Справа №591/3812/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1657/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2017 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») відмовлено.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому, зазначає, що взяті до уваги судом першої інстанції встановлені у цивільній справі № 591/1090/16-ц обставини, рішення у якій набрало законної сили, стосуються укладеного між банком та ОСОБА_3 іншого договору № SAMDNWFC1, карта «Ключ к счету» та картка № 101837, проте, спірними у даній справі є правовідносини, які склались між сторонами за договором № б/н від 15 січня 2013 року про відкриття кредитної карти «Універсальна Голд» № 383731 з встановленим кредитним лімітом 25000 грн., хоча обставинам щодо виконання вказаного кредитного договору суд не дав належної оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4 і ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, а також з матеріалів справи вбачається, що 15 січня 2013 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанком» (а.с. 10).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_3 погодився, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також разом з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він був ознайомлений і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року за період з 15 січня 2013 року по 13 червня 2017 року станом на 13 червня 2017 року, укладеного між банком та ОСОБА_3, вбачається, що станом по 29 червня 2015 року відповідач заборгованості перед банком не мав, а 30 червня 2015 року було використано 24956,34 грн. кредитних коштів за вказаним договором (а.с. 6-9).

Після цього, за період з 30 червня 2015 року по 03 грудня 2016 року позичальник повернув банку 17434,79 грн. При цьому, зарахування коштів, спрямованих позичальником на погашення боргу по тілу кредиту, здійснювалось банком таким чином, що спочатку зарахування коштів йшло на відсотки за користування кредитом, на комісію та пеню, а решта внесеної позичальником суми зараховувалась банком на погашення кредиту.

Таким чином, банк нарахував відповідачу заборгованість за кредитом станом на 13 червня 2017 року у розмірі 53718,04 грн., яка складається з 17399,06 грн. боргу по кредиту, 14405,17 грн. боргу по відсоткам за користування кредитом, 18879,62 грн. пені, а також 500 грн. фіксованого штрафу та 2534,19 грн. процентної складової штрафу.

Обґрунтовуючи вказані суми заборгованості, позивач зазначав, що відповідач погодився на запропоновані банком умови кредитного договору, використав кредитні кошти, проте, борг не став повертати, а відсотки, комісію, пеню та штрафи не сплатив. На підтвердження цих доводів позивач надав витяг з Тарифів щодо обслуговування кредитних карт «Універсальна» з трьома різними тарифними планами, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, з якими, як вказав позивач, ОСОБА_3 ознайомився і погодився їх виконувати.

Заперечуючи проти вимог банку, відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву від 14 вересня 2017 року зазначив, що не визнає ні укладення з позивачем кредитного договору, ні використання кредитних коштів, проте, вказав, що 30 червня 2015 року невстановленими особами несанкціоновано були переведені кредитні кошти у сумі 24962,18 грн. з кредитного рахунку № 065014 на рахунок для виплат (зарплатна картка), тобто, що ці кошти були використані іншими особами без його відома, але банк нарахував йому відповідні комісії та відсотки. В подальшому, вказані кредитні кошти були викрадені шахраями шляхом здійснення безготівкового переводу із зарплатної картки. Також відповідач послався на те, що банк самостійно встановив йому кредитний ліміт у розмірі 25000 грн. на кредитному рахунку, що кредитним лімітом він не користувався, тому викрадені кредитні кошти є власністю виключно банку і вимоги про їх стягнення є безпідставними (а.с. 42-43).

Крім того, відповідач послався на обставини, встановлені рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2017 року, яке залишилось без змін відповідно до ухвали Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року, які, на його думку, звільняють від відповідальності стосовно виконання умов спірного кредитного договору.

Зокрема, ОСОБА_3 вказував на те, що він, як фізична особа, має відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» картковий кредитний рахунок (кредитна картка № 065014), з якого 30 червня 2015 року невстановленими особами без його згоди було знято 26507,51 грн. шляхом безготівкового переводу на рахунок для виплат (зарплатна картка № 419725).

Отже, виходячи з матеріалів справи та враховуючи зазначене, вбачається, що відповідач, користуючись кредитними коштами станом до 30 червня 2015 року, повертав на погашення кредиту більше коштів від необхідного.

Разом з тим, з урахуванням обставин, встановлених рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2017 року, вбачається, що 30 червня 2015 року з належного ОСОБА_3, як фізичній особі-підприємцю, поточного рахунку (№ 5990) також невстановленими особами було здійснено несанкціонований перевід коштів на рахунок для виплат (зарплатну картку) на загальну суму 133740 грн., за що банком була утримана комісія на загальну суму 667,03 грн.

Цього ж дня, тобто 30 червня 2015 року, задля недопущення подальшого несанкціонованого зняття коштів третіми особами ОСОБА_3 вдалось зняти трьома платежами зі свого рахунку для виплат (зарплатна картка) залишок у готівці на загальну суму 88349 грн.

Зазначені обставини встановлені рішенням суду першої інстанції від 06 січня 2017 року, яке набрало законної сили і покладені судом в основу рішення у даній справі, тобто, того рішення, яке оскаржується, а саме: суд вважав, що використані 30 червня 2015 року кредитні кошти у сумі 24956,34 грн., на які позивач нараховував проценти за користування кредитом та застосував санкції за невчасне його повернення, є коштами у межах кредитного ліміту (25000 грн.), що були несанкціоновано зняті невстановленими особами з кредитного рахунку ОСОБА_3 без його відома.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обовязку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування має бути в наявності факт використання кредитних коштів позичальником. При цьому, матеріалами справи доведено, що станом на 30 червня 2015 року між сторонами існували кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, але обставин щодо заборгованості стосовно повернення кредиту на вказану дату позивач не довів.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3 дійсно уклали 15 січня 2013 року кредитний договір, на підставі якого позичальник використовував кредитні кошти та сплачував за це проценти банку, проте до 30 червня 2015 року заборгованості перед банком він не мав.

Використання кредитних коштів 30 червня 2015 року у розмірі 25540 грн., яке відбулось несанкціоновано, без волі і відома ОСОБА_3, що є обставиною, встановленою судовим рішенням, яке набрало законної сили, у іншій цивільній справі, не свідчить про виникнення у відповідача обовязку перед банком повернути ці кошти та проценти за їх використання, хоча відповідач частково повертав банку кошти для погашення кредиту і після 30 червня 2015 року, що він вчиняв помилково, заявивши про це в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Як зазначалось вище, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2017 року не було встановлено того, що ОСОБА_3 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала б змогу ініціювати платіжні операції, тобто, встановлена відсутність вини ОСОБА_3 у використанні кредитних коштів третіми особами.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що кошти ОСОБА_3 були викрадені з рахунку за іншим договором (№ SAMDNWFC1) належними доказами не підтверджені та, крім того, спростовуються обставинами, встановленими судовим рішенням у цивільній справі № 591/1090/16-ц та письмовими доказами, які містяться в цій справі.

Так, з довідок ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що станом на 28 листопада 2016 року на підставі укладеного з банком договору № SAMDNWFC8 ОСОБА_3 видавались картки для виплат «Голд» (зарплатні картки), а саме: № 4731****9725, № 4731****5046, № 4731****5780, № 5168****2138, № 5168****8135.

Також на підставі укладеного між банком та відповідачем договору № SAMDN8202 останньому видавались картки «Універсальна Голд» (кредитні картки), а саме: № 4149****3731, №5457****9580, № 5363****5014, № 5363****9905, № 4149****0530 (цивільна справа № 591/1090/16-ц, т. 1 а.с. 88-90, т. 2 а.с. 146).

Таким чином, ОСОБА_3, як фізичній особі, банк відкрив два рахунки: № SAMDNWFC8 для виплат (зарплатний) та № SAMDN8202 кредитний, використання яких здійснювалось за допомогою відповідних карток (зарплатної та кредитної), виданих відповідачу банком, а після закінчення строку дії цих карток вони перевипускались, тобто, пролонгувались умови договору по рахунку для виплат та по кредитному договору.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відкриті ОСОБА_3 рахунки (зарплатний та кредитний) були незмінними і при наданні йому нових карток та пролонгації умов договорів продовжували свою дію.

Відтак, 30 червня 2015 року з кредитного рахунку № SAMDN8202, який ОСОБА_3 використовував за допомогою кредитної картки № 5363****5014, невстановленими особами несанкціоновано було здійснено безготівковий перевід кредитних коштів у сумі 25540 грн. на рахунок для виплат № SAMDNWFC8, який відповідач використовував за допомогою картки для виплат № 5168****8135.

Зазначене підтверджується виписками по кредитній картці (№ 5363****5014) та картці для виплат (№ 5168****8135) (цивільна справа № 591/1090/16-ц, т. 1 а.с. 16-20).

На момент здійснення вказаної несанкціонованої транзакції, тобто станом на 30 червня 2015 року, на кредитному рахунку ОСОБА_3, як вбачається з виписки по кредитній картці № 5457****9580, яка обліковувалась по кредитному рахунку № SAMDN8202, баланс рахунку складав 1545,33 грн. (його власні кошти внаслідок погашення кредиту у більших, ніж було необхідно, сумах), тобто, відповідач боргу перед банком не мав. При несанкціонованому переводі 25540 грн. банк утримав 967,51 грн. комісії, внаслідок чого утворився борг у розмірі 26507,51 грн. (25540 + 967,51), а враховуючи те, що на рахунку обліковувались 1545,33 грн., борг склав 24962,18 грн. (26507,51 1545,33) (цивільна справа № 591/1090/16-ц, т. 2 а.с. 152).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року у даній цивільній справі вбачається, що 30 червня 2015 року були використані кредитні кошти відповідача у сумі 24956,34 грн. без урахування 5,84 грн., які банк вказав як суму погашення за наданим кредитом, тобто, всього 24962,18 грн. (24956,34 + 5,84) (а.с. 8).

З огляду на викладене, встановлена рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2017 року, яке набрало законної сили, обставина стосовно безпідставного списання з кредитного рахунку ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 25540 грн., а також висновки цього ж суду про несанкціоноване використання невстановленими особами кредитних коштів, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість у розмірі 24962,18 грн., стосуються саме кредитного договору № б/н від 15 січня 2013 року, на підставі якого банк відкрив ОСОБА_3 кредитний рахунок № SAMDN8202 та для використання якого відповідачу всього було видано пять кредитних карток «Універсальна Голд», у тому числі і картка № 4149****3731, про яку вказує позивач в апеляційній скарзі, а також картка № 5363****5014, яка діяла під час несанкціонованого списання кредитних коштів.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції взято до уваги обставини, встановлені рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 січня 2017 року, відносно рахунку ОСОБА_3, як фізичної особи-підприємця, з якого також несанкціоновано було переведено 133740 грн., є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч. 1 п. 1; 308; 314 ч. 1 п. 1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -