Справа № 530/1442/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.11.2017 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - Демянченка С.М. розглянувши у судовому засіданні в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , -

в с т а н о в и в:

З позову вбачається, що сторони по справі з 20.09.2003 року по 27.05.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження дитини батьком зазначений відповідач ОСОБА_2. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини в достатній мірі не надає, позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду і просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2017 року і до його повноліття.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав.

Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги заяви сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі,приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 191 Сімейного Кодексе України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Судом встановлено, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 27.05.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження дитини батьком зазначений відповідач ОСОБА_2 ( а.с.4). Позивач ОСОБА_1 ніде не працює. Відповідач ОСОБА_2 є здоровою працездатною людиною, непрацює, непрацездатних осіб на утриманні не має і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Частиною 1 ст. 182 СК України, в редакції закону чинній з 8 липня 2017 року передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією,яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Суд, враховуючи вищевикладене, бере до уваги склад сімї, матеріальне становище сторін, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, належний до сплати судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.180 183 Сімейного кодексу України, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер суду невідомий, аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки села Дейкалівка, вулиця Миру,45, Зіньківського району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж мінімальний розмір аліментів визначений чинним законодавством України для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.10.2017 року і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер суду невідомий - 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору на користь: одержувач Державна Судова Адміністрація України, код банку утримувача 820019, рахунок 0001, отримувач коштів: ГУК у місті Києві 22030106, , код класифікації доходів бюджету 22030106 .

Рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -