АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №435/31/12 № 22-ц/774/2335/К/17
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

01 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області Бондар Я.М., ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2012 року у справі за Публічного акціонерного товариства « Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2012 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства « Всеукраїнський акціонерний банк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на окристь ПАТ «ВіАйБі Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 158039,12 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, згідно штампу вхідної кореспонденції суду 09 листопада 2017 року в якій зазначив, що копію оскаржуваного рішення він отримав лише 09.11.2017 року, через свого представника.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2017 року апеляційна скарга залишена без руху на строк, який не може перевищувати тридцять днів з дня отримання ухвали для звернення з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження рішення суду, а також надання доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду, 28 листопада 2017 року ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. В якій, посилаючись що оскаржуване рішення не отримував, поштове повідомлення з ухвалою апеляційного суду під час перегляду справи в апеляційному порядку не отримував, оскільки не його підпис на зворотному поштовому відправленні, відповідач ОСОБА_2 йому повідомляв невірну інформацію про результати розгляду справи, про стягнення коштів дізнався під час виконавчого провадження, просив суд поновити строк, пропущений, на його думку, з поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Не можна вважати обґрунтованими посилання апелянта про необізнаність із оскаржуваним судовим рішенням, як видно з матеріалів справи, згідно нотаріально посвідченої довіреності від 12 вресня 2011 року відповідач ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси. При розгляді справи 15 листопада 2012 року представник відповідача ОСОБА_3 була присутня. Крім того, за апеляційною скаргою іншого відповідача ОСОБА_2 оскаржуване рішення суду було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Про апеляційний розгляд апелянту було відомо, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про отримання 23.03.2013 року ( а.с.137).

Посилання ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження про відсутність його підпису на зворотному поштовому повідомлені не можна вважати обґрунтованим.

Копію ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2013 року було надіслано відповідачу ОСОБА_1, яку він отримав, згідно зворотного поштового повідомлення (а.с.137).

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового звязку (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача. За змістом п. 99 Правил, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абз. 4 п. 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Отже, вручення судового рішення за адресою місця реєстрації відповідача ОСОБА_4 є належним доказом про обізнаність відповідача про оскаржуване судове рішення та перегляд його в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини визнає легітимним обмеження у доступі до суду через значний пропуск строку оскарження рішення суду, що є дотриманням принципу правової визначеності (рішення Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року, рішення Брумареску проти Румунії від 28 листопада 1999 року).

Учасник процесу зобов'язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами (ч. 3 ст. 27 ЦПК України).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 124 Конституції України та практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визнає легітимним обмеження у доступі до суду через значний пропуск строку оскарження рішення суду, що є дотриманням принципу правової визначеності (рішення Нешев проти Болгарії від 28 жовтня 2004 року, рішення Брумареску проти Румунії від 28 листопада 1999 року).

Зміна відповідачем ОСОБА_1 свого представника з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 та отримання останньою копії оскаржуваного рішення суду через пять років після його ухвалення не можна визнати поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження. При тому, як зазначає особисто відповідач був обізнаний про розгляд справи про стягнення боргу з нього, тому мав процесуальний обовязок цікавитися наслідками розгляду справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скаржником не надано доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду на протязі тривалого часу більше ніж пяти років.

Керуючись ст. ст. 294, 297, 121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2012 року у справі за Публічного акціонерного товариства « Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Я.М. Бондар