Справа № 152/1709/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 листопада 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

06.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 24.12.2013 року.

Від шлюбу він та відповідачка мають неповнолітніх дітей сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства, у звязку із чим між ним та відповідачкою виникали конфлікти і суперечки, що призвели до розпаду сімї.

Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімї неможливе, так як це суперечить його інтересам, оскільки однією сімєю він та відповідачка не проживають понад три місяці, шлюб існує формально. На примирення з відповідачкою він не згодний.

Крім того, просить стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору при зверненні в суд в сумі 640 грн. та по оплаті витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали вимоги про розірвання шлюбу, просять позов задовольнити, розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. Вимоги про стягнення судових витрат по оплаті правової допомоги в сумі 1000 грн. не підтримують.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що наполягає на розірванні шлюбу, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, оскільки примирення з відповідачкою вважає не можливим. Розлад в його з відповідачкою сімї носить тривалий характер, а з вересня 2017 року він та відповідачка не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства. Він дізнався, що відповідачка створила іншу сімю, тому не вбачає підстав для надання строку для примирення.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу визнали, не заперечують щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, проте, заперечують щодо стягнення з відповідачки судових витрат по сплаті судового збору.

Відповідачка ОСОБА_3 суду пояснила, що вважає не можливим примирення між нею та відповідачем, оскільки вони однією сімєю не проживають. Вона має намір створити іншу сімю. Розлад у її та позивача сімї носить тривалий характер, так як протягом проживання в шлюбі в них виникали часті конфлікти та непорозуміння. В розпаді сімї вважає винуватим позивача, який не приділяв належної уваги сімї, жив у своє задоволення, застосовував до неї фізичне насилля, принижував, а вона молодого віку і не бажає терпіти таке ставлення до себе, тому вважає, що шлюб слід розірвати.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.12.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №210043 (а.с.5).

Від проживання у шлюбі позивачка та відповідач мають неповнолітніх дітей сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтвах про народження яких записані, відповідно, матірю та батьком (а.с.6-7).

Позивач та відповідачка не бажають миритися. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, про що зазначив в позовній заяві та в поясненні в судовому засіданні. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до сварок та непорозумінь, внаслідок чого сторони однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть. Перебування в шлюбі суперечить інтересам подружжя.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам подружжя, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи.

При зверненні до суду з означеним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. (а.с.1).

Отже, підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні в суд судовий збір в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.24, 105, 110, 112 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області 24.12.2013 року, актовий запис за №99.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: