13 грудня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Завгородньої І.М., Попович О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фінпром» про визнання недійсним договору оренди,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_4, на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2016 року ОСОБА_4, який діє в інтересах
ОСОБА_5, звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фінпром» (далі - ТОВ «Торговий дім «Фінпром») про визнання недійсним договору оренди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_5 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 є власником земельної ділянки площею 1,8945 га у межах згідно з планом, розташованої на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1.
Згідно акта приймання-передачі об'єкта оренди орендар ТОВ «Торговий дім «Фінпром» прийняв, а орендодавець ОСОБА_5, на підставі договору оренди землі № 809 від 20 серпня 2010 року, передав земельну ділянку в оренду.
ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, вказував, що договір оренди земельної ділянки та акт приймання-передачі об'єкта оренди ОСОБА_5 не підписувала, доручення на підписання вказаних документів іншій особі не надавала, про порушення свого майнового права дізналася лише 05 жовтня 2016 року.
Посилаючись на вказані обставини та положення ст. ст. 201, 203, 215 ЦК України ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, просив визнати недійсним договір оренди землі № 809 від 20 серпня 2010 року укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Торговий дім «Фінпром» та скасувати державну реєстрацію спірного договору.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від
18 квітня 2017 року відповідно до клопотання позивача замінено неналежного відповідача відділ Держкомзему у Томашпільському районі Вінницької області на належного відділ Держгеокадастру у Томашпільському районі Вінницької області.
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від

18 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2017 року рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2017 року та ухвалити нове рішення,я ким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності про застосування кого заявлено відповідачем.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії

НОМЕР_2, виданого 08 квітня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області, належить земельна ділянка площею 1,8945 га, розташована на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно договору оренди землі № 809 від 20 серпня 2010 року укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Торговий дім «Фінпром» орендодавець ОСОБА_5 надала належну їй на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2, а орендар - ТОВ «Торговий дім «Фінпром» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,8945 га, яка знаходиться на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району.

Договір укладено строк на десять років. Договір оренди підписаний сторонами, зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 грудня 2010 року за № 24.

Згідно акта приймання-передачі об'єкта оренди № 1 від 20 серпня

2010 року орендар ТОВ «Торговий дім «Фінпром» прийняв, а орендодавець ОСОБА_5, яка є власником земельної ділянки площею 1,8945 га. на підставі договору № 809 від 20 серпня 2010 року передала дану ділянку в оренду згідно договору.

Згідно висновку експертів № 703/704/17-21 від 24 березня 2017 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі, підписи від імені ОСОБА_5 у договорі оренди землі, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Торговий дім «Фінпром» № 809 від 20 серпня 2010 року та акті приймання-передачі об'єкта оренди № 1 від

20 серпня 2010 року виконані не ОСОБА_5, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вимогами частин першої - третьої, п'ятої та шостої ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Разом з тим, при розгляді справи представником ТОВ «Торговий дім «Фінпром» - Радіщевим В.О. подано клопотання про застосування строку позовної давності.

В даному клопотанні представник відповідача вказав на те, що позивач просить визнати недійсним договір оренди землі, який було укладено в

2010 році, ОСОБА_5 повинна була дізнатися про те, що її земельну ділянку обробляє ТОВ «Торговий дім «Фінпром» ще в 2010 році і як наслідок, з'ясувати про договір оренди. Про те остання протягом цих років отримувала орендну плату, а відтак їй було відомо, що земля орендується. Таким чином позивачем на момент звернення до суду пропущено строк позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3 та 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У правовій позиції Верховного Суду України, зробленій у справі

№ 6-2469цс16 від 16 листопада 2016 року визначено, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України при розгляді справи № 6-17цс17 від 22 лютого 2017 року.

Судами встановлено, що згідно копій відомостей на видачу зерна за оренду земельного паю за 2014-2016 роки ТОВ «Торговий дім «Фінпром» ОСОБА_5 отримувала орендну плату за спірним договором оренди землі, про що свідчить підпис останньої у відомості.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у звʼязку із пропуском строку позовної давності, оскільки встановили, що ОСОБА_5 виконує зобов'язання за укладеним договором оренди землі, оскільки передала земельну ділянку відповідачеві, отримує орендну плату та не заперечувала відповідачу користуватись земельною ділянкою весь час починаючи з моменту укладення договору та передачі орендарю спірної земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від

18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від

30 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_5, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фінпром» про визнання недійсним договору оренди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.В. Попович