Справа № 369/7277/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження № 22-ц/780/3304/17 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 26 23.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Журби С.О.,

При секретарі - Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі майна у власність банку і визнання права власності на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5, про визнання кредитного і іпотечного договорів недійсними, за позовом третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дудко Юлія Анатоліївна, Служба у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсним іпотечного договору, виключення записів з реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 07 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Астра банк» ( далі ПАТ «Астра банк») та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 69001, згідно до умов якого, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000 доларів США з розрахунку 12,9 % річних за користування кредитом на строк з 07 жовтня 2008 року по 07 травня 2009 року.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра банк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі ПАТ «Астра банк» до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги (відступлення).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року, іпотекодавці ОСОБА_2, ОСОБА_4 за договором іпотеки № б/н від 07 жовтня 2008 року передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Позичальник ОСОБА_5 умови кредитного договору належним чином не виконує, про що вона неодноразово повідомлялася шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання ним не виконані, у зв'язку з чим у ОСОБА_5 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 474 158,16 грн., з яких: тіло кредиту - 1 415 943,85 грн., відсотки - 58 214,31 грн.

В рахунок виконання основного зобов'язання, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, згідно вимог ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи викладене, позивач ПАТ «Дельта Банк» просив в рахунок погашення основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 1 474 158,16 грн., з яких: тіло кредиту - 1 415 943,85 грн., відсотки - 58 214,31 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 07 жовтня 2008 року з ОСОБА_2, ОСОБА_4, а саме на квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за ПАТ «Дельта Банк».

У вересні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5, про визнання кредитного та іпотечного договір недійсними, посилаючись на те, що 07 жовтня 2008 року ОСОБА_5 уклала кредитний договір з ВАТ «Астра банк» за № 69001.

Відповідно до умов кредитного договору, банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 100 000 доларів США зі строком повернення по 07 травня 2019 року (включно) зі сплатою процентів у розмірі 12,9 %, разова комісія за надання кредиту - 1 % від суми кредиту.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2, ОСОБА_4 зазначили, що умови кредитного договору є несправедливими та таким, що суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, які призводять до погіршення становища споживача.

Відповідно до Графіку погашення суми кредиту згідно кредитного договору № 69001 від 07 жовтня 2008 року, щомісячний платіж складає 1 447 доларів США. Однак, згідно умов Договору про внесення змін до кредитного договору від 01 квітня 2009 року, сума щомісячного платежу була збільшена до 1 484 доларів США. Кредитор самостійно ініціював зміну процентної ставки та в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору.

Укладений між ВАТ «Астра банк» та ОСОБА_5 кредитний договір суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам ч. 3 ст. 509 ЦК України, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, які призводять до погіршення становища споживача.

Оскільки іпотечний договір був укладений на виконання зобов'язання за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року, тому іпотечний договір, укладений 07 жовтня 2008 року між ВАТ «Астра банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4, є похідним від основного кредитного договору, тому він також у відповідності до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене та на підставі вимог ч. 2 ст. 15, ст. 215, ч. 1 ст. 524, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 548, ч. 1 ст. 1049, ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України ОСОБА_2, ОСОБА_4 просили визнати недійсними кредитний договір № 69001 від 07 жовтня 2008 року та іпотечний договір № б/н від 07 жовтня 2008 року, стягнути з відповідача на їхню користь судові витрати.

В подальшому, в липні 2016 року, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дудко Ю.А., Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання недійсним іпотечного договору, виключення записів з реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Свої вимоги ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, обґрунтовував тим, що 07 жовтня 2008 року між ВАТ «Астра банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір в рахунок забезпечення виконання в повному обсязі кредитних зобов'язань ОСОБА_5, за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року.

Згідно умов п. 1.1. іпотечного договору, цей договір забезпечує у повному обсязі виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року, з будь-якими змінами та доповненнями до нього, що укладені та можуть бути укладені в подальшому.

Відповідно до умов п. 1.2. іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві власності в рівних частинах кожному на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ступаченко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 516, а також зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2904040 від 20 травня 2008 року, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів № 5949182 від 20 травня 2008 року.

Згідно п. 2.6. іпотечного договору, іпотекодавці гарантували, що у квартирі, що є предметом іпотеки не мешкають неповнолітні діти і гарантують, що на час знаходження квартири в іпотеці малолітні або неповнолітні діти в цій квартирі не будуть мешкати та не будуть зареєстровані.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що умови іпотечного договору від 07 жовтня 2008 року порушують чинне законодавство України та права малолітнього ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не мала повноважень на передачу майна в іпотеку та відповідно права на укладення іпотечного договору.

Під час перебування у шлюбі, в ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_3 з моменту народження, має постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_1. Таким чином, на момент укладення спірного іпотечного договору у вказаній квартирі разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право користуватися вказаною квартирою мали малолітні їхні діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Тому, при вчиненні правочину щодо даного нерухомого майна відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» необхідно було отримати попередній дозвіл на укладення оспорюваного договору від органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали спірний іпотечний договір 07 жовтня 2008 року, згідно якого, передали вказане нерухоме майно в іпотеку без згоди та відома органу опіки та піклування Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області. Вказані дії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суперечать вимогам Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», та є такими, що можуть призвести в майбутньому до втрати ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1.

Відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вчинили дії по розпорядженню майном, яким користувалася малолітня дитина без дозволу органів опіки та піклування - Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, які призвели до звуження обсягу існуючих майнових прав ОСОБА_3 та порушення його законних прав та інтересів.

При укладені спірного договору іпотеки, необхідна була обов'язкова згода органів опіки та піклування на укладення вказаного договору, яка б мала бути нотаріально засвідчена, однак така згода не надавалась.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, просив визнати недійсним іпотечний договір, укладений 07 жовтня 2008 року між ВАТ «Астра банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4; виключити з Державного реєстру іпотек запис за № 2338 від 07 жовтня 2008 року про державну реєстрацію договору іпотеки; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 2339 про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», зустрічного позову ОСОБА_2, та позову третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційнійних скаргах ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 просили, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення, в решті, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін. Зазначили, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2017 року в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2008 року між ВАТ «Астра банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 69001.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Згідно умов п. 2.1 продавець погодився продати (відступити) Права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погодився придбати Права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі.

Отже, право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «Астра Банк», останнім передано ПАТ «Дельта банк».

Згідно з наявного в матеріалах справи додатку до Акту прийому-передачі прав вимоги 02 грудня 2013 року ПАТ «Астра Банк» передав ПАТ «Дельта банк», а той прийняв у свою чергу документи щодо стягнення заборгованості боржника ОСОБА_5 за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року та іпотечним договором від 07 жовтня 2008 року.

Відповідно до умов п. 1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 100 000 доларів США, з терміном користування кредитом з 07 жовтня 2008 року по 07 травня 2019 року (включно).

В умовах п. 1.2 кредитного договору вказано, що кредит надається на споживчі потреби, відповідно до заяви-анкети позичальника.

Пунктом 1.3.1. кредитного договору передбачено, що позичальник в день укладення цього договору укладає в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, іпотечний договір, за яким майнові поручителі ОСОБА_2, ОСОБА_4 передають в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1, заставною вартістю 679 526 грн..

Відповідно до умов п. 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно в розмірі 12,9 % річних за користування кредитом, яка нараховується та сплачується у валюті кредиту, починаючи з дня надання кредиту, зазначеного в п. 2.2 цього договору, до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Згідно п. 2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом згідно з п. 14.1 цього договору здійснюється щомісяця, в останній робочий день кожного місяця та в перший робочий день після перебігу періоду для нарахування процентів, виходячи з фактичної заборгованості за кредитом, з дня надання кредиту, у відповідності з з п. 2.1. цього договору, до моменту погашення кредиту. Період для нарахування процентів починається з відповідного календарного дня (числа місяця), в якому був підписаний цей договір у місяці попередньому звітному, і триває по відповідний день звітного місяця, який передує календарному дню, в якому був підписаний договір, включно. При розрахунку процентів кількість днів у місця приймається за 30 днів у році - 360 днів. У разі прострочення погашення кредиту, проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом і за період прострочення до моменту повного погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно до 2 числа кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору в сумі 1 447 доларів США. Платіж розрахований за методом ануїтетів (встановлення щомісячних рівних платежів) та округлений в бік збільшення до числа, кратного цілій одиниці валюти кредиту. Сума платежу включає в себе суму частини кредиту, яка погашається в звітному місяці, нарахованих за звітний місяць процентів. Частини платежів, які направляються на погашення суми кредиту кожного місяця протягом строку дії цього договору, визначені в Додатку № 1 до цього договору, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п. п. 2.7. - 2.8. кредитного договору день виникнення простроченої заборгованості починається з наступного дня після настання строку сплати платежу згідно з умовами цього договору. Погашення простроченої заборгованості за цим договором здійснюється шляхом списання кредитором з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості та штрафних санкцій в перший робочий день після дня надходження грошових коштів на транзитний рахунок. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в порядку: можливі штрафні санкції, прострочені проценти, прострочена заборгованість за кредитом (частиною кредиту), нараховані проценти за звітний період, заборгованість за кредитом (частиною кредиту). Кредитор вправі на свій розсуд, в будь-який час змінити порядок зарахування надходжень.

Відповідно до умов п. 3.3.1 кредитного договору позичальник зобов'язався погашати щомісячно платіж згідно п. п. 2.5, 2.6. цього договору.

