Єдиний унікальний номер 234/6187/17 Номер провадження 22-ц/775/2062/2017
Головуючий у 1 інстанції Демидова В.К. Єдиний унікальний номер 234/6187/17
суддя доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/2062/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Жданової В.С.,

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені і в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про захист прав споживача та відновлення становища, яке існувало до порушення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про захист прав споживача та відновлення становища, яке існувало до порушення.

У апеляційній скарзі представник позивача - адвокат ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» з моменту її прийняття, тобто з 06 травня 2015 року не відповідають фактичним обставинам. Застосування судом до спірних правовідносин, а саме до порядку розрахунку оплати за послуги з газопостачання позивачу з 06.05.2015 року до 04.11.2015 року постанови № 619 від 08.06.1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» є порушенням норм матеріального права. У адміністративній справі №826/16447/15 постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 листопада 2015 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №237 без зазначення моменту втрати чинності постанови. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року було роз'яснено судове рішення та зазначено, що постанова КМУ №237 є незаконною та нечинною з моменту її прийняття. Однак, ця ухвала була скасована за результатом апеляційного оскарження та відмовлено у задоволенні заяви про роз'яснення рішення. У пункті 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №7 від 20.05.2012 року «Про судове рішення в адміністративній справі», на який послався Київський апеляційний адміністративний суд, визначено, що визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Резолютивними частинами рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанції не було визначено іншого моменту втрати чинності постанови КМУ №237, отже ця постанова є нечинною з моменту набрання судовим рішенням законної сили, тобто з 04.11.2015 року - з моменту проголошення ухвали апеляційного суду. Зазначення у мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016 року у справі №К/800/49436/15, на яку посилається суд в оскаржуваному рішенні, про те, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку, що порушення, допущені КМУ під час прийняття постанови №237, у сукупності, є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття, не може означати встановлення моменту втрати чинності постановою КМУ №237, оскільки в резолютивних частинах рішень судів всіх інстанцій у цій справі не зазначено про інший момент втрати чинності постановою КМУ №237, що і означає втрату чинності саме з моменту набрання законної сили рішенням суду. При цьому у постанові Верховного Суду України від 08 грудня 2009 року №21-1573во09, на яку посилається суд у оскаржуваному рішенні, висловлена правова позиція про те, що у разі визнання незаконним, протиправним, скасування індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно - правовий акт, якщо інше не встановлено законом або не визначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням. Постанова КМУ №237 є нормативно - правовим актом та втрачає чинність після набрання законної сили рішенням суду. Тому застосування судом до порядку розрахунку оплати за послуги з газопостачання позивачу за період з 06.05.2015 року по 04.11.2015 року постанови КМУ №619 від 08.06.1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» є порушенням норм матеріального права.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились; про час і місце розгляду справи повідомлені. Від ОСОБА_2, який є представником позивача, надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (ас. 84-85). Від представника відповідача «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю представника відповідача (ас. 82).

Згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, тому справа розглядається за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

У даній справі заявлені позовні вимоги про захист прав споживача, порушених відповідачем внаслідок визначення позивачу неналежним чином ціни продукції - послуг з газопостачання за його особовим рахунком №17-76114 за період з 06.05.2015 року по 04.11.2015 року у зв'язку із перерахунком оплати вартості спожитого природного газу із застосуванням норм споживання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» у редакції до набрання чинності 06.05.2015 року постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Захистити право споживача позивача просив шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення його прав, а саме шляхом зобов'язання відповідача скасувати перерахунок оплати вартості спожитого природного газу за його особовим рахунком із застосуванням норм споживання природного газу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» у редакції до набрання чинності 06.05.2015 року постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та зобов'язання відповідача при визначенні позивачу ціни за послуги з газопостачання за вказаний період керуватися нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, встановленими постановою Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» розмір оплати за комунальні послуги вираховується, виходячи з розміру затверджених тарифів та показників приладів обліку.

Згідно з вимогами положень ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» облік природного газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 11 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 476, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами) у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996 № 619 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі постанова №619) встановлено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та визначено, що ці норми є єдиними для всіх населених пунктів.

