Єдиний унікальний номер 243/6140/17 Номер провадження 22-ц/775/2012/2017
Головуючий у 1 інстанції Сидоренко І.О. Єдиний унікальний номер 243/6140/17
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/2012/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів Азевича В.Б., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря РотарЯ.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2017 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте сімейне життя не склалось та в період шлюбу у 2008 році їй було встановлено 2 групи інвалідності. Відповідач не бажає проживати з хворою дружиною і з травня 2011 року залишив сімю. 12 серпня 2011 року шлюб між ними був розірваний за рішенням суду. Діти залишились проживати з нею. Відповідач працездатна особа, яка має певний дохід, але відповідно до вимог ст.75 СК України не бажає надавати матеріальну допомогу як інваліду на утримання та лікування. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення неправильно застосував норми матеріального права, а саме у рішенні зазначив, що з 01 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі 1247 гривень. Але, суд не прийняв до уваги, що відповідно до Державного бюджету на 2017 рік з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2017 року встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить 1312 гривень і в рішенні послався на те, що розмір її пенсії з травня 2017 року становить 1456,17 гривень і зробив висновок, що цей розмір її пенсії перевищує встановлений законом прожитковий мінімум. Але, судом не прийнято до уваги, що відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні дітей до 18 років до пенсії по інвалідності встановлюється та виплачується надбавка у розмірі 150 гривень, отже розмір її пенсії по інвалідності з 01 травня 2017 року складає лише 1306,17 гривень, що є менше прожиткового мінімуму 1312 гривень, а 150 гривень це надбавка на неповнолітнього сина. Отже, суд неправильно застосував зазначені норми матеріального права і прийняв незаконне рішення.

У судове засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю - доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи.

11 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що двічі перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі останній раз з 23 липня 2005 року, який рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2011 року розірвано. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 02 листопада 2016 року їй визначено другу групу інвалідності безстроково. Стан її здоров'я незадовільний, вона хворіє, постійно перебуває під наглядом лікаря, вживає лікарські препарати. Крім пенсії, інших доходів у неї немає.

Також позивачка зазначала, що ОСОБА_2П.є працездатною особою, працює, виїжджає на заробітки до Росії, має стабільні доходи й може надавати їй матеріальну допомогу, тому просила суд стягнути з нього аліменти на її утримання у сумі 2 000 гривень щомісячно (а.с.1).

Відповідно до довідки з місця проживання від 25 травня 2017 року, виданої центром надання адміністративних послуг м. Словянська Словянської міської ради Донецької області, діти: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з матірю за адресою: м. Словянськ, вул. Богомольца, будинок №38 (а.с.5)

Висновком МСЕК від 02 листопада 2016 року позивачу ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності безстроково за загальним захворюванням (а.с.4)

Як вбачається з довідки Словянського обєднання УПФУ Донецької області від 12 липня 2017 року №24816/04, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Словянському обєднанні УПФУ Донецької області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 2 групи, яка складає з травня 2017 року 1456,17 гривень (а.с.157).

18 липня 2017 року судовим наказом Словянського міськрайонного суду Донецької області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.223-224).

Суд першої інстанції відмовляє у задоволенні позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що аналіз ст. 75 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 квітня 2016 року № 6-3066цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1111цс17 від 16 серпня 2017 року, за положеннями частин другої, четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачка є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію у розмірі 1 456,17 гривень, що свідчить про те, що відсутні підстави для визнання її такою, що потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії перевищує встановлений законом у травні 2017 року прожитковий мінімум на 2017 рік.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з першого січня 2017 року встановлений на рівні 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень,.

В подальшому збільшився як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність так й доходи позивача, але доходи позивача більше прожиткового мінімуму.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, позивач забезпечена прожитковим мінімумом, а тому вона не має право на отримання аліментів від свого чоловіка, отже суд першої інстанції правильно встановив правовідносиниҐ, які склались між сторонами та обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання дружини, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. 10, 60 ЦПК України), щодо не забезпечення потреб позивачки у лікуванні законодавчо встановленим прожитковим мінімумом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а посилання у ній на нові докази безпідставні, оскільки такі не були предметом дослідження у суді першої інстанцій.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..ст.308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді