Справа № 569/9208/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар Прокопчук Л.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради до ОСОБА_2 про стягнення витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування осіб, потерпілих від злочину,

В С Т А Н О В И В:

Комунальний заклад "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить стягнути із відповідача на користь обласного бюджету Рівненської області на рахунок Департаменту фінансів Рівненської обласної державної адміністрації (отримувач: ГУК у Рівненській області, код платежу 24060300, № рахунку 0001 в ГУ ДКСУ у Рівненській області, МФО 833017, ) кошти в сумі 5 714 гривень 84 копійки в якості витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 та кошти в сумі 5 714 гривень 84 копійки в якості витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_4

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року в справі № 569/9614/16-к кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_2 закрито за ч.1 ст.286 КК України у звязку з примиренням винного з потерпілим. У вказаній ухвалі зазначено, що обвинувачений ОСОБА_2 вину в інкримінованому злочині визнав повністю. Потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у позивача: у відділенні реанімації (АІТ) з 13 вересня по 14 вересня 2015 року та у відділенні торакальної хірургії з 14 вересня по 05 жовтня 2015 року. Потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_4 знаходилась на стаціонарному лікуванні у позивача: у відділенні реанімації (АІТ) з 13 вересня по 14 вересня 2015 року та у відділенні торакальної хірургії з 14 вересня по 05 жовтня 2015 року. Відповідно до розрахунку, проведеного позивачем сума витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 за 22 ліжко-дня становить 5 714,84 грн., сума витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_4 за 22 ліжко-дня становить 5 714,84 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, зокрема, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Вказав, що з позовної заяви та матеріалів справи не вбачається кількість медичного персоналу, зайнятого лікуванням кожного з потерпілих та їх посадові оклади в період коли потерпілі знаходилися на лікуванні у цьому медичному закладі. Окрім цього, виплата заробітної плати працівникам медичних закладів здійснюється за рахунок місцевого бюджету та не підлягає відшкодуванню особами, які проходять лікування в цих закладах. В порушення положень «Порядку обчислення розміру фактичних витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545 витрати на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання включені до розрахунку. Щодо комунальних послуг, які включені до рахунку, позивачем не надані показники приладів обліку електроенергії, водопостачання та водовідведення, якими зафіксовані витрати лікувального закладу на утримання саме тих палат, в яких знаходилися потерпілі у вищевказаний період. Більше того, в період з 13 вересня 2015 року по 05 жовтня 2015 року, в місті Рівне ще не розпочався опалювальний сезон. При цьому витрати на стаціонарне лікування обох потерпілих є ідентичними, хоча потерпілі потрапили до лікарні з різними травмами, проходили різний курс лікування, обслуговувалися різним медичним персоналом та перебували в різних палатах. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно перебували у позивача у відділенні реанімації та відділенні торакальної хірургії протягом 22 днів. Розрахунку позивачем не надано, а з позовної заяви не вбачається, яким чином позивач здійснив розрахунок витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину, чи врахована кількість пацієнтів, які перебували в той період на лікуванні, яким чином визначена вартість ліжко-дня та якими нормативно-правовими актами позивач керувався, включивши в рахунки саме такі витрати. Також, виходячи з принципу верховенства права, закріпленого в ст.8 Конституції України, положень ст.4 ЦК України, ст. 8 ЦПК України, норма ч.1 ст.1206 ЦК України має вищу юридичну силу та має пріоритет перед положеннями «Порядку обчислення розміру фактичних витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545 в частині того, що відшкодуванню підлягають лише витрати на лікування потерпілого, а не на утримання лікувального закладу. Окрім цього, вищезазначені рахунки виписані більше ніж через рік після проходження лікування потерпілими. За таких обставин, у звязку з необґрунтованістю належними і допустимими доказами витрат включених до копій рахунків №373, №374 від 18 листопада 2016 року, позовні вимоги є не недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2016 року в справі №569/9614/16-к закрито кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_2 за ч.1 ст.286 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України - у звязку з примиренням винного з потерпілим, тобто за нереабілітуючою підставою (а.с.3).

Зокрема, як слідує з ухвали суду приблизно о 06 год. 55 хв. 13 вересня 2015 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись поблизу будинку №227 по вул. Соборній в м. Рівне, зі сторони вул. Дубенська в напрямку вул. Вербова, в порушення вимог п.10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 №1306, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, смугу руху якого він перетинав, виконуючи маневр повороту ліворуч виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення із зустрічним автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який не мав технічної можливості уникнути зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої грудної клітки: перелому ІV ребра по середньоаксілярній лінії ліворуч та перелому V-ІХ ребра по задньоаксілярній лінії ліворуч, які згідно висновку експерта відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоровя, а також пасажир вищевказаного автомобіля ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, перелому 3,4,5 та 9,10 ребер зліва, 2,3,4 та 6 ребер справа, ускладнена двобічним малим гемотораксом, які згідно висновку експерта відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоровя. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2, вину в інкримінованому злочині визнав повністю. Суду пояснив, що у вказаному вище місці, день та час він дійсно керував автомобілем НОМЕР_1, при цьому порушив Правила дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення із зустрічним автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Щиро розкаявся у вчиненому, повідомив суд, що зробив належні висновки. В судовому засіданні надав суду угоду про примирення із потерпілими та клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності в звязку з примиренням обвинуваченого з потерпілими.

Під час постановлення даної ухвали судом питання відшкодування витрат на лікування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вирішувалося.

Відповідно до рахунку №373 Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 18 листопада 2016 року хворий ОСОБА_3 перебував на лікуванні у відділенні реанімації (АІТ) з 13 вересня 2015 року по 14 вересня 2015 року та у відділенні торакальної хірургії з 14 вересня 2015 року по 05 жовтня 2015 року. Вартість лікування за 22 ліжко-днів становить 5 714 грн. 84 коп. (а.с.4).

Відповідно до рахунку №374 Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 18 листопада 2016 року хвора ОСОБА_4 перебувала на лікуванні у відділенні реанімації (АІТ) з 13 вересня 2015 року по 14 вересня 2015 року та у відділенні торакальної хірургії з 14 вересня 2015 року по 05 жовтня 2015 року. Вартість лікування за 22 ліжко-днів становить 5 714 грн. 84 коп. (а.с.4).

Вказані розрахунки вартості лікування є правильними, оскільки вони складені відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

При цьому твердження представника відповідача про те, що витрати включені до копій рахунків №373, №374 від 18 листопада 2016 року є необґрунтовані належними і допустимими доказами на увагу не заслуговують, оскільки як розяснив Верховний Суд України в Постанові Пленуму №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

На обґрунтування позовних вимог позивачем надано належні докази, зокрема довідки розрахунки, у вигляді рахунків бухгалтерії цього закладу із записами про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування, які включають в себе витрати на оплату праці медичних працівників, предмети, матеріали, обладнання та інвентар, продукти харчування, інші послуги, оплату за теплопостачання, водопостачання, водовідведення та електроенергію,окремі заходи по реалізації державних програм у розмірі 259 грн. 76 коп. на день із зазначенням термінів перебування хворих в стаціонарі.

Згідно рахунків №373 та №374 Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради від 18 листопада 2016 року витрати на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання в розрахунок невключені.

Відповідно до частини першої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно з частиною третьою статті 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Враховуючи викладене, витрати на лікування ОСОБА_3А та ОСОБА_4 у зв'язку із заподіянням їм тілесних ушкоджень відповідачем у розмірі 11 429 грн. 68 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь обласного бюджету Рівненської області на рахунок Департаменту фінансів Рівненської обласної державної адміністрації.

За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю.

З приводу стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору, суд враховує, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Керуючись статтею 1206 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального закладу "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради до ОСОБА_2 про стягнення витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування осіб, потерпілих від злочину задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь обласного бюджету Рівненської області на рахунок Департаменту фінансів Рівненської обласної державної адміністрації (отримувач: ГУК у Рівненській області, код платежу 24060300, № рахунку 0001 в ГУ ДКСУ у Рівненській області, МФО 833017, ) кошти в сумі 5 714 (п'ять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 84 копійки в якості витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 та кошти в сумі 5 714 (п'ять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 84 копійки в якості витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_4, а всього 11 429 (одинадцять тисяч чотириста двадцять девять) гривень 68 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в Апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 27 листопада 2017 року.

Суддя О.О. Першко