Справа № 185/8357/17
Провадження № 2/185/4195/17
У Х В А Л А

27 жовтня 2017 року м.Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Палюх Т.Д., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Павлоградської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно, перевіривши виконання вимог ст.ст.118-120 ЦПК України,

В С Т А Н О В И В :

24.10.2017 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Павлоградської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Згідно з ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви фізичною особою або фізичною особою підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем не надано доказів про сплату судового збору чи про звільнення від сплати такого.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Аналіз положень Закону України Про державний бюджет України на 2017 рік свідчить про те, що рівень задоволення загальної потреби судової системи в грошових коштах у 2017 році складає 45 відсотків. При цьому бюджетні призначення на 2017 рік із джерел загального фонду покривають 30 відсотків від потреби. Слід зазначити, що планова сума надходжень від сплати судового збору, яка розрахована на підставі динаміки фактичних надходжень попереднього року, складає 1735,3 млн. грн. або 14,7 відсотка від потреби.

При цьому судом також враховується, що, у пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», у частині обґрунтування необхідності прийняття законопроекту, зазначалося, що коло осіб, звільнених від сплати судового збору, наразі є необґрунтовано широким, в той час як розгляд будь-якої справи судом потребує витрат, незалежно від сплати судового збору. Відповідно, звільнення особи від сплати судового збору зрештою призводить до додаткового навантаження на державний бюджет. Також метою законопроекту зазначалося запровадження єдиного підходу до визначення ставок судового збору, встановлення обґрунтованих, та відповідно справедливих ставок судового збору, враховуючи соціально-економічну ситуацію в державі, зменшення числа осіб, звільнених від сплати судового збору, а також подвоєння надходжень до Державного бюджету України від його сплати, що значно підвищить рівень гарантованої Конституцією України доступності правосуддя шляхом кращого забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, матеріально-технічного забезпечення судів, та відповідно їх фінансової незалежності.

Згідно з п.4 ч.2, ч.5 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, ціну позову щодо вимог майнового характеру; до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 80 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

В розумінні ст. 80 ЦПК України зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, якщо точну ціну позову на момент його предявлення встановити неможливо, позивач у позовній заяві повинен обґрунтувати причини, внаслідок яких він не може визначити ціну позову.

З матеріалів позову вбачається, що позивачем було надано суду довідку про орієнтовну ринкову вартість спірного житлового будинку, що розташований: вул. Грибоєдова, 18, м. Павлоград, Дніпропетровська область, станом на 10.07.2017 у розмірі 120.000 130.000 грн, проте позов поданий 24.10.2017 та позивачем визначено ціну позову за нижчим рівнем вартості спірного майна у сумі 120.000 грн, тому суд вважає вказану довідку не належним доказом вказаної вартості спірного майна на момент предявлення позову .

Разом із тим, позивачем було надано клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування клопотання позивач послався на те, що є особою, яку визнано однією з вразливих категорій осіб, яке має право на безоплатну вторинну правову допомогу, як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Інших доказів позивачем не надано.

За ст.129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та прецедентна практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Так, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до абз.1, 2 п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції Закону України від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01 вересня 2015 року, ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана (станом на 01.01.2017 1600грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що позивачем не вказано ціну позову станом на день предявлення позову, не надано належних доказів дійсної ціни позову на момент предявлення позову, розмір судового збору попередньо визначає суд у максимальному розмірі у сумі 8000,00 грн.

Таким чином, всупереч вимогам частини 5 статті 119 ЦПК України та частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачем не сплачено судовий збір у сумі 8000, 00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок), як і не надано доказів звільнення від його сплати.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме визначити реальну ціну позову, із урахуванням дійсної вартості спірного нерухомого майна, а саме: домоволодіння, що знаходиться на вул. Грибоєдова, 18 у м. Павлограді Дніпропетровської області, на момент подання позову, та сплатити недоплачену суму судового збору у відповідному розмірі чи сплатити судовий збір у сумі 8000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок), надавши суду документ, що підтверджує сплату судового збору за вимогу майнового характеру.

Банківські реквізити для зарахування судового збору: рахунок: 0032, ЄДРПОУ суду: 26509623, отримувач: УДКСУ у м. Павлограді 22030101, код отримувача: 37936856, Банк: ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО: 805012.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин вважаю необхідним залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для виправлення вказаних недоліків.

Одночасно роз'яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків позову, він буде вважатись неподаним та повернутий.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119,121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю Павлоградської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно - залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків не пізніше двох днів з дня отримання ним даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у разі не усунення зазначених недоліків позовної заяви у встановлений термін, остання буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Д. Палюх