Ухвала іменем україни
15 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Мазур Л.М. Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Мистецького об'єднання «Елегія», третя особа - Івано-Франківська обласна рада, про скасування наказу про звільнення, стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Мистецького об'єднання «Елегія» (далі - МО «Елегія») про скасування наказу від 04 вересня 2008 року № 7 про звільнення працівників МО «Елегія», як незаконного, зобов'язання відповідача виплатити заборгованість із заробітної плати з 01 грудня 2006 року у розмірі 108 402 грн, зобов'язання провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат до цього часу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 тис. грн.

Вимоги обґрунтовувала тим, що її було звільнено з роботи в МО «Елегія» наказом від 04 вересня 2008 року № 7 у зв'язку з введенням процедури ліквідації. Оскільки ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2012 року, яка набрала законної сили, провадження у справі № Б-21/282 про банкрутство МО «Елегія» припинено, вважала, що й наказ про звільнення підлягає скасуванню. Крім того, зазначала, що відповідачем з грудня 2006 року не виплачувалася заробітна плата, бюджетне фінансування обласною радою було припинене з грудня 2006 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2014 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог - Івано-Франківську обласну раду.

05 листопада 2014 року ОСОБА_3 збільшила позовні вимоги, уточнивши зобов'язання з виплати заборгованості із заробітної плати до дня ухвалення рішення суду в даній справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області в частині позовних вимог ОСОБА_3 до МО «Елегія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до дня фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, просить рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківської обласної ради від 18 грудня 2001 року № 595-24/2001 засновано МО «Елегія» та затверджено його статут як організації, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Івано-Франківської області і перебуває в управлінні Івано-Франківської обласної ради (а. с. 10).

Відповідно до копії наказу МО «Елегія» від 28 грудня 2001 року № 1 з ОСОБА_3 укладено трудову угоду на період з 10 січня 2002 року до 10 січня 2007 року (а. с. 14-16). Таким чином, з ОСОБА_3 укладено строкову трудову угоду (контракт) строком на 5 років.

Як убачається з матеріалів справи, діяльність МО «Елегія» фактично було припинено з 2008 року, оскільки рішенням засновника - Івано-Франківською обласною радою 20 лютого 2007 року прийнято рішення № 236-9/2007 про ліквідацію МО «Елегія» (а. с. 26).

Згідно з витягом із ЄДРПОУ МО «Елегія» з 30 березня 2007 року перебуває в стані припинення, за рішенням засновників (а. с. 44-45).

Документальним підтвердженням боргу із заробітної плати перед позивачем є довідка МО «Елегія», з якої вбачається, що з 01 грудня 2006 року до 31 грудня 2007 року ОСОБА_3 нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата. Розмір загальної суми заборгованості становить 4 400 грн (а. с. 47).

Судовим наказом від 22 травня 2007 року № 2н-914/2007 стягнуто з МО «Елегія» на користь ОСОБА_3 1 508 грн 38 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (а. с. 27).

Судовим наказом від 14 квітня 2008 року № 2н-1507/2008 стягнуто з МО «Елегія» на користь ОСОБА_3 2 891 грн 62 коп (а. с. 37).

Наказом МО «Елегія» від 04 вересня 2008 року № 7 ОСОБА_3 (та інших працівників МО «Елегія») звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 38-39).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до дня фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що вини відповідача у невиплаті позивачу належних сум немає, а спричинення моральної шкоди позивачу, з урахуванням її статусу сумісника, не доведено.

Колегія суддів вважає, що суди вирішили справу відповідно до закону, висновки, на яких ґрунтуються судові рішення, відповідають фактичним обставинам та відповідним нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в ст. 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до дня фактичного розрахунку, суд виходив із відсутності вини МО «Елегія» у виникненні заборгованості із заробітної плати та непроведення остаточного розрахунку при звільненні. Фінансова підтримка діяльності об'єднання з 2007 року була припинена й, оскільки самостійної діяльності об'єднання не проводило, фінансування з інших джерел не отримувала.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вина відповідача у затримці виплати заробітної плати відсутня й позивачем не доведено, що внаслідок звільнення її з роботи за сумісництвом вона зазнала моральних страждань.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд, посилаючись на правову позицію Верховного суду України, викладену у справі № 6-2405цс15, виходив із того, що для визначення об'єктивних можливостей відповідача виконати зобов'язання, потрібно виходити із Статусу МО «Елегія», джерел його ресурсів, за рахунок яких покриваються витрати.

За змістом ст. 98 КЗпП України, особливістю організацій, що фінансуються з бюджету є те, що оплата праці здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральних, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. З приписів цієї норми, вважає суд, належить виходити при визначенні об`єктивних можливостей юридичної особи по виконанню зобов`язань у даній справі.

Згідно зі Статутом МО «Елегія», майно об'єднання утворюється з бюджетного фінансування обласною радою, концертної та іншої комерційної діяльності, надходжень у вигляді грантової та іншої фінансової підтримки, в тому числі бюджетних організацій, добровільних внесків і пожертвувань (а. с. 13) та зареєстрована як неприбуткова організація, що створена органом місцевого самоврядування з бюджетною формою фінансування (а. с. 29).

Апеляційним судом встановлено, що дані про надходження до фондів відповідача бюджетних коштів від обласної ради, а також коштів з інших указаних джерел, відсутні. Матеріали справи не містять інформації про надходження протягом діяльності, а містять тільки дані щодо розмірів заробітку працівників, заборгованість перед ними відповідача та звіт ліквідатора (а. с. 17-36).

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що об'єктивних можливостей виконати зобов'язання у відповідача не було - обласна рада припинила фінансування, а даних про надходження з інших джерел немає.

Матеріали справи містять ряд документів, які свідчать про те, що дії з виконання зобов'язань та недопущення шкоди керівним органом вчинялись до звернень до прокуратури (а. с. 25) - штатні розписи МО «Елегія» подавались на затвердження обласній раді і затверджувались нею (а. с. 14-24).

Досліджені матеріали справи дають підстави для обґрунтованого висновку про те, що керівний орган вживав усіх необхідних дій для виконання зобов'язань та відвернення можливої шкоди, однак через припинення бюджетного фінансування на проведення ліквідаційної процедури МО «Елегія» - обставин, незалежних від організації, зобов'язання щодо вивільнюваних працівників виконанні не були з об'єктивних причин.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції в частині відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд з огляду на положення ст. 237-1 КЗпП України виходив із відсутності вини відповідача у непроведенні розрахунку та того, що передбачених підстав для відшкодування моральної шкоди позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень в частині відмови в позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до дня фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2016 року в частині відмови в позові ОСОБА_3 до Мистецького об'єднання «Елегія», третя особа - Івано-Франківська обласна рада, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до дня фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

О.В. Попович