Згідно умов п. 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти за фактичний час його користування, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

В подальшому, сторонами вносились зміни та доповнення до кредитного договору № 69001 від 07 жовтня 2008 року.

01 квітня 2009 року ВАТ «Астра банк» та ОСОБА_5 уклали Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 69001 від 07 жовтня 2008 року.

За умов договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 01 квітня 2009 року сторони погодили та внесли зміни до кредитного договору щодо термінів сплати щомісячних платежів та процентної ставки. В п. 2 додаткової угоди, сторони погодили та встановили, що з жовтня 2009 року погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником ануїтетними платежами щомісячно, до 07 числа кожного місяця протягом строку дії цього договору. 07 число кожного місяця є граничним терміном виконання зобов'язань по погашенню визначеної частини кредиту, в сумі 1 484 доларів США. Сума платежу розрахована за методом ануїтетів та округлена в бік збільшення до числа кратному цілому. Сума платежу включає в себе суму частини кредиту, яка погашається в звітному місяці, нарахованих за звітний місяць процентів. Частини платежів, які направляються на погашення суми кредиту кожного місяця протягом строку дії цього договору, визначені в Додатку № 1 до цього договору, що є невід'ємною частиною цього договору.

07 жовтня 2008 року в рахунок забезпечення виконання умов кредитного договору № 69001 від 07 жовтня 2008 року, між ВАТ «Астра банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк, та ОСОБА_2, ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавці ОСОБА_2, ОСОБА_4, разом за взаємною згодою виступили майновими поручителями в забезпечення виконання в повному обсязі кредитних зобов'язань позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року.

Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору цей договір забезпечує в повному обсязі виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року з будь-якими змінами та доповненнями до нього, що укладені та можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого позичальник зобов'язаний повернути іпотекодержателю до 07 травня 2019 року включно фактично отримані у відповідності до умов кредитні кошти у розмірі 100 000 доларів США; сплачувати щомісячно в порядку визначеному кредитним договором проценти у розмірі 12,9 % річних та комісії

Згідно умов іпотечного договору та у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку» та інших нормативно правових актів України, іпотекодавці передають іпотекодержателю в іпотеку в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором належний йому на праві власності в рівних частинах кожному об'єкт нерухомості, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до умов п. 1.2. іпотечного договору предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві власності в рівних частках кожному на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Ступаченко Н.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 516, а також зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2904040 20 травня 2008 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 5949182 від 20 травня 2008 року.

В п. 1.4 іпотечного договору вказано, що заставна вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становить 679 526 грн.

У відповідності до умов п. 3.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, виконання яких забезпечено іпотекою за цим договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та отримати в повному обсязі задоволення своїх вимог переважно перед іншими кредиторами в порядку та в спосіб згідно цього договору.

За умовами п. 4.1 іпотечного договору іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання в повному обсязі зобов'язання по кредитному договору, а у разі відмови - звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення позичальником умов кредитного договору та/або іпотекодавцями (разом або окремо кожним) умов цього договору.

Умов п. 5.7. іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття іпотекодержателем права на таке звернення за вибором іпотекодержателя відбувається: за згодою сторін договору; за виконавчим написом нотаріуса, який вчинюється за рахунок іпотекодавців; за рішенням суду; за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель письмово повідомляє іпотекодавців, з дотриманням вимог, установлених вимогами ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності; продажу предмету іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно наявної в матеріалах справи довідки тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта банк» за вих. № 31 березня 2015 року вбачається, що заборгованість за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року складає 62 860,18 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США = 2345,1383 грн.) становить 1 474 158,16 грн. з яких: тіло кредиту -1 415 943,85 грн., відсотки - 58 214,31 грн..

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В ст. 526 ЦК України вказано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зв вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові за результатами розгляду справи № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, яка згідно положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках, право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, положенням ст. 392 ЦК України передбачено, що визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанцівї про те, що для правильного вирішення даної справи слід з'ясувати, чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно та чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації права власності, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Однак, звертаючись з даним позовом до суду, позивачем ПАТ «Дельта Банк» не надано доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» звертався в позасудовому порядку до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно за договором іпотеки від 07 жовтня 2008 року.

В матеріалах справ містяться лише листи вимоги, які направлялись ПАТ «Дельта Банк» на адесу позичальника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_4 від 10 квітня 2015 року.

В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові за результатами розгляду справи № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року зазначено, що при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Слід зазначити, що іпотекодержатель, згідно положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, умовами. іпотечного договору від 07 жовтня 2008 року передбачено позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, тому в даному випадку суд не наділений повноваженнями вирішувати спір у визначений позивачем спосіб.

