або вчиняв інші дії з метою вигнати її із вказаного домоволодіння ОСОБА_1 суду не наводила.

Всі її пояснення зводяться до конфліктів, які виникають між сторонами на побутовому ґрунті та не можуть розцінюватися судом як перешкоди у користуванні майном.

Відповідно до змісту ст., ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Суд враховує, що позивачем жодних доказів, які могли б підтвердити факти створення перешкод у користуванні майном позивачем надано не було.

Покази свідка ОСОБА_6, яка була допитана в судовому засіданні, не підтверджують саме факт створення перешкод позивачеві в користуванні вказаним будинковолодінням, вона не була свідком будь-яких обставин, які свідчили б про створення таких перешкод позивачу. Суд не може прийняти такі свідчення як доказ обставин справи, оскільки вони зводяться тільки до сварок між позивачем та відповідачем та не стосуються предмету доказування по вказаній справі.

У свою чергу, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 взагалі заперечили наявність конфліктів між сторонами, а також своїми поясненнями спростовують посилання позивача на те, що відповідач вигнав її із вказаного будинку.

Копії довідок Новодмитрівської сільської ради №1356 від 13.09.2016 року про склад сімї позивача, Управління праці та соцзахисту населення Золотоніської РДА №04-23/868 від 08.09.2016 року та Золотоніського міськрайонного центру зайнятості №04-08/3463 від 12.09.2016 року стосовно члена сімї позивача, які долучені до матеріалів справи за клопотанням представника позивача, взагалі не містять інформацію щодо предмета доказування та не можуть слугувати підтвердженням створення перешкод позивачу у користуванні вказаним майном.

Суд враховує, що відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують факт того, що їй перешкоджають в користуванні вказаним будинком.

Як вбачається із матеріалів справи позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати позивача враховуючи майновий стан сторони.

Враховуючи, що позивач отримує мінімальну пенсію за віком та іншого виду доходу не має, що стверджується відповідними доказами, доданими до матеріалів справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 358, 386, 391 ЦК України, ст., ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Середа Л.В.