Справа №473/2870/17 13.12.2017 13.12.2017 13.12.2017
Справа № 473/2870/17 Головуючий суду першої інстанції Висоцька Г.А.
Провадження № 22-ц/784/2421/17 Доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

1 вересня 2017 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що 5 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 4 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач погодився на те, що заява на отримання кредиту разом з Пам'яткой клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного кредитного договору, станом на 31 липня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 57 016 грн. 79 коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 4 642 грн. 59 коп.;

- заборгованості по процентам - 45 982 грн. 92 коп.;

- заборгованість по пені та комісією - 3 200 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 2 691 грн.28 коп.

Посилаючись на ці обставини, Банк просив стягнути з позичальника зазначену суму заборгованості.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором станом на 31 липня 2017 року в загальному розмірі 12 728 грн. 40 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 4 642 грн. 59 коп.; заборгованості по процентам - 4 885 грн. 80 коп.;пеню - 3 200 грн. та 357 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду в частині відмови у у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд безпідставно, не врахувавши всі докази, не застосував підвищену відсоткову ставку при обрахуванні процентів за користування кредитними коштами, а тому ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Як встановлено судом, 5 березня 2012 року за заявою ОСОБА_3 було укладено письмовий договір на видачу кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за яким останній отримав кредитний ліміт коштів в розмірі 2 000 грн. з базовою процентною ставкою 2,5% в місяць, яка встановлювалася тарифами обслуговування кредитних карт. В подальшому, 11 серпня 2013 року розмір ліміту збільшився до 4 800 грн.

Відповідач погодився, що ця заява разом з Умовами про надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг та отримав картку № НОМЕР_1. Строк повернення кредиту відповідає строку дії картки (а.с. 6,7 ).

У зв'язку з порушенням відповідачем умов зазначеного договору за розрахунками Банку у нього утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2017 року у загальному розмірі 57 016 грн. 79 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4 642 грн. 59 коп.; заборгованості по процентам - 45 982 грн. 92 коп.; заборгованість по пені та комісією - 3 200 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 2 691 грн. 28 коп.(а.с. 4-5).

З наданих до суду апеляційної інстанції наказів голови правління Банку вбачається, що наказом № 906 від 26 жовтня 2012 року була встановлена щомісячна процентна ставка після пільгового періоду карти «Універсальна, 55» у розмірі 2,5%, тобто 30% річних; наказом від 18 серпня 2014 року за цими картами встановлена щомісячна процентна ставка 2,9%, тобто 34,8% річних; наказом від 18 лютого 2015 року щомісячна базова процентна ставка була встановлена на рівні 3,60%, тобто 43,8% річних.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, як правильно зазначив районний суд, встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

Відповідно до витягу з програмного комплексу Банку строк дії картки зазначено в графі Expire date, де вказано грудень 2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Статті 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настало після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обрахування заборгованості по цій складовій необхідно проводити виходячи з процентної ставки у розмірі 30% річних, оскільки саме цей розмір було узгоджено сторонами на час укладення договору, а підвищення Банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на положення ст. 1056-1 ЦК України про те, що договором кредиту передбачена змінювана процентна ставка не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджують будь-якими доказами. Анкета-заява, яку підписав позичальник не містить будь-яких умов щодо процентної ставки. На час підписання договору процентна ставка була визначена тарифами банку, які як зазначена в анкеті-заяві були надані відповідачу в письмовому вигляді. З наданого банком витягу з тарифів вже передбачена зміна процентної ставки у 2014 році та у 2015 році. Цей витяг не містить підпису позичальника. Крім того, збільшення процентної ставки відбувалося на підставі наказів голови правління Банку від 18 серпня 2014 року та наказом від 18 лютого 2015 року, про які на час підписання договору 5 березня 2012 року ще не було відомо. Також ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки, проте таких даних, на час укладення, договір про надання банківських послуг, не містить.

Умови та Правила надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, та надані позивачем на підтвердження своїх вимог, зокрема, підпункти 1.1.3.2.3 та 1.1.3.1.9, зазначають певну процедуру повідомлення позичальника про зміну тарифу за кредитним договором. Між тим, позивач не надав відповідних доказів за правилами ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження виконання такої процедури повідомлення позичальника про зміну процентної ставки.

Твердження скаржника про те, що Банк повідомляв про зміну тарифів через мережу Інтернет та мав можливість отримати виписку з рахунку в будь-якому відділені Банку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підтверджені будь-якими доказами.

Як неодноразово зазначалося у правових висновках Верховного Суду України, що містяться в постановах від 12 березня 2012 року, 30 листопада 2016 року та 11 жовтня 2017 року боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові.

Доказів на підтвердження таких фактів Банк не надав ні в районному суді, ні в суді апеляційної інстанції.

Не можуть бути взяті до уваги посилання заявника на заперечення відповідача, які він надавав в судовому засіданні, оскільки у справі ухвалено заочне рішення, без участі відповідача та будь-яких пояснень з його боку.

За таких обставин правових підстав для застосування підвищеної процентної ставки не має, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з ОСОБА_3 підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами, виходячи із розміру процентної ставки 30 % річних.

Між тим, при обрахуванні місцевим судом розміру процентів за вказаною процентною ставкою суд припустився помилки щодо обрахування таких процентів з огляду на те, що була неправильно визначена сума заборгованості за договором.

Зокрема, відповідно до наданих розрахунків та виписки про рух коштів по картці: заборгованість за кредитом 4 642 грн. 59 коп.

Залишок процентів станом на 1 липня 2014 року складає 243 грн. 70 коп.

За період з 1 липня 2014 року по 24 грудня 2014 року складає 176 днів.

За період з 24 грудня 2014 року по 31 липня 2017 року складає 951 днів

Залишок заборгованості за % на 24 грудня 2014 року:

(4 642 грн. 59 х 30%)/360+ 3 грн. 87 коп. процентів за 1 день

176 х 3 грн. 87 коп. + 681 грн. 12 коп.

681 грн. 12 коп. +243 грн. 70 коп. + 924 грн. 82 коп.

(299 грн. 44 коп. х 30%)/360 = 0,25 грн. процентів за 1 день

24 грудня 2014 року відповідачем сплачено 1 000 грн., які спрямовані на погашення процентів 924 грн. 82 коп. і 75 грн. 18 коп. тіла кредиту.

Залишок заборгованості станом на 24 грудня 2014 року становить 4 567 грн. 41 коп., в тому числі тіло кредиту 4 567 грн. 41 коп. , 0,00 грн. процентів

Залишок заборгованості за % на 31 липня 2017 року

(4 567 грн. 41 х 30%)/360 = 3 грн. 81 коп. процентів за 1 день

951 х 3 грн. 81 коп. = 3 623 грн. 31 коп. всього процентів

Отже, заборгованість за кредитом складає 4 567 грн. 41 коп. та 3 623 грн. 31 коп., а тому саме ці суми заборгованості по кредиту та процентам підлягають стягненню з позичальника.

В апеляційній скарзі Банку відсутня будь-яка мотивація щодо заперечень в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно штрафу, а тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити підстави такої відмови.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення районного суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитними коштами слід змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитом з 4 642 грн. 59 коп. до 4 567 грн. 41 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом з 4 885 грн. 80 коп. до 3 623 грн. 31 коп., у зв'язку з чим підлягає зменшенню й загальний розмір заборгованості з 12 728 грн. 40 коп. до 11 390 грн. 72 коп. (4 567 грн. 41 коп. + 3 623 грн. 31 коп. + 3 200 грн.).

Крім того, відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не перевіряла законність та обґрунтованість рішення суду в частині стягнення інших складових заборгованості, а тому рішення в іншій частині слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід перерозподілити судові витрати з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, підлягає зміні розмір судових витрат у виді витрат позивача по сплаті судового збору до суду першої інстанції з 357 грн. до 320 грн. та стягненню з відповідача на користь Банку за подання апеляційної скарги 352 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2017 року в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентам за користування кредитом та судових витрат змінити.

Зменшити суму заборгованості за кредитом з 4 642 грн. 59 коп. до 4 567 грн. 41 коп. та по процентам за користування кредитом з 4 885 грн. 80 коп. до 3 623 грн. 31 коп., у зв'язку з чим зменшити загальний розмір заборгованості з 12 728 грн. 40 коп. до 11 390 грн. 72 коп., а також розмір судових витрат з 357 грн. до 320 грн.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 352 грн. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова