Справа № 395/460/17 Провадження № 2/395/394/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7 районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_7 районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай), отримання сертифіката на земельну частку (пай), згідно якої він вказав, що перебував у трудових відносинах з КСП «Хлібороб» та був включений до списків членів КСП «Хлібороб», що мають право на земельну частку (пай) у колективній власності цього підприємства, які додані до Державного акту про право колективної власності на землю. Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) він не отримав. Позивач зазначив, що в період розпаювання колгоспних земель та отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю він був членом КСП «Хлібороб», заяви про виключення з членів КСП не писав, рішення про його виключення не приймалося, проте земельну частку (пай) він і не отримав.

Посилаючись на ст. 2 Указу Президента України від 10.11.1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Указ Президента України від 08.06.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 5, 9, 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст.15, 328, 364 ЦК України позивач просить суд визнати за ним право на отримання земельної частки (паю), в розмірі 7,1 умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов повністю та просили суд його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 районної державної адміністрації Кіровоградської області оповіщений про час та місце розгляду у справі у судове засідання не зявився.

Представник відповідача ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі, де зазначив, що заперечує проти задоволення позову.

За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності представників відповідачів ОСОБА_7 РДА, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на що сторони у судовому засіданні не заперечували.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з КСП «Хлібороб» з 10.11.1993 року по 07.03.2000 року та являвся членом вказаного господарства, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

20 лютого 1995 року КСП «Хлібороб» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 000014 та позивач був включений до доповнюючого списку членів КСП «Хлібороб», що мають право на земельну частку (пай) у колективній власності цього підприємства, які додані до вказаного Державного акту про право колективної власності на землю за № 21.

Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) він не отримав.

Як вбачається з приписів Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95:

абзацу 3 пункту 1 Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

абзацу 1 пункту 2 Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту даних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

У ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, позивач набув право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Хлібороб», розміром 7,1 умовних кадастрових гектара, а тому за законом у звязку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай) лише в судовому порядку в межах строків позовної давності міг отримати відповідне право.

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На предявлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно вимог ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно зі ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Як вже було раніше зазначено, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Хлібороб» з обов'язковим додатком - списком громадян - членів цього підприємства одержало 20 лютого 1995 року.

Тому, право на позов у ОСОБА_1 виникло саме з 20 лютого 1995 року, тобто з часу, коли він дізнався про те, що він включений до списку.

Звернувшись до суду у квітні 2017 року ( більше ніж через 20 років) ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності.

Як вбачається із вищевикладеного, суб'єктивним і об'єктивним моментом виникнення у позивача права на земельну частку, було саме розпаювання земель КСП «Хлібороб» (протягом трьох років), однак протягом даного часу позивач не скористався наданим йому правом.

Позивач обєктивно знав про стан своїх майнових і немайнових прав, а факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, позивач не довів.

Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1995 році, так як позивач не довів у судовому порядку того, що не знав на момент розпаювання про наявність у нього права на земельну частку (пай) в КСП «Хлібороб», визнавши в судовому засіданні факт особистої участі у загальних зборах членів КСП «Хлібороб» на яких приймалося рішення про включення його до списку додатку до державного акту на право колективної власності то відповідно трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року, зокрема у 1998 році.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Враховуючи, що позивач з позовом до суду звернувся 07 квітня 2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, будь-яких належних доказів вчинення перешкод звернення з позовом до суду починаючи з 1995 року не надав і відповідно жодних доказів про те, що такий строк порушений з поважних причин не навів, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у звязку з закінченням строку позовної давності до предявлення позову.

Керуючись ст.ст.208-209,212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_7 районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. А. Забуранний

копія

Справа № 395/460/17 Провадження № 2/395/394/2017

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7 районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_7 районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай), отримання сертифіката на земельну частку (пай), згідно якої він вказав, що перебував у трудових відносинах з КСП «Хлібороб» та був включений до списків членів КСП «Хлібороб», що мають право на земельну частку (пай) у колективній власності цього підприємства, які додані до Державного акту про право колективної власності на землю. Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) він не отримав. Позивач зазначив, що в період розпаювання колгоспних земель та отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю він був членом КСП «Хлібороб», заяви про виключення з членів КСП не писав, рішення про його виключення не приймалося, проте земельну частку (пай) він і не отримав.

Посилаючись на ст. 2 Указу Президента України від 10.11.1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Указ Президента України від 08.06.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 5, 9, 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст.15, 328, 364 ЦК України позивач просить суд визнати за ним право на отримання земельної частки (паю), в розмірі 7,1 умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов повністю та просили суд його задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 районної державної адміністрації Кіровоградської області оповіщений про час та місце розгляду у справі у судове засідання не зявився.

Представник відповідача ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі, де зазначив, що заперечує проти задоволення позову.

За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності представників відповідачів ОСОБА_7 РДА, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на що сторони у судовому засіданні не заперечували.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з КСП «Хлібороб» з 10.11.1993 року по 07.03.2000 року та являвся членом вказаного господарства, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

20 лютого 1995 року КСП «Хлібороб» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 000014 та позивач був включений до доповнюючого списку членів КСП «Хлібороб», що мають право на земельну частку (пай) у колективній власності цього підприємства, які додані до вказаного Державного акту про право колективної власності на землю за № 21.

Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) він не отримав.

Як вбачається з приписів Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95:

абзацу 3 пункту 1 Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

абзацу 1 пункту 2 Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту даних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

У ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.

Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, позивач набув право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Хлібороб», розміром 7,1 умовних кадастрових гектара, а тому за законом у звязку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай) лише в судовому порядку в межах строків позовної давності міг отримати відповідне право.

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

На предявлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно вимог ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Згідно зі ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Як вже було раніше зазначено, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Хлібороб» з обов'язковим додатком - списком громадян - членів цього підприємства одержало 20 лютого 1995 року.

Тому, право на позов у ОСОБА_1 виникло саме з 20 лютого 1995 року, тобто з часу, коли він дізнався про те, що він включений до списку.

Звернувшись до суду у квітні 2017 року ( більше ніж через 20 років) ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності.

Як вбачається із вищевикладеного, суб'єктивним і об'єктивним моментом виникнення у позивача права на земельну частку, було саме розпаювання земель КСП «Хлібороб» (протягом трьох років), однак протягом даного часу позивач не скористався наданим йому правом.

Позивач обєктивно знав про стан своїх майнових і немайнових прав, а факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, позивач не довів.

Оскільки право на позов у позивача виникло ще в 1995 році, так як позивач не довів у судовому порядку того, що не знав на момент розпаювання про наявність у нього права на земельну частку (пай) в КСП «Хлібороб», визнавши в судовому засіданні факт особистої участі у загальних зборах членів КСП «Хлібороб» на яких приймалося рішення про включення його до списку додатку до державного акту на право колективної власності то відповідно трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року, зокрема у 1998 році.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Враховуючи, що позивач з позовом до суду звернувся 07 квітня 2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, будь-яких належних доказів вчинення перешкод звернення з позовом до суду починаючи з 1995 року не надав і відповідно жодних доказів про те, що такий строк порушений з поважних причин не навів, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у звязку з закінченням строку позовної давності до предявлення позову.

Керуючись ст.ст.208-209,212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_7 районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_4 сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

з оригіналом згідно

Суддя: Р. А. Забуранний