Провадження №: 2/752/1140/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Мороз О.С., Лебедєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, в інтересах якого дії його мати ОСОБА_3, ОСОБА_5, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення, та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, в інтересах якого дії його мати ОСОБА_3, ОСОБА_5, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення.

З урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.106-110) позивачі просять суд визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселити з квартири АДРЕСА_1 дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У мотивування позовних вимог позивачі вказують що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 14.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3404.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України та п. З Договору купівлі-продажу, вищевказана квартира є спільною власністю Позивачів. Місце проживання Позивачів зареєстровано за адресою АДРЕСА_1.

Окрім них за цією адресою також зареєстровані ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З березня 2015 року ОСОБА_3, разом зі своїм малолітнім сином та співмешканцем дочки ОСОБА_5 постійно проживають за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується довідками, виданими виконкомом Пугачівської сільської ради від 29.07.2016 року.

Згідно з ч. ч. 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратилаправо користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

29 липня 2016 року, Позивачем 1 ОСОБА_1, через приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. на адресу Відповідача 1 ОСОБА_3, була надіслана заява з проханням звільнити квартиру за адресою АДРЕСА_1 та знятись з реєстраційного обліку строком до 29 жовтня 2016 року.

Однак, Відповідач 1, проігнорувала вказане у заяві прохання і навпаки, відразу ж після отримання заяви від нотаріуса, разом зі своїм сином та Відповідачем 3, переїхали до належної на праві приватної власності Позивачам квартири АДРЕСА_1.

Позивачі вказують, що оскільки, відповідачі не бажають добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1, а відповідач 1 добровільно не бажає добровільно знятися з реєстрації місця проживання та зняти з реєстрації свого неповнолітнього сина - відповідача 2, а також Відповідачі не проживали за вказаною адресою більше одного року, (починаючи з березня 2015 року), не оплачували плату за користування жилим приміщенням, не несли інших витрат по утриманню житлового приміщення, позивачі вважають, що є всі підстави для визнання ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1, а також виселення Відповідачів з вищевказаної квартири.

Відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в інтересах якого діє мати ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням.

У поданому зустрічному позові по справі відповідачі просять: 1)Визнати за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1; 2)Визнати за малолітнім ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2.), право користування квартирою 43, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; 3)Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у справі.

У мотивування зустрічного позову вказуютьКонституцією України, нормами ЦК України, СК України визначені гарантії їх недоторканності, безпеки,судового захисту їх майнових та особистих немайнових прав та законних інтересів.

Всупереч зазначеним вище гарантіям, права та законні інтереси ОСОБА_3, її малолітнього ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) були порушені протиправними сукупними діями її батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

14.12.2005 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1 набула у власність квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Об'єкт нерухомості). Виконуючи взяті на себе обов'язки щодо спільного ведення господарства та сімейного виховання малолітнього ОСОБА_4 її мати ОСОБА_1 надала добровільну згоду на реєстрацію її та онука на житловій площі квартири. На той час ОСОБА_1 могла передбачити, що надаючи добровільну згоду на їх реєстрацію в квартирі, в подальшому можуть виникнути труднощі щодо їх виселення, однак відносини які складались у сім'ї не передбачали можливості виникнення в подальшому непорозумінь.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української PCP до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

В період з 06.06.2006 року ОСОБА_3 проживала у квартирі разом із малолітнім сином, виключно самостійно утримуючи квартиру шляхом сплати комунальних послуг із власних заощаджень, батьки коштів на утримання квартири не сплачували, участі в утриманні Об'єкта нерухомості в належному стані не приймали.

29.07.2016 року була отримана письмова заява Відповідача ОСОБА_1, посвідчену приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. в якій зазначено, що вони проживають у належній виключно відповідачу ОСОБА_1 квартирі. У вимозі зазначено, що вказана квартира необхідна відповідачу ОСОБА_1 для особистих потреб та на підставі ст.ст. 391, 1167 ЦК України, остання попередила про необхідність звільнити помешкання квартири, крім того знятись з реєстраційного обліку строком до 29.10.2016 року.

У вказаній заяві вимагалось виїхати за адресою: АДРЕСА_2 для реєстрації та постійного проживання.

Вказана заява, посвідчена нотаріально порушує законні її права та права її малолітньої дитини на вільне використання житлового приміщення. Іншого помешкання де б вони могли мешкати в них немає, крім того її малолітня дитина, за час проживання у квартирі за вказаною адресою у отримав тісні соціальні зв'язки, в том числі пов'язані з відвідуванням шкільного закладу.

У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Конвенцією «Про права дитини» (ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991) визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження (ст. 7); жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (сх. 16); дитина має право на освіту на підставі рівних можливостей (ст.28); освіта має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі (ст.29).

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник заявлений позов про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснили в судовому засіданні що квартиру вони придбали за власні кошти для себе, але тимчасово проживали в селі де займались фермерством. У квартирі проживала їх дочка з онуком. На теперішній час вони вирішили переселитись до міста, і належна їм як подружжю квартира потрібна їм для власних потреб, але відповідачі перешкоджають їх проживанню, створюють умови при яких неможливе нормальне проживання та відпочинок у квартирі, зловживають умовами користування санвузлом. Співмешканець їх дочки ОСОБА_5 вселився в їх квартиру без їх згоди та незаконно проживає в квартирі. На їх вимогу покинути належну їм на праві власності квартиру останній повів себе агресивно та вдарив в груди ОСОБА_2 Відповідачка ОСОБА_3 має власний житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, куди на їх думку вона і повинна переселитись.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, пояснила в судовому засіданні що дійсно її батьки придбали спірну квартиру, але купили її у забудовника без ремонту. Весь ремонт у квартирі вона робила за власні кошти, і витрачені нею на це кошти складають дуже значну суму. В квартирі вона проживає разом з неповнолітнім сином. Житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, був придбаний для використання у якості дачі та для тимчасового проживання у літній період для оздоровлення дитини. Ніколи цей житловий будинок не використовувався з наміром постійного проживання і квартиру вона залишала тимчасово і на час тимчасового не проживання квартира за її згодою її батьками певний період здавалася квартирантам. Потім вона повернулась жити у квартиру так як сину треба було відвідувати школу. Її знайомий ОСОБА_5 лише тимчасово відвідує квартиру та його не можна розглядати як постійного мешканця цієї квартири. Батьки постійно втручаються в її особисте життя та нав'язують їй свої погляди, що на її думку і є дійсною підставою для подання позову до неї. Без відома органу опіки та піклування батьки та її відома 21.02.2017 року батьки уклали договір про порядок користування спірною квартирою чим суттєво погіршили умови проживання її та дитини квартирі, після чого вона вимушена доказувати своє право на проживання в квартирі. Про упередженість у ставленні до неї батьків, та непотрібність батьків у проживанні в спірній квартирі на думку відповідача ОСОБА_3 свідчить те що 02.12.2016 року батьки подарували ще одну належну їм трьохкімнатну квартиру її сестрі, а від неї вимагають виселитись з іншої квартири.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Направив до суду письмові пояснення у яких позов не визнав, посилаючись на те що він лише тимчасово коли знаходиться в м. Києві відвідує ОСОБА_3 в квартирі та допомагає їй по господарству. В спірній квартирі він зустрічався з батьками ОСОБА_3, але це вони, а не він вели себе агресивно, погрожували йому та намагались вигнати з квартири. Його письмові пояснення приєднані до матеріалів справи (а.с.2-3 т.2)

Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Направив до суду письмові пояснення у яких просить задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням. Письмові пояснення представника третьої особи приєднані до матеріалів справи та знаходяться на а.с.128 т.1.

Вислухавши позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника позивачів, відповідача ОСОБА_3, її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги позивачів такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічний вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 14.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3404(а.с.8-9 т.1).

30.01.2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою договір про визначення часток в праві спільної власності подружжя за яким визначили свої частки у спільному майні подружжя по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 кожному з них(а.с.138-140 т.1).

Місце проживання позивачів зареєстровано за адресою АДРЕСА_1.

В квартирі АДРЕСА_1зареєстровані та постійно проживають відповідач ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Без згоди власників квартири позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 вселила в спірне житлове приміщення відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та надала йому доступ до користування всією квартирою.

Відповідач ОСОБА_3 27.02.2015 року придбала житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, для використання його для тимчасового проживання за межами міста у весняно-літній період для оздоровлення свого неповнолітнього сина(а.с.26-28 т.1).

Житлове приміщення, квартира АДРЕСА_1, у якому постійно зареєстровані та проживають відповідач ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачем ОСОБА_1 у період відсутності в ньому відповідачів, з 04.08.2015 року по 04.07.2016 року за договором було здано в оренду(а.с.241-243 т.1).

29 липня 2016 року, позивачем ОСОБА_1, через приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. на адресу відповідача ОСОБА_3, була надіслана заява з проханням звільнити квартиру за адресою АДРЕСА_1 та знятись з реєстраційного обліку строком до 29 жовтня 2016 року(а.с.12).

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української PCP до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Житлове приміщення, квартира АДРЕСА_1, у якому постійно зареєстровані та проживають відповідач ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є їх єдиним постійним місцем проживання.

На думку суду навіть після того як 30.01.2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власники спільного майна подружжя уклали між собою договір про визначення часток в праві спільної власності та визначили свої частки у спільному майні подружжя по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 кожному з них, відповідачі ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 не втратили своїх житлових прав та мають право на користування житловим приміщенням.

Тимчасову відсутність в спірному житловому приміщенні відповідачів ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 за наявними матеріалами справи треба розглядати як вимушену, оскільки укладений власниками квартири договір оренди житлового приміщення з іншою особою, у період відсутності в ньому відповідачів, з 04.08.2015 року по 04.07.2016 року(а.с.241-243 т.1) унеможливлював проживання в неї відповідача ОСОБА_3 та її сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української PCP ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_4 не можуть бути визнані таким що втратили право на житлове приміщення та виселені з нього.

Надані відповідачем ОСОБА_5 суду письмові пояснення про невизнання позову з підстав того що він не проживає в квартирі, а лише тимчасово відвідує ОСОБА_3 в квартирі та допомагає їй по господарству суд розцінює критично.

Так з копії заяви відповідача ОСОБА_5 до Голосіївського управління поліції від 21.11.2016 року вбачається що ОСОБА_5 вказував місце свого проживання як квартира АДРЕСА_1(квартира позивачів) де він проживає разом з ОСОБА_3 як «цивільною дружиною», вказував, що йому висувались вимоги власниками квартири виселитись, але він цього не зробив.(а.с.137 т.1).

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права на проживання у житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5 не має.

Відповідач ОСОБА_5 до членів сім'ї власників житла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відноситься, та має бути виселений з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-61,208,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.317,319,386,391,405 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК Української PCP, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, в інтересах якого дії його мати ОСОБА_3, ОСОБА_5, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4, в інтересах якого дії його мати ОСОБА_3, ОСОБА_5, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення-відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 та неповнолітнім ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат по сплаті судового збору по 640 грн. з кожного з них.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко