АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/7268/16-ц Головуючий суддя І інстанції Скляренко С. О.
Провадження № 22-ц/790/4001/17 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: земельні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про зобовязання відновити стан земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про зобовязання відновити стан земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є власником земельної ділянки та житлового будинку за адресою: м.Харків, пров. 1-й Степовий, 13. Відповідач є власником земельної ділянки та домоволодіння №11 по пров. Степовий у м.Харкові. З вересня 2016 року ОСОБА_1 почав будувати на своїй ділянці біля паркану самовільну капітальну споруду на межі їх земельних ділянок, що порушує вимоги Державний будівельних норм та його права як власника сусідньої земельної ділянки та житлового будинку.

У звязку з цим, просив суд зобовязати ОСОБА_1 здійснити демонтаж самовільно здійсненої споруди, яка будується на земельній ділянці по пров. Степовий, 11 у м.Харкові та розміщена на межі його земельної ділянки по пров. Степовому, 13 у м.Харкові. Стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., покласти на ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 723,05 грн.

Відповідач у судове засідання не зявився.

Представник третьої особи, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, в судове засідання не зявився, надав акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25 квітня 2017 року, проти позову не заперечував.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 04 травня 2017 року позов задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 здійснити демонтаж самовільно здійсненої споруди, яка будується на земельній ділянці, розташованій за адресою: м.Харків, пров. Степовий, 11, та розміщена на межі з земельною ділянкою по пров. Степовий, 13 у м.Харкові. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., та судові витрати у розмірі 723,05 грн., а всього 2 723,05 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що позивачем не доведено порушення його прав як власника земельної ділянки та житлового будинку за адресою: м.Харків, пров. 1-й Степовий, 13, оскільки самочинно збудована споруда знаходиться на земельній ділянці за адресою: м.Харків, пров. Степовий, 11 та не порушує права позивача на приватну власність. Крім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише при використанні усіх передбачених законодавством заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснює будівництво без отримання належним чином затвердженого проекту та всупереч будівельним нормам та правилам.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки та житлового будинку по пров. 1-й Степовий, 13 у місті Харкові.

Відповідач є власником земельної ділянки та домоволодіння №11 по пров. Степовий у м.Харкові.

Сторонами не заперечується факт того, що ОСОБА_1 будує біля паркану між земельними ділянками №11 та №13 по пров. Степовий у м.Харкові будівлю.

02 листопада 2016 року спеціаліст ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_4, ОСОБА_5Є, склали акт про те, що будівництво на земельній ділянці №11 по пров. 1-му Степному в м. Харкові будівлі (в тому числі стіни на межі з земельною ділянкою №13) є самовільним, таким, що суперечить вимогам п. 3.25 державних будівельних норм (ДБН-92 «Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 зі змінами, внесеними наказом Мінінвестбуду України від 18.07.2001 №145 та наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 №555, оскільки проводиться на відстані менше 1 метра від межі земельних ділянок.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Згідно ч. 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Питання знесення самочинного будівництва регламентовано ч. 7 ст.376 ЦК України, згідно з якою, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, положення ч. 7 ст. 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За весь час з початку будівництва по теперішній час відповідачу не було направлено жодного припису від компетентних органів щодо порушення порядку та умов зведення споруди на земельній ділянці, яка належить йому.

З акту №338/360-А перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25.04.2017 вбачається, що відповідно до ст.. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553, на підставі наказу ІДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №1 від 11.04.2016, було проведено позапланову перевірку №338-н від 13.04.2017 та №360-н від 24.04.2017, обєкта будівництва по пров. 1-му Степовому, 11 у м. Харкові.

За результатами перевірки встановлено, що на території домоволодіння розташований житловий будинок та інші господарські споруди, в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів ДАБІ України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація по вищезазначеному обєкту. Інформація в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно домоволодіння по пров. Степовий 1-й, 11 у м. Харкові відсутня.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про порушення прав позивача самочинною прибудовою ОСОБА_1

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснив, що ним ставилось питання тільки про знесення спірної будівлі, будь-яких варіантів щодо перенесення, переобладнання або часткового знесення цієї будівлі він не розглядає.

Колегією суддів сторонам було розяснено право на проведення будь-якої експертизи, проте сторони категорично відмовилися від її проведення.

Враховуючи, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використано усі передбачені законодавством України заходи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того ,будь-яких доказів того, що діями відповідачавзагалі були порушені будь-які права позивача, ним, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, не надано.

За таких обставин колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вимоги ст..88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, оплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 606,32 грн.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради про зобовязання відновити стан земельної ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді