АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7139/17 Справа № 2-571/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2011 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський Водовід» про стягнення середнього заробітку у зв'язку із несвоєчасним розрахунком,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що з 30 листопада 2008 року по 03 березня 2009 року вона працювала на Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» та звільнена по переведенню до Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал».

При звільненні їй не було виплачено заробітну плату з 01 лютого по 03 березня 2009 року, компенсацію за шість днів невикористаної відпустки та середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку, незважаючи на її неодноразові звернення до адміністрації підприємства.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд стягнути компенсацію втрати частини доходів в сумі 699 грн. 03 коп., заборгованість з заробітної плати 2 319 грн. 90 коп., компенсацію за невикористану відпустку 616 грн. 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку 67 277 грн. 03 коп.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року з урахуванням ухвали того ж суду від 14 січня 2016 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_2 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку у звязку із несвоєчасним розрахунком задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» на користь ОСОБА_2 заборгованість з заробітної плати за період з 01 лютого 2009 року по 03 березня 2009 року в сумі 2 319 грн. 90 коп., компенсацію за шість днів невикористаної щорічної відпустки за період з 01 грудня 2008 року по 03 березня 2009 року в сумі 616 грн 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості з заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних від 02 серпня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та задовольнити позов в цій частині в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок з позивачем не проведений відповідачем з поважних причин, а позивач не звернулась до суду за захистом свого права у встановлений законом тримісячний строк.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 грудня 2008 року по 03 березня 2009 року працювала на КП Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід».

03 березня 2009 року КП Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» на підставі рішень офіційних органів був обмежений доступ до приміщень, в яких знаходилась документація стосовно фінансової діяльності, тому підприємство не провело розрахунку з позивачем при звільненні.

При звільненні з роботи позивачу не було виплачено зарплату за період з 01 лютого по 03 березня 2009 року в сумі 2319 грн. 90 коп. Також позивачу не виплачено компенсацію за шість днів невикористаної щорічної відпустки за період з 01 грудня 2008 року по 03 березня 2009 року в сумі 616 грн 80 коп.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16.

Ст.ст.1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства, установи, організації незалежно від форми власності господарювання, у разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати, здійснити компенсацію громадянам втрати частини їх доходів. Згідно зі ст.3 цього Закону, сума компенсації нараховується шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції, що діяв у період невиплати доходу.

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував положення частини першої статті 233 КЗпП України в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів, не взявши до уваги, що на момент звернення позивача до суду з нею не проведено розрахунок.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.03.2009 р. по 24.10.2011 р. в розмірі 67277 грн. 03 коп., виходячи з наступного розрахунку: 667 робочих днів х 100,87 грн. - середньоденна заробітна плата позивача, та компенсації втрати частини доходів у розмірі 699,03 грн., а всього 67976,06 грн.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції в розмірі 1019,64 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2011 року скасувати в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку і компенсації втрати частини доходів та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський Водовід» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсацію втрати частини доходів в розмірі 67976 (шістдесят сім тисяч девятсот сімдесят шість) грн. 06 коп.

Стягнути з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський Водовід» в дохід держави судові витрати в розмірі 1019,64 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_3