АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6776/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до садівничого товариства «50 років Жовтня» про визнання права власності,-

встановив:

28.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до садівничого товариства «50 років Жовтня», в якому просив встановити факт належності йому на праві приватної власності залізобетонної опори лінії електропередачі типу СВ-105-3.6, який розташований на кутку «А» ділянки 46 квартал 8 алея 9, кадастровий номер :08:003:0007, в садівничому товаристві «50 років Жовтня», розташованому за адресою: 61120, м.Харків, пр-т Тракторобудівників, № 79.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно до державних актів про право приватної власності на землю І-ХР №045373 від 16.01.2003року, І-ХР №045372 від 16.01.2003року йому належить земельна ділянка 46 квартал 8, кадастровий номер :08:003:0007 та земельна ділянка 51 квартал 8, кадастровий номер :08:003:0008 в садівничому товаристві «50 років Жовтня», розташованому за адресою: 61120, м.Харків, пр.Тракторобудівників,79.

У 2013 році за свої власні грошові кошти на своїй земельній ділянці 46 квартал 8 в кутку «А», біля межі із ділянкою 51 квартал 8, було встановлено залізобетонну опору лінії електропередачі типу СВ-105-3.6 (далі стовп ЛЕП). СТ «50 років Жовтня» власних коштів на стовп ЛЕП не виділяло, гроші від нього на стовп не отримувало, жодної участі у придбанні та встановленні зазначеної залізобетонної опори лінії електропередачі не брало. Питання встановлення стовпу ЛЕП ним з представниками садівничого товариства попередньо не обговорювалось.

Участі у зборах садоводів алеї №8, де обговорювалось питання придбання стовпа, він ніколи не брав. АК «Харківобленерго» жодних робіт щодо встановлення зазначеного стовпа ЛЕП не здійснювало, і на баланс не приймало. Інші фізичні особи грошових коштів йому на придбання вказаної опори лінії електропередачі не давали. Користується стовпом лише він, тягар щодо утримання стовпа несе лише він, одночасно він взяв на себе всю відповідальність за його справний стан і всі ризики безпеки для оточуючих, дотримання правил експлуатації, щоб не порушувати права та інтереси інших осіб. На його стовпі стоїть його власний лічильник, поруч стоїть ще один його будинок, для якого також потрібно буде встановлювати окремий свій лічильник. Для недопущення користування сторонніми особами територія його земельної ділянки зі стовпом охороняється встановленим ним парканом. Проникнення сторонніх осіб на його земельну ділянку буде створювати йому незручності і порушувати його приватні права, у тому числі право на повагу до приватного і сімейного життя.

На цей час, позивачу стало відомо, що електрики садівничого товариства на його стовпі можуть встановити лічильник для сусіда із земельної ділянки, розташованої за проїжджою частиною алеї, № 47 квартал 8. Він не створює перешкод у підключенні сусідів до повітряних дротів лінії електропередачі. У той же час садівниче товариство може встановити сусіду окремий стовп на його ділянці, або сусід може собі на своїй ділянці встановити окремий стовп за власні кошти. З метою надання можливості розпоряджатися набутою відповідно до закону власністю у вигляді залізобетонної опори лінії електропередачі (стовпа ЛЕП), необхідно встановити факт, що зазначене майно на праві приватної власності, належить саме йому.

Заочним Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Садівничого товариства «50 років Жовтня» про визнання права власності залишено без задоволення

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не сприяв повному і обєктивному розгляду справи, неповно зясував обставини, що мають значення для справи. Суд прийшов до неправильного висновку, оскільки грубо порушив читко встановлену законом презумпцію правомірності набуття права власності (ст.328 ЦК України).

Крім того, судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки не визначено правовий статус майна, щодо якого йдеться в позовній заяві, а саме що опора лінії електропередачі - це рухоме майно, яке не має високої вартості, не вилучено із цивільного обігу і його вільний обіг законом не обмежено.

Суд не узяв до уваги, що стовп позивач придбав правомірно в порядку, передбаченому законом ст.ст.206, 245, 328, 334 ЦК України, на підставі законного усного цивільно-правового договору купівлі-продажу з продавцем, який в його інтересах та за його усним дорученням уклав садовод ОСОБА_4

Зазначає, що договір купівлі-продажу укладався усно, оскільки його було повністю виконано сторонами в момент вчинення. Ці доручення та договір жодним судом недійсними не визнано, їх недійсність законом не встановлена.

Вказує, що по справі не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, що судом грубо порушено загальні засади та принципи цивільно- процесуального законодавства, а саме принцип справедливість - ст.5 ЦПК України, принцип законності - ст.8 ЦПК України, принцип змагальності сторін - ст.10 ЦПК України, принцип диспозитивності - ст.11 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та у додаткових письмових поясненнях, просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання незявився, повідомлявся про дату та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістив, заперечень проти апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Колегія суддів, зважаючи на вимоги ст. ст. 1, 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу на території садівничого товариства «50 років Жовтня», яке розташоване по пр-ту Тракторобудівників, 79 в м. Харкові, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.07.2014року на праві приватної власності належить земельна ділянка №46 квартал 8, кадастровий номер :08:003:0007 та земельна ділянка №51 квартал 8, кадастровий номер :08:003:0008 згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2014року.

Позивач є членом садівничого товариства «50 років Жовтня»

У 2013 році за власні грошові кошти позивач на своїй земельній ділянці 46 квартал 8 в кутку «А», біля межі із ділянкою 51 квартал 8, встановив залізобетонну опору лінії електропередачі типу СВ-105-3.6 (далі по тексту стовп ЛЕП), інші юридичні або фізичні особи участі у проведені цих робіт не приймали.

Довідкою садівничого товариства «50 років Жовтня» від 22.06.2017 року підтверджується, що опора лінії електропередачи встановлена в кутку «А», земельної ділянки №46 квартал 8, яка належить позивачу. Кабель, який пролягає від центральної алеї через зазначену опору через суміжні ділянки до краю алеї 9 кварталу 8 не належать на праві власності садівничому товариству «50 років Жовтня».

Згідно даних ХМЕМ від 19.08.2017 року вбачається, що з 01.01.2013 року їх працівниками не виконувались роботи на території садівничого товариства «50 років Жовтня». Повітряні лінії, які знаходяться на території садівничого товариства «50 років Жовтня» на балансі ХМЕМ АК «Харківобленерго» не знаходяться, їх технічне обслуговування не здійснють.

Розпискою від 12.08.2013 року підтверджується, що член садівничого товариства «50 років Жовтня» ОСОБА_5, який володіє земельною ділянка №98, отримав від члена садівничого товариства «50 років Жовтня» ОСОБА_3 (ділянка №8-51) грошові кошти в сумі 2500,00грн. для закупівлі матеріалів і виконання робіт з встановлення залізобетонних стовпів лінії електропередачи, обладнання її індивідуальними лічильниками, дротами і підключення до підстанції та будинків садоводів по алеї №8 на території садівничого товариства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не доведено обставини, посилаючись на які він, він просив ухвалити рішення про задоволення позову.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з того, що ОСОБА_3 не навів законних підстав для ухвалення рішення про встановлення факту належності йому на праві приватної власності залізобетонної опори лінії еклктропередачі типу СВ-10503.6, розташованого на належній йому земельній ділянці.

Так, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до п. 37 Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року (справа №6-78цс14).

Матеріалами справи не підтверджується факт порушення або обмеження прав ОСОБА_6 у користуванні його майном, втрати ним документів на право власності на майно та проникнення інших осіб на його земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи та довідок, наданих головю правління СТ «50 років Жовтня», садове товариство, як юридична особа у вказаних позивачем спірних правовідносинах, не заперечує проти вказаних ОСОБА_3 обставин появи на його земельній ділянці залізобетонної опори лінії електропередач (стовпа).

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що саме садовим товариством «50 років Жовтня» в межах його повноважень, зокрема, шляхом прийняття рішень загальних зборів чи іншого органу управління цієї юридичної особи, приймалися рішення, які перешкоджали чи обмежували позивача ОСОБА_6, як власника земельної ділянки, у здійсненні права власності належною йому земельною ділянкою та розташованого на ній майна, належність якого за законом премзюмується позивачу.

Посилання позивача ОСОБА_6 на наміри якогось електрика, навіть якщо він є штатним працівником чи знаходиться у договірних відносинах з СТ «50 років Жовтня», не є підставою для ухвалення рішення про задоволення вказаних ОСОБА_6 позовних вимог.

Крім того, колегія суддів виходить також і з тих міркувань, що залізобетонна опора ЛЕП не може бути самостійним обєктом права власності на нерухоме майно, оскільки є складовою частиною ЛЕП і системи електропостачання електричної енергії споживачам членам СТ «50 років Жовтня» і цю осбставину підтверджує і сам позивач.

Разом з тим, позивачем не надано, а матеріали справи не містить даних про вирішення загальними зборами товариства чи у інший спосіб питання щодо будівництва, монтажу системи електропостачання, ЛЕП, користування нею, а також даних, які б свідчили, що саме відповідачем СТ «50 років Жовтня» порушуються, не визнаються чи оспорюються права власності ОСОБА_3

В аеляційній скарзі ОСОБА_6 лише викладає обставини встановлення опори ЛЕП та підтверджує відсутність документів, які могли б підтвердити факт придбання матеріалів і виконання робіт.

Його посилання на показання свідка ОСОБА_7 про засвідчення ним тих обставин, що вказана опора належить ОСОБА_6 не є належним доказом та підставою для визнання права власності на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_3 з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а також його особистого тлумачення законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими і висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційний суд, відповідно до ст.308 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

ОСОБА_2