АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/5138/17
Провадження № 22-ц/792/1732/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

Пастощука М.М. (головуючий)

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Правдівська сільська рада Ярмолинецького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та її представника, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_4 вказувала, що з 2008 року по 2010 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 і від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_5 року у них народився син ОСОБА_7.

З часу припинення сімейних відносин відповідач не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. За весь час окремого проживання відповідач жодного разу не навідався до дитини, не цікавився його долею.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 3 квітня 2009 р. з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, проте відповідач вказане рішення суду не виконує і станом на 01.01.2017 р. за ним рахується заборгованість по аліментах у розмірі 28339,29 грн.

За зверненням позивача виконкомом Правдівської сільської ради складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_7.

Тому ОСОБА_4 просила суд позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_6 про необхідність виховання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

На підтвердження незаконності рішення суду зазначається про порушення судом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, п. 16 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Суд не врахував, що з часу припинення сімейних відносин між сторонами відповідач не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та визнано відповідачем під час розгляду справи.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції було здобуто достатньо доказів, які підтверджують ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_7.

Зазначаючи в рішенні, що відповідач звертався до виконавчого комітету Хмельницької міської ради із заявою щодо участі у вихованні сина, суд першої інстанції не звернув уваги, що таке звернення мало місце вісім років тому.

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_6, представник Правдівскої сільської ради Ярмолинецького району в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце слухання справи повідомленні у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 2008 року по 11 січня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Спільне проживання сторони припинили в 2009 р.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_7.

З часу припинення сімейних відносин ОСОБА_6 не приймав участі в вихованні сина.

Син сторін по справі ОСОБА_7 проживає з матір'ю ОСОБА_4 та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 3 квітня 2009 р. з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно в розмірі 300 грн, починаючи з 16 лютого 2009 р. і до повноліття дитини.

Згідно довідки ДВС у м. Хмельницькому від 23.02.2011 р. в період з 01.08.2010 р. по 31.01.2011 р. ОСОБА_9 дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_6 згідно виконавчого листа № 2-2529 від 03.04.2009 р.

Загальна заборгованість відповідача по виплаті аліментів за період з 16.02.2009 р. по 31.12.2016 р. становить 28339,29 грн, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по аліментам від 04.01.2017 р. № 149 (а.с. 11).

За зверненням ОСОБА_4 виконавчим комітетом Правдівської сільської ради Ярмолинецького району (орган опіки та піклування) прийнято рішення та складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_7 у зв'язку з тим, що відповідач до дитини не навідується, вихованням дитини не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

28 січня 2009 р. на звернення ОСОБА_6 щодо участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 виконавчим комітетом Хмельницької міської ради вирішено дозволити ОСОБА_6 зустрічі з малолітнім сином ОСОБА_7 протягом дня щочетверга, щоп'ятниці та щосуботи кожен другий і четвертий тиждень місяця з обов'язковим попередженням батьком про його приїзд до дитини.

Вказані обставини судом першої інстанції встановлені правильно та підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 164 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» та що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків щодо виховання дитини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач ОСОБА_4 не надала суду достатніх доказів про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, яке є підставою відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських права.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, п. 16 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»; неврахування, що з часу припинення сімейних відносин між сторонами відповідач не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, спростовуються наступними обставинами.

У ст. 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав.

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

За ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Апеляційним судом встановлено, що за зверненням ОСОБА_4 виконавчим комітетом Правдівської сільської ради Ярмолинецького району (орган опіки та піклування) прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_7.

Згідно висновку органу опіки та піклування Правдівської сільської ради, органом опіки та піклування встановлено, що ОСОБА_6 до дитини не навідується, вихованням дитини не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На даний час ОСОБА_6 проживає за межами села. Син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 в її житловому будинку та знаходиться на її утриманні.

В матеріалах справи (а.с. 14) є акт обстеження умов проживання ОСОБА_4, складений представниками Правдівської сільської ради.

При цьому органом опіки та піклування при прийнятті рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав житлово-побутові умови проживання відповідача не обстежувалися, не досліджувався спосіб життя відповідача, не витребовувалася характеристика на відповідача за місцем проживання.

Позивач ОСОБА_4 не зверталася із заявами до служби у справах дітей Хмельницької міської ради із заявами щодо ухилення ОСОБА_6 від виконання своїх батьківських обов'язків.

З урахуванням таких обставин справи та що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківський обов'язок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позбавленні відповідача ОСОБА_6 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того, в засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4 пояснила, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_6 щодо малолітнього сина ОСОБА_7 необхідне їй для можливого майбутнього виїзду за кордон та вирішення інших правових питань щодо дитини без надання згоди відповідача.

Також під час розгляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_4 подала копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 про згоду на усиновлення ОСОБА_10 його малолітнього сина ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3 з присвоєнням йому прізвища - ОСОБА_10 та по-батькові ОСОБА_10.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що така заява батька про згоду на усиновлення дитини, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, передбачених ст. 224 СК України, може бути підставою для постановлення судом рішення про усиновлення.

Наведені обставини в їх сукупності свідчать про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_6 батьківський прав.

Інші підстави, в межах доводів апеляційної скарги, для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий підпис

Судді підписи

З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду М.М. Пастощук

==================================================================

Головуючий у І інстанції - Логінова С.М.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 52