Даною постановою ( в редакції, що діяла з 01.10.2014 року) встановлено, що у разі наявності у житлі споживача центрального гарячого водопостачання мінімальною нормою споживання природного газу для нього є 6 куб. метрів/людино-місяць, у разі відсутності центрального гарячого водопостачання та газового водонагрівача норми споживання природного газу встановлено у розмірі 9 куб. метрів/людино-місяць; у разі наявності плити газової та водонагрівача - 18 куб. метрів/людино-місяць.

Постановою від 29 квітня 2015 року N 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - Постанова № 237) Кабінет Міністрів України вніс зміни до норм споживання газу населенням, затверджених постановою № 619, а саме змінив (вдвічі зменшив) норму споживання у графі «Норми споживання», замінивши цифри «6», «9» і «18» цифрами «3», «4,5» і «9» відповідно.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 у справі № 826/16447/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 4 листопада 2015 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року N 237.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 28 січня 2016 року № К/800/49436/15 залишено без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2015 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року. У цій ухвалі зазначено про те, що порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття постанови є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття.

Постачання природного газу на території міста Авдіївка здійснює ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» - філією Костянтинівським управлінням по газопостачанню та газифікації.

Позивач ОСОБА_1 є споживачем природного газу - за адресою: Донецька область, м. Авдіївка , пр. Центральний, 4/51.

Згідно відповіді Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації від 23.12.2016р - ОСОБА_1 за №271 було повідомлено, що з 06 травня 2015 року до 31 січня 2016 року за її особовим рахунком здійснено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу: 6, 9 та 18куб.м. на одну людину.

Оскільки постанова № 237, якою були вдвічі зменшені норми споживання природного газу, визнана незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття, а отже, відповідачем правомірно було здійснено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу із застосуванням норм споживання природного газу, що діяли до їх зменшення постановою №237 та права позивача, як споживача, не порушені, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про захист прав позивача, як споживача, порушених внаслідок визначення неналежним чином ціни продукції - послуг з газопостачання шляхом зобов'язання відповідача скасувати перерахунок оплати вартості спожитого природного газу та при визначенні ціни на послуги з газопостачання за період з 06.05.2015 року по 04.11.2015 року керуватися нормами споживання, встановленими постановою №237.

Крім того, вимога про зобов'язання відповідача скасувати перерахунок оплати вартості спожитого природного газу за особовим рахунком не є належним способом захисту порушеного права, оскільки такий спосіб не передбачений ст. 16 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що у резолютивних частинах судових рішень у адміністративній справі №826/16447/15 не визначено моменту втрати чинності постановою № 237, а тому вона є нечинною з моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, тобто з 04.11.2015 року безпідставні, оскільки відповідні обставини встановлені ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.01.2016 року.

Крім того, питання часу, з якого постанова №237 втратила чинність вирішувалось також у адміністративній справі № 826/15552/15 за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Київгаз" до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною та нечинною постанови.

У цій справі Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 28 березня 2016 року відмовив у задоволенні позову про визнання постанови №237 незаконною та нечинною з 06.05.2015 року виходячи із того, що ця постанова вже визнана незаконною та нечинною постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 №826/16447/15, тому не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. Крім того, Кабінет Міністрів України постановою від 23.03.2016 №204 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 р. №409 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнав постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» такою, що втратила чинність.

Постановою апеляційного суду від 09 червня 2016 року постанова суду 1 інстанції від 28 березня 2016 року змінена, виключено з її мотивувальної частини посилання на те, що постанова №237 не породжує правових наслідків від моменту її прийняття, як на одну з підстав відмови в задоволенні адміністративного позову.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 25 серпня 2016 року (№ К/800/17275/16) постанову Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 9 червня 2016 року скасовано, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року залишено в силі. Суд касаційної інстанції виходив із правильності висновку суду першої інстанції про те, що постанова №237 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 №826/16447/15 визнана незаконною та нечинною та вже не породжує правових наслідків з моменту її прийняття.

Згідно з ч.1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторного обґрунтування позовних вимог, були предметом перевірки судом першої інстанції і не містять підстав, з якими цивільне законодавством пов'язує можливість скасування рішення суду першої інстанції.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.. 213 ЦПК України, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені і в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: