САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
У Х В А Л А

Справа № 206/2847/17

06.11.2017 року Провадження № 2/206/865/17

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши в порядку ст.197 ЦПК України заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищезазначена цивільна справа.

06.11.2017 року через канцелярію суду надійшла заява позивача ОСОБА_2 про забезпечення його позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позовних вимог у розмірі 63000,00 грн., на рахунок р/р9 в АТ «ОСОБА_3 Аваль», МФО 380805, який належить ТОВ «Єврокар Україна», що знаходиться: м. Київ, вул. Бориспільська,7, оф.169.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч 1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

Відповідно до ст.ст.151-153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 та 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" ,- суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Накладення арешту на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» на кошти в межах суми позовних вимог у розмірі 63000 грн., є втручанням в господарську діяльність відповідача та суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в порушенні прав інших осіб.

До того ж, позивач не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що рахунок на який він просить накласти арешт належить ТОВ «Єврокар Україна» та що на цьому рахунку наявні грошові кошти та в якій сумі, тоді як відповідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України - види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вимоги щодо витребування доказів регулюються нормами статтями 131, 133-137 ЦПК України, згідно яких сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування доказів на підтвердження вищезазначених обставин, не зазначав про наявність складнощів у їх наданні.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С.В. Зайченко