Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1837/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Терещенко Д. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

01.11.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М., Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Федорівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий колос», третя особа Федорівська сільська рада та просив з урахуванням уточнень визнати право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначи, що сім'я ОСОБА_4 у вищевказаному будинку проживала та була зареєстрована з 1983 року. Останній член родини ОСОБА_4 проживав у вказаному будинку до ІНФОРМАЦІЯ_1, його добросовісність, відкритість та безперервність володіння підтверджується письмовими доказами.

Після смерті останнього, він як єдиний спадкоємець доглядає та користується будинком.

Оскільки спадкодавець все своє життя проживав у вищезазначеному будинку, а позивач після його смерті продовжує відкрито, безперервно та добросовісно володіти домоволодінням, то він на підставі п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України набув на нього право власності в порядку набувальної давності передбаченої ст. 344 ЦК України.

Ухвалою Кіровським районним судом м. Кіровограда від 05 травня 2017 року замінено первісного відповідача по справі СТОВ «Золотий колос» на належного відповідача Федорівську сільську раду Кіровоградського району Кіровоградської області, виключивши її зі складу третьої особи (а.с.57).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового, як уточнено в суді апеляційної інстанції задовольнити заявлену вимогу. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не враховано, що позивач є правонаступником ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 з 1983 р. по 2014 р. Позивач після смерті спадкодавця продовжує, відкрито, добросовісно та безперервно володіти спірним будинком, у зв'язку з чим на підставі п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України набув на нього право власності в порядку набувальної давності передбаченої ст. 344 ЦК України. На дане майно ніхто не претендує. Федорівська сільська рада, на території якої розташований будинок, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Федорівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явилась, повідомлена про час та місце розгляду (а.с.105). Просила розглядати справу без участі представника сільської ради, з позовними вимогами погоджується (а.с.100).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано достатніх доказів про належність будинку спадкодавцю, відсутні підстави передбачені ст. 344 ЦК для задоволення вимоги.

Судом встановлено, що згідно архівної довідки «Кіровоградського обласного ОБТІ» №30641 від 05 грудня 2016 року право власності на будинок АДРЕСА_1 за архівними даними реєстрових книг станом до 01 січня 2013 року зареєстровано за колгоспом ім. Боженка (а.с.12).

За архівною довідкою Державного архіву Кіровоградської області № К-27/2/0/1/01-70 від 23 лютого 2017 року у документах архівного фонду «Колгосп ім. Боженко Федорівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області» у протоколах засідань правління колгоспу за 1983 рік рішенням правління колгоспу від 22 червня 1983 року ОСОБА_6 надано колгоспний будинок для проживання його родини (протокол від 22 червня 1983 року № 20) (а.с.9).

Згідно архівної довідки Кіровоградської РДА № 01-58/10 від 21 лютого 2017 року у документах архівного фонду колгоспу ім. Боженка (КСП «Золотий колос») Федорівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області у протоколі загальних зборів від 24 жовтня 1992 року № 1 містяться відомості про ліквідацію колгоспу ім. Боженка та створення на його базі колективного сільськогосподарського підприємства «Золотий колос». У документах архівного фонду колгоспу ім. Боженка у протоколах загальних зборів та засідань правління за період з 1992 р. по 2000 р. відомості про надання майнового паю ОСОБА_6 відсутні (а.с.11).

Довідками виданими виконкомом Федорівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 122, № 123, 759 від 04 березня 2014 року та від 21 листопада 2016 року підтверджується, що у будинку розташованому по АДРЕСА_1 з 1982 року і до дня смерті проживали та були зареєстровані ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, також у будинку був зареєстрований їх син ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26-27;29).

ОСОБА_2 є рідним дядьком ОСОБА_4 (а.с.21;28). Після його смерті позивач доглядає та підтримує в належному стані будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.52).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 2 ст. 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на заявлений будинок.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Матеріалами справи підтверджено, що право власності на спірний будинок за архівними даними реєстрових книг ООБТІ станом до 01 березня 2013 року зареєстровано за колгоспом ім. Боженка, який був ліквідований та на його базі створений КСП «Золотий колос», розпорядженням голови Кіровоградської районної державної адміністрації від 25 лютого 2000 року № 186-р, КСП «Золотий колос» перереєстровано у СТОВ «Золотий колос», який відповідно до Статуту є правонаступником КСП «Золотий колос» (а.с.10;12).

Згідно архівної довідки Державного архіву Кіровоградської області № К-27/2/0/1/01-70 від 23.02.2017 року спірний будинок рішенням правління «Колгоспу ім. Боженка» від 22 червня 1983 року наданий ОСОБА_6 для проживання його родини. Будинок згідно погосподарської книги №5 з 1984 року обліковувався за ОСОБА_6, в якому крім нього були зареєстровані його дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_4 (а.с.9;27;52).

Позивач є спадкоємцем ОСОБА_4, який до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав у спірному будинку.

Тобто, спірне нерухоме майно знаходилося у володінні спадкодавця на відповідній правовій підставі, а саме на підставі розпорядження колгоспу ім. Боженка від 22 червня 1983 року про надання будинку для проживання родині ОСОБА_4. Тому застосувати до спірних правовідносин п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в даному випадку не можливо. Оскільки між колгоспом та ОСОБА_6 виникли відносини з приводу користування житлом.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном, виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у інший спосіб.

Враховуючи вищевикладене, вказане домоволодіння не є об'єктом набувальної давності у розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на правових підставах, у зв'язку з чим право власності на нього не може виникнути у добросовісного користувача за давністю володіння.

Посилання апелянта на добросовісність, відкритість, давність володіння цим житлом та можливість визнання за ним права власності на нього за набувальною давністю в порядку, визначеному статтею 344 ЦК України є безпідставними, оскільки надання колгоспом будинку для проживання, не породжує підстав для набуття позивачем права власності на нерухоме майно, незалежно від давності користування ним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: