АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5480/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

01.11.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі за текстом Банк) звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.11.2012 року у сумі 41 245, 01 грн., та судовий збір у розмірі 1378 грн..

В обґрунтування вказаних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.11.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4 100, 00 гривень у вигляді встановленого кредиту ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 30.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 41 245, 01 грн., яка складається з: 4 914, 80 грн. - заборгованість за кредитом, 30 939, 97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 950, 00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 1 940, 24 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_3 (ід.н.) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 245, 01 гривень.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 липня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 24 квітня 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не сприяв повному і обєктивному розгляду справи та не узяв до уваги, що Банком було незаконно нараховано проценти та штрафи, оскільки кредит є безпроцентним.

Відповідач не заперечує проти того, що за кредитним договором він отримав грошові кошти у розмірі 5000 грн., та проти погашення цієї суми не заперечує, однак не мав такої можливості, оскільки він є інвалідом другої групи, отримує мінімальну пенсію.

Крім того, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою у якій просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволені позову, вважаючи, що строк звернення до суду з такими вимогами сплинув, оскільки позивач звернувся у суд з позовною заявою у квітні 2017 року.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили їх задовольнити. Окрім того, підтримали окрему заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнав і просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини, відповідні правовідносини, закон за яким вирішується спір і ухвалив обґрунтоване та законне рішення. Вважає, що строк позовної давності не пропущений в підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності немає.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України, суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги Банку у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 взяті на себе кредитні зобовязання перед Банком не виконав, а тому станом на 30.09.2016 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 41 245 грн. 01 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 4 914 грн. 80 коп.; заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 30 939 грн. 97 коп.; пеня та комісія у розмірі 2 950 грн.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 1 940 грн. 24 коп.

Однак, у повному обсязі з таким висновком судова колегія погодитися не може.

Судовим розглядом встановлено, що 15 листопада 2012 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 4100,00 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості.

Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів.

Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів зазначені в тарифах, а саме: розмір щомісячного мінімального платежу складає 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за звітним.

Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідач визнає заборгованість по тілу кредиту та щодо його заявленого розміру до стягнення не заперечує.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У ч. 1ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 599, ч. 1 ст. 625 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором та існування за ним заборгованості, проте не врахував усі обставини справи у їх сукупності та, визначаючи обсяг заборгованості і включення до неї пені та штрафу не перевірив чи не є це подвійною відповідальністю.

Так, умовами кредитного договору передбачено застосування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по кредиту та сплату штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованого Банком штрафу у загальному розмірі 2440 грн. 24 коп. через застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення, а тому судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені цієї вимоги.

Щодо вимог відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності судова колегія зважає на таке.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційний суд на стадії апеляційного провадження, враховуючи межі наданих повноважень, не має законних підстав застосовувати позовну давність за заявою, зробленою стороною у спорі тому, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору, сторона такої вимоги не заявляла.

Крім того, відповідач у порушення вимог ч. 3 ст. 10, ст. 27 та ч. 2 ст. 60 ЦПК України, не зважаючи на сприяння судом апеляційної інстанції всебічному і повному зясування обставин справи, не довів обставин, на які посилалася в апеляційній скарзі, як на підставу своїх заперечень проти позову.

Доводи ОСОБА_4 які викладені в обґрунтування апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не звільняють останнього від виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.03.2011 року у загальному розмірі 38 804 (тридцять вісім тисяч вісімсот чотири) грн. 77 коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитом у розмірі 4914 (чотири тисячі девятсот чотирнадцять) грн. 80 коп.;

- заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 30939 (тридцять тисяч девятсот тридцять девять) грн. 97 коп.;

- заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2950 (дві тисячі девятсот пятдесят) грн. 00 коп.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення в частині задоволення вимог про стягнення штрафів у розмірі 2 440 грн. 24 коп. і ухвалює нове про відмову у задоволенні цієї частини вимог та зменшує відповідно на цю величину загальну суму присудженої до стягнення заборгованості.

Керуючись ст. ст 303, 304, п. 3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2017 року в частині задоволення позову про стягнення штрафів у розмірі 2 440 грн. 24 коп. скасувати і у задоволені цієї частини вимог відмовити.

Загальну суму заборгованості, що підлягає стягненню зменшити з 41 245 (сорок однієї тисячі двісті сорок пять) грн. 01 коп. до 38 804 (тридцяти восьми тисяч вісімсот чотири) грн. 77 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2