Дата документу 09.08.2017
Справа № 320/1158/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі: Левандовській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним спадкового договору, укладеного 21.12.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є сином ОСОБА_3, проживав за межами України і дізнавшись про хворобу батька 28.12.2016 приїхав до м. Мелітополь. ОСОБА_3 помер 30.12.2016 внаслідок злоякісного новотвору печінки. Позивач у встановлений законом строк та у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса з метою прийняти спадщину після померлого ОСОБА_3. Від нотаріуса позивачу стало відомо, що належна його батькові квартира №72 у б. 12 по вул. Казарцева у м. Мелітополь зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі спадкового договору від 21.12.2016. Позивач вважає, що ОСОБА_3, будучи особою похилого віку (1948 р.н.), хворіючи на тяжку хворобу, потребував стороннього догляду, а поряд з ним були відсутні близькі родичі, тому він уклав спадковий договір за кілька днів до смерті, тобто під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, тому спадковий договір необхідно визнати недійсним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначав, що позивач є спадкоємцем померлого, зазначив, що спадковий договір укладено не конкретно, без вказівки на лікування від раку за кілька днів до смерті ОСОБА_3, тобто на завідомо не співмірних та невигідних умовах. Також, вказівка у договорі про необхідність ремонту кожні пять років свідчить про відсутність у ОСОБА_3 думок про свою смерть. Вказав, що ще 26.12.2016 року ОСОБА_3 ставили діагноз «Са печени гр.. II», а причиною смерті вже зазначено- «злоякісний новотвір печінки, неуточнений ст.. III гр.. IV», що вказує, що при адекватному лікуванні можливо було вилікувати ОСОБА_3, що не було забезпечено відповідачем і, як наслідок, ОСОБА_3 помер. Зазначив, що вкрай невигідні умови при укладанні оспорюваного договору виявляються в тому, що якщо б не було б тяжкої хвороби, якби поруч був би син, договір ОСОБА_3 не уклав би. Також пояснив, що позивачу стало відомо про хворобу батька тільки у другій половині грудня 2016 року, раніше батько не говорив йому про це.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позову. Вказували, поряд з існуванням оспорюваного спадкового договору є ще заповіт від 20.12.2016 року, яким ОСОБА_3 заповів відповідачу квартиру № 72 у житловому будинку № 12 по вул. Казарцева у місті Мелітополі. Тобто, навіть у разі визнання спадкового договору недійсним, спадкоємцем квартири є ОСОБА_2, а у такому випадку будь-які права ОСОБА_1 спадковим договором не порушуються. ОСОБА_2, з листопада 2013 року, почав проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1., яку орендував у ОСОБА_3 (ОСОБА_3 був власником двох квартир, які знаходились на різних поверхах, одна над другою). Орендна плата складала 800 грн. в місяць, а також за його власний рахунок сплачувалися комунальні платежі. ОСОБА_3 проживав за цією ж адресою у квартирі на поверх нижче, при цьому проживав один. За час проживання за вказаною адресою між відповідачем та ОСОБА_3 поступово виникли добросусідські та навіть дружні відносини, оскільки так склались обставини, що як і він, відповідач теж проживав один, досить часто вони спілкувались, що зумовило виникнення між ними довірливих відносин. ОСОБА_3 розповів відповідачу про своє захворювання. Крім того, повідомляв, що в нього є син, з яким він відносини не підтримує. Останні місяці відповідач допомагав йому по господарству, купував йому їжу та ліки, мив підлогу. 20 грудня 2016 року ОСОБА_3 запропонував скласти на нього заповіт, відповідно до якого, у випадку смерті ОСОБА_3 відповідачу у власність переходила квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Такий Заповіт було складено 20.12.2016 року приватним нотаріусом. Після того, як був складений заповіт ОСОБА_3, нотаріусом розяснено, що на практиці трапляються непоодинокі випадки скасування заповітів за рішенням суду. Тоді ОСОБА_3 запитав нотаріуса, який саме має бути Договір щоб його не можна було оспорити, на що нотаріус запропонував укласти спадковий договір, що саме і було зроблено 21.12.2016 року. ОСОБА_3 запропонував відповідачу спадковий договір, за умовами якого останній мав виконувати його розпорядження, що носили побутовий характер, зокрема, здійснювати прибирання у квартирі, забезпечувати його ліками, щомісячно за свої кошти сплачувати комунальні послуги, в разі його смерті здійснити поховання з дотримання всіх звичаїв. Пояснити з яких причин він здійснив заповіт на майно, щодо якого згодом було між ними укладено спадковий договір не вбачається за можливе, однак такі діяння були виключним правом ОСОБА_3, заснованим на вільному волевиявленні.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, відповідними доказами не підтвердженими, а відтак у позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як у межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено наступне.

