Справа № 415/7375/17
Провадження № 2-н/415/267/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Шевченко М.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Автотрейдінг» заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства «Автотрейдінг» заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з вимог заяви про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просить суд стягнути з Приватного підприємства «Автотрейдінг» крім заборгованості з нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати також середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні по день фактичного розрахунку, виходячи із розміру окладу, встановленого п. 3.1 трудового контракту: еквівалент 990 дол. США по курсу НБУ на день виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 4 п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», за змістом статті 98, пункту 2 частини третьої статті 100, статті 103 ЦПК до заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

4-1) заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів.

Таким чином, з вимог заяви ОСОБА_1, які стосується стягнення з Приватного підприємства «Автотрейдінг» середнього заробітку за весь час затримки виплати належних заявникові сум при звільненні по день фактичного розрахунку, виходячи із розміру окладу, встановленого п. 3.1 трудового контракту: еквівалент 990 дол. США по курсу НБУ на день виплати, вбачається спір про право.

Відповідно до п. 1,2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу, із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

За таких обставин, суд вважає наявними підстави для відмови у прийняті заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення з Приватного підприємство «Автотрейдінг» середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні.

Керуючись ст.ст. 96, 100, 101, 208-210 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийняття заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу в частині вимог про стягнення з Приватного підприємства «Автотрейдінг» середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.О.Шевченко