Справа № 591/1108/17
Провадження № 2/591/1252/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі :
головуючого судді Бурда Б.В.
при секретарі Сітало Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал Естейт» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав в повному обсязі. Просить задовольнити позов в повному обсязі. Пояснила, що відповідач провів відчуження обєкту нерухомості 3-й особі, за яку ціну було відчужено позивачу також не відомо. Потенційного покупця на обєкт нерухомості знайшов не позивач, а інше агентство.
Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, але в судове засідання не зявився. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду докази, вважає позов не обґрунтованим з огляду на таке.
Судом встановлено, що 07.12.2016 року позивач (виконавець) уклав договір з відповідачем (замовник) про надання послуг з продажу 2-х кімнатної квартири під № 9/12 в будинку № 4 по вул. Псільська в м. Суми.
З наведеного вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є цивільними і врегульовані главою 63 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».
Пунктом 2 4 договору сторони визначили, що початкова вартість обєкта нерухомості, яка буде оголошуватися виконавцем становить 29 500 доларів США.
Відповідно до розділу 3.3 на замовника покладені обовязки: не ініціювати будь-які переговори з 3-їми особами без участі виконавця, а у випадку виникнення подібних намірів повідомити по це виконавця.
Пунктами 4.1-4.3 визначено, що з дня підписання замовником та 3-ї особою Основного договору або з дня підписання між виконавцем та Замовником акту приймання-передачі наданих за Договором послуг виконавець вважається таким, що належним чином виконав свої зобовязання до договором та має беззаперечне право на тримання винагороди, розмір якої становить 4% від кінцевої ринкової ціни обєкту нерухомості . У разі ухилення замовником від підписання акту, винагорода підлягає сплаті протягом 2 банківських днів з моменту предявлення відповідної вимоги.
Розділом 5 Договору визначена відповідальність сторін та зазначено, що виконавець несе відповідальність за виконання умов договору відповідно до Закону «Про інформацію» та чинним законодавством (п. 5.1). замовник несе відповідальність у випадку невиконання чи неналежного виконання вимог п. 4.2, 4.3 Договору у вигляді обовязку сплатити штраф у розмірі 300% від остаточної винагороди (з розрахунку п. 4.2) та обовязку сплатити пеню (п. 5.2).
Судом встановлено, що 22.12.2016 року відповідач провів відчуження квартири ОСОБА_2 (а.с. 95).
При цьому, як вбачається з пояснень представника позивача у судовому засідання даний відповідач без участі позивача знайшов покупця та уклав ним відповідний договір. Ціна за яку було проведено відчуження квартири відповідачем позивачу не відома, але представник позивача зазначив, що розмір винагороди має бути обчислений виходячи з початкової ціни обєкту визначеної договором (п 2.4)
Відповідно до Правової позиції ВСУ висловленої за результатами розгляду справи 6-330цс16:
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.
За частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", розяснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, оспорюваний договір є нікчемним внаслідок того, що його недійсність передбачена законом.
Аналіз положень договору укладеного між сторонами вказує на те, що договором визначені: заборона замовнику самостійно підшукувати потенційних покупців та укладати з ними договори, а також безумовний обовязок замовника (відповідача) сплатити виконавцю (позивачу) плату в розмірі 4% від ринкової вартості квартири у незалежності від того: продана квартири замовником за рахунок послуг наданих виконавцем, чи обєкт нерухомості був відчужений власником шляхом самостійного підшукання покупця.
Наведене свідчить на несправедливість умов договору, шляхом включення обмеження прав споживача стосовно виконавця; встановлення жорстких обовязків споживача щодо здійснення оплати за договором, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.
За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину
З огляду на наведене суд приходить до висновку про нікчемність договору від 07.12.2016 року на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог про стягнення коштів з відповідача та, відповідно, не обґрунтованість заявленого позову. .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 15-1, 30, 62, 75, 76, 203, 224 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні позову у звязку з необґрунтованістю вимог.
Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може подати до Зарічного районного суду м. Суми заяву про його перегляд.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги..

Суддя