30.12.2016 року у віці 68 років внаслідок злоякісного новотвору печінки ОСОБА_3 помер, що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії 1-ЖС №376303 та лікарського свідоцтва про смерть №347 від 31.12.2016 року./а.с.12-14/.

Відповідно до копії довідки від 24.04.2017 року, виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «12-й ЩАСЛИВИЙ» з листопада 2013 року, ОСОБА_2 почав проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. /а.с. 82/.

21.12.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали спадковий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязується виконувати розпорядження ОСОБА_3, згідно цього договору, і в разі його смерті набуває право власності на належну останньому квартиру №72 у б. 12 по вул. Казарцева у м. Мелітополь./а.с.44-45/.

Як убачається з копії матеріалів спадкової справи № 1/2017, до майна померлого 30.12.2016 року ОСОБА_3, 05.01.2017 року, ОСОБА_1 подав до нотаріуса заяву, якою прийняв спадщину після померлого батька ОСОБА_3. Спадкове майно складається з квартири № 69 у житловому будинку № 12 по вул. Казарцева у м. Мелітополь та гаражу №758 по вул. Жуковського у м. Мелітополі, кооператив №1/а.с.49-59/.

Згідно ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до статті 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін було досягнуто згоди.

Водночас за статтею 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір також може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Відповідно до частини 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, і що не заперечується сторонами і підтверджується матеріалами спадкової справи, за життя, ОСОБА_3 належало декілька об»єктів нерухомості на праві власності, а саме: квартири № 69 та № 72 у будинку № 12 по вул. Казарцева у місті Мелітополі, гараж № 758, розташований за адресою: м. Мелітополь, вул. Жуковського, 1. У квартирі № 69 постійно проживав спадкодавець, а в квартирі № 72 проживав відповідач по цій справі- Пульянов В.П. ОСОБА_3 був пенсіонером та отримував щомісячні пенсійні виплати.

Тобто, позивачем не доведено, що хвороба ОСОБА_3викликала обставини, для усунення або зменшення яких необхідно було укласти такий правочин . У спадкодавця була можливість реалізувати будь-яку з своїх квартир та найняти людину для догляду. Відсутні докази, що хвороба ставила спадкодавця у безвихідне становище.

Крім того, заповіт за своєю сутністю є одностороннім правочином, що дозволяє стверджувати про виключно вільне, без стороннього впливу, бажання спадкодавця.

Крім того, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 4 роки тому він познайомився з батьком позивача ОСОБА_3, у звязку з тим, що син свідка відповідач по справі, орендував у ОСОБА_3 квартиру. Двічі на тиждень свідок приїздив до ОСОБА_3, останній йому розповідав, що рідний син (позивач по справі) його обікрав і що він йому нічого не залишить. З приводу хвороби померлого свідок дзвонив донці ОСОБА_3, на що остання послалася на зайнятість як причину щодо неможливості відвідування батька.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона з чоловіком була в гостях у ОСОБА_3 за 10-12 днів до його смерті. Він розповів про хворобу, що відписав одну квартиру відповідачеві, а роздумує кому відписати другу. Свідок з чоловіком порадили віддати її дітям. ОСОБА_3 сказав, що син його обікрав, вони кілька років вже не спілкуються.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він є другом ОСОБА_2, іноді допомагав ОСОБА_2 на прохання померлого робити покупки, поливати деревця.

Показання свідків суд знаходить послідовними, такими, що узгоджуються між собою, матеріалами справи та підтверджують обставини, що свідчать про виникнення доброзичливих відносин між спадкодавцем та ОСОБА_2, надання останнім допомоги з побутових питань ОСОБА_3, факт не спілкування останнього з сином-позивачем по справі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про наявність заповіту від 20 грудня 2016 року, яким ОСОБА_3 заповів цю ж квартиру ОСОБА_2, що, на думку суду, також свідчить про свідоме бажання заповідача розпорядитися квартирою саме на користь відповідача.

Разом з тим, суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 17.05.2017 року пояснила, що вона 2 рази прибирала квартиру ОСОБА_3 у 20-х числах грудня 2016 року (перший раз) на прохання позивача та другий раз -після смерті ОСОБА_3 Квартира була в жахливому стані, повсюди- антисанітарія. Як відомо свідку, ОСОБА_3 проживав один саме в той квартирі, яку вона прибирала, а відповідач винаймав у померлого іншу квартиру. Однак, суд зауважує, що оцінка стану квартири на предмет якості прибирання (причому одноразово (зокрема до смерті ОСОБА_3О,) ) є суб»єктивною думкою свідка, яка, тим паче, займається прибиранням на професійній основі, та не може слугувати підставою для висновку щодо неналежного виконання своїх обов»язків ОСОБА_2, покладених на нього спадковим договором та щодо наявності тяжкої обставини та невигідних умов для спадкодавця.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні 17.05.2017 року пояснила, що позивач є її зятем, останній час проживає в Російській Федерації, з батьком був в добрих відносинах і кожного разу, коли приїздив до м. Мелітополь завжди спілкувався з ним, у 2016 році був улітку та у кінці грудня.

Разом з тим, свідок заявила, що особисто не була знайома з ОСОБА_3, незважаючи на те, що її донька з позивачем разом вже 4 роки, вона сама проживає у м. Мелітополі, причому причини цьому свідок не може пояснити. Даний факт, на думку суду, з урахуванням звичних для нашого суспільства традицій, свідчить про недостовірність показань свідка стосовно добрих стосунків між позивачем та батьком. Разом з тим, свідок повідомила, що померлий був забезпеченою людиною, отримував досить великий розмір пенсії, нічого не потребував. Дані пояснення узгоджуються з поясненнями відповідача і спростовують факт наявності тяжкої обставини та невигідних умов для спадкодавця.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні 17.05.2017 року пояснив, що він є товаришем позивача, який на даний час проживає у Російській Федерації, з батьком відносини у них були добрі і позивач завжди його відвідував, коли приїжджав до м. Мелітополь. Коли ОСОБА_1 стало відомо про хворобу батька у кінці 2016, то він зателефонував свідкові, щоб той навів довідки в онкологічному диспансері, а невдовзі приїхав сам. Після смерті ОСОБА_3 свідок від позивача чув, що квартира батька була в жахливому стані.

Але, суд зауважує, що свідок ОСОБА_11 перебував у залі судового засідання, коли вирішувалося клопотання відповідача про закриття провадження у справі, були озвучені обставини, вказані у позові та запереченні. При з»ясуванні ж судом питання про знаходження у залі судового засідання сторонніх було повідомлено про відсутність осіб, які можуть бути заявлені свідками по справі. Тому, враховуючи норми ст. 165 ЦПК України, судом критично сприймаються показання даного свідка. Крім того, показання ОСОБА_11 входять в протиріччя з показаннями інших свідків (за виключенням свідка ОСОБА_10, показання яких судом відкинуті з підстав, викладених вище) стосовно відносин між ОСОБА_3 та сином, не підтверджуються жодними іншими доказами і за будь-яких обставин не підтверджують факт наявності тяжкої обставини та невигідних умов для спадкодавця в момент укладення спадкового договору.

Суд також вважає неспроможними доводи представника позивача щодо того, що оскільки ОСОБА_3 не заповів нікому свою другу квартиру, розуміючи, що в такому випадку позивач її успадкує, це вказує на спростування доводів сторони відповідача про неприязні відносини між померлим та сином. Однак, суд переконаний, що, навпаки такі дії ОСОБА_3 можуть свідчити саме про вільне волевиявлення останнього щодо розпорядження квартирою, заснованому на довірливих, дружніх відносинах з ОСОБА_2

Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо можливості ефективного лікування ОСОБА_3 з моменту укладення спадкового договору, що не було зроблено ОСОБА_2 до моменту смерті ОСОБА_3 , які є припущенням , документально не підтвердженим. Посилання на діагноз, вказаний у реєстраційній карті хворого на злоякісне новоутворення № 67616 (а.с.115) «Са печени гр.. II» від 26.12.2016 року та вказаний у лікарському свідоцтві про смерть № 547 (а.с.14) «злоякісний новотвір печінки, неуточнений ст.. III гр.. IV» від 30.12.2016 року не дає підстави стверджувати про можливість вилікування людини від вказаної хвороби за 4 дні і, більш того, може вказувати на помилку в якомусь з діагнозів, враховуючи знову ж таки 4-денну різницю в їх постановленні.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, для визнання оспорюваного спадкового договору недійсним, як укладеного під впливом тяжкої для ОСОБА_3 обставини на вкрай невигідних умовах, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору від 21.12.2016 року відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.В. Ковальова