Зазначене узгоджується і з положеннями п. 38 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року згідно якого у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Києво-Святошинський районний суд Київської області прийшов до правильного висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В ст. 638 ЦК України вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про визнання недійсним іпотечного договору, виключення записів з реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна зазначив, що іпотечний договір від 07 жовтня 2008 року, який укладався між ВАТ «Астра банк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4 є недійсним з підстав, передбачених нормами ст.ст. 203, 215 ЦК України, так як право на користування предметом іпотеки - квартирою АДРЕСА_1 мала малолітня дитина - ОСОБА_3 та при укладанні спірного іпотечного договору не було отримано згоди від органу опіки та піклування на укладання такого правочину, що призвело до порушення прав та законних інтересів малолітнього ОСОБА_3, що його дії та дії ОСОБА_4 суперечать Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та можуть привести в майбутньому до втрати ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 травня2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ступаченко Н.В. Згідно довідки форми № 3 від 03 вересня 2008 року № 1438 в спірній квартирі була прописана і проживала на той час ОСОБА_4, власником особового рахунку на цій житловій площі є ОСОБА_2

07 жовтня 2008 року між ВАТ «Астра банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2, ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, відповіднго до якого, іпотекодавці ОСОБА_2, ОСОБА_4, разом, за взаємною згодою виступили майновими поручителями в забезпечення виконання в повному обсязі кредитних зобовязань позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором № 69001 від 07 жовтня 2008 року. Предметом іпотеки, згідно іпотечного договору визначена квартира АДРЕСА_1.

На момент укладення договору іпотеки, іпотекодавець запевнив, що в квартирі не проживають та не зарестровані малолітні діти, що прямо зазначено умовами п. п. 2.6 іпотечного договору.

Згідно вимог ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житло відповідно до закону.

В ч. 4 ст. 29 ЦК України вказано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена закном, але одна із сторін або інша заітересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 2-3 ст. 215 ЦК України).

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, в кожному конкретному випадку суди повинні перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання, ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця, щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору, зясувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки,

Отже, якщо власник майна одночасно є законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правичини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Передбачене ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому, підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина за позовом її батьків є порушенням майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладання такого договору.

Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові за результатами розгляду справи № 6-589цс16 від 06 квітня 2016 року, а також у постанові за результатами розгляду справи № 6-1024цс16 від 22 червня 2016 року.

Укладаючи договір іпотеки, іпотекодавці ОСОБА_2, ОСОБА_4 запевнили іпотекодержателя про ту обставину, що в квартирі на час укладення договору іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні (неповнолітні) діти, тобто самі надали банку дані, з яких неможливо було встановити проживання дитини у спірній квартирі, тому діяли недобросовісно по відношенню до іпотекодержателя.

За таких обставин, суд першої інстанції на законних підставах не прийняв до уваги надані ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 докази, а саме: акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03 квітня 2017 року, в якому вказано, шо відповідно до проведеного обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, яка проживає в квартирі АДРЕСА_1 встановлено, що сім»я з п»яти чоловік: ОСОБА_2, 1982 року народження, ОСОБА_4 - дружина, 1978 року народження, діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 займає жилу площу трьохкімнатної квартири, житловою площею - 39,1 кв. м. з усіма зручностями. довідку Вишнівської ЗОШ I-III ступенів школи № 3 № 54 від 05 квітня 2016 року в м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області, в якій вказано, що ОСОБА_3 є учнем 3-В класу вказаної школи, в якій він навчається з 01 вересня 2013 року по даний час, а також те, що в цій школі також навчається з 01 вересня 2009 року року по даний час ОСОБА_7, яка є ученицею 6-Б класу, довідку Дошкільного навчального закладу (центр розвитку дитини) «Росинка» № 544 від 07 квітня 2016 року про те, що малолітні діти ОСОБА_2 -: ОСОБА_3 з вересня 2008 року по липень 2010 року, а ОСОБА_7 з вересня 2006 року по липень 2009 року. відвідували за місцем проживання у м. Вишневе, Києво-Святошинського району, Київської області вище вказаний дошкільний навчальний заклад, так як вони не можуть достовірно підтвердити той факт, що малолітні (неповнолітні) діти ОСОБА_2, зокрема ОСОБА_3 на час укладення іпотечного договру, станом на 07 жовтня 2008 року проживав у квартирі АДРЕСА_1.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так як ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 у судовому засіданні не було доведено, що при укладання іпотечного договору від 07 жовтня 2008 року були порушені майнові права дитини внаслідок укладання такого договору, тому, колегія суддів підтримує думку Києво-Святошинського районного суду Київської області про відмову ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору.

Також, колегія судді погоджується з думкою Києво-Святошинського районного суду Київської області про те, що не підлягають задоволенню заявлені ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 вимоги про виключення записів з реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, так як вони є необгрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Києво-Святошинський районний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляґді справи не допустив, тому, апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: