Справа № 376/1687/17 Головуючий у І інстанції Клочко В. М.
Провадження № 22-ц/780/5072/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 29.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Сушко Л.П., Яворського М.А.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Гринчук ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 25.03.2015 року помер її дід, ОСОБА_5.

Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається з земельної ділянки площею 2,8010 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради, Сквирського району, Київської області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 034121.

Позивач зазначала, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з дідом, ОСОБА_5, на час відкриття спадщини і не заявила про відмову від неї, проте оформити спадщину в нотаріуса не може, оскільки у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2,8010 га, розташовану на території ОСОБА_4 сільської ради, Сквирського району, Київської області, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 034121.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 2,8010 га, розташовану на території ОСОБА_4 сільської ради, Сквирського району, Київської області, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 034121, в порядку спадкування за законом після смерті діда, ОСОБА_5, який помер 25.03.2015 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням особа, яка не брала участь у розгляді справи ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову,посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, що були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 25 березня 2015 року помер ОСОБА_5 дідусь позивача (а.с. 8).

За життя, 06 березня 2012 ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму сину ОСОБА_6М.( а.с. 48).

13 вересня 2017 року помер ОСОБА_6 батько позивачки.

За життя ОСОБА_6, 05 серпня 2015 року склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дружині Гринчук ОСОБА_2 ( а.с. 49).

Після смерті ОСОБА_5, відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 2,8010 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради, Сквирського району, Київської області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 034121.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з дідом, проте оформити спадщину не може, через відсутність правовстановлюючого документу.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Так відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Статтею 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно з п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З матеріалів справи, вбачається, що позивачка до нотаріальної контори про видачу свідоцтва не зверталась. Також не надала до суду документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Позивачка звертаючись до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_4 сільської ради не зазначила, які саме її права чи законні інтереси як спадкоємця були порушені саме останнім, який, на її думку повинний бути відповідачем по справі. При цьому як вбачається з матеріалів справи останній не заперечував проти позову.

Визнаючи право власності на спадкове майно, у порушення ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, суд у встановленому законом порядку не витребував відомості щодо належності спірного майна спадкодавцю, не витребував від нотаріуса копію спадкової справи, не з'ясував питання про склад осіб, не залучив до участі всіх спадкоємців у справі, не встановив власників (співвласників) спірного майна, не переконався в неможливості отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину на майно у нотаріальній конторі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позивачка не довела свого позову щодо порушення її прав, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи і вимогам закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Гринчук ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: