Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1521/17
Провадження № 2/650/572/17
У х в а л а

17.11.2017 року Суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Коваль В.О., ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, до Чкалівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,-

встановив:

ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Чкалівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Згідно розяснень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 5 та 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

У порушення вказаних вимог, позовна заява не містить зазначення доказів того, що позивач, в розумінні ст. 344 ЦК України, був добросовісним володільцем зазначеного будинку, тобто, що він не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними в інформаційному листі від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ по захист права власності та інших речових прав» норми про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

З позовної заяви вбачається, що померла ОСОБА_3 фактично продала будинок дружині позивача. Хоч договір купівлі-продажу укладено не було, володіння будинком родиною фактично здійснювалось на підставі договірних зобовязань, що підтверджується розпискою про прийняття коштів.

Тому твердження позивача про те, що його дружина у 2000 році придбала у ОСОБА_3 житловий будинок, а він, живучи в будинку, лише в 2017 році дізнався, що володіє чужою річчю, є безпідставними.

Крім того, позовна заява не містить зазначення доказів того, що після смерті ОСОБА_3 відсутні спадкоємці та що вони не звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 та 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1, представник ОСОБА_2, до Чкалівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю залишити без руху.

Надати пятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.О.Коваль