Справа № 463/1479/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/5780/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,-

ВСТАНОВИЛА:

26 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 3 270 386,08 гривень боргу, з яких: 2 572 000 гривень - основний борг, 552 980 гривень - пеня, 9 090,08 гривень - проценти, 136 316 гривень - інфляційні, а також стягнення судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до укладеного сторонами в письмовій формі договору позики від 15 січня 2015 року ОСОБА_4 позичив у нього 2 572 000 гривень з терміном повернення - 30 січня 2015 року. Свої зобов'язання відповідач не виконав. Сума, яку просить стягнути, визначена із урахуванням процентів за користування коштами, пені та інфляційних втрат. Просив позов задовольнити.

09 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний позов про визнання недійсним договору позики від 15 січня 2015 року. Свої вимоги обгрунтовував тим, що між ТзОВ «СП «Галтекс», директором якого він є та ТзОВ «УкрМет», директором якого є ОСОБА_2, тривалий час існували відносини співробітництва і, в процесі господарської діяльності виникли питання фінансових зобов»язань. Станом на січень 2015 року у ТзОВ «СП «Галтекс» існувала фінансова заборгованість перед ТзОВ «УкрМет» в сумі 2 572 000 гривень, проте наявність цієї заборгованості письмово оформлена не була.

У зв»язку з тим, від керівництва ТзОВ «УкрМет» до письмового оформлення заборгованості ТзОВ «СП «Галтекс» перед ТзОВ «УкрМет», у якості гарантій добропорядних запевнень, було запропоновано йому підписати договір про позику грошових коштів від 15 січня 2015 року. Насправді кошти за цим договором не передавалися і він був безгрошовим.

27 січня 2015 року між ТзОВ «СП «Галтекс» та ТзОВ «УкрМет» були підписані письмові документи стосовно фінансової заборгованості в сумі 2 572 000, однак йому повернули кольорову копію екземпляру договору позики від 15 січня 2015 року.

Просив зустрічний позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 6 липня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Цим рішенням зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики залишено без розгляду.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що Договір №27/01 СП про відступлення права вимоги боргу від 27 січня 2015 року був розірваний на підставі відповідного Договору «Про розірвання від 31 березня 2015 року».

За вказаним договором не було стягнуто жодних коштів на користь ТзОВ «УкрМет».

Протокол переговорів від 27 січня 2015 року, на який посилається суд першої інстанції, був підписаний іншою особою зі сторони ТзОВ «УкрМет», зокрема ОСОБА_7, який не має відношення до ОСОБА_2

Суд помилково пов»язав предмет справи №914/1125/15 яка розглядалася Господарським судом Львівської області до Договору №27/01/СП про відступлення права вимоги боргу від 27 січня 2015 року та його розірвання. Предметом вказаної справи були боргові зобов»язання між юридичними особами ТзОВ «Галтекс та ТзОВ «УкрМет» та було стягнено на корсть ТзОВ «УкрМет» заборгованість в загальній сумі 825 723,95 гривень.

Крім того, ОСОБА_2 є лише директором ТзОВ «УкрМет» і ніколи не був його власником.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 травня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 рішення суду не оскаржував.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено.

Рішення Личаківського районного суду Львівської області 06 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 3 270 386,08 гривень боргу, з яких: 2 572 000 грн. основний борг; 552 980 грн.- пеня; 9 090,08 грн. проценти; 136 316 грн.- інфляційні.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року рішення апеляційного суду Львівської області від 02 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст.1047 допускає пред»явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до чч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Так, договір позики підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначена позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року №6-79цс14, від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юристдикції при застосуванні таких норм права.

Як вірно установлено судом першої інстанції, 15 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого останній позичив 2 572 000 гривень, які зобов»язався повернути до 30 січня 2015 року.

У той же час, ОСОБА_4 є директором та засновником ТзОВ «СП «Галтекс», ОСОБА_2 - директор ТзОВ «УкрМет». Між підприємствами тривалий час існували відносини співробітництва і в процесі господарської діяльності виникали питання фінансових зобов»язань.

Станом на січень 2015 року у ТзОВ «СП «Галтекс» існувала фінансова заборгованість перед ТзОВ «УкрМет» на суму 2 272 000 гривень.

Відтак, між ОСОБА_2,. як директором ТзОВ «УкрМет», та ОСОБА_4, як директором та засновником ТзОВ «СП «Галтекс», -15 січня 2015 року було підписано договір про позику грошових коштів.

27 січня 2015 року були підписані письмові документи стосовно фінансової заборгованості ТзОВ «СП «Галтекс» та ТзОВ «УкрМет» саме на суму 2 572 000 гривень (сума позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 згідно договору від 15 січня 2015 року) (а.с.61)

Отже, беззаперечно установлено, що договір позики від 15 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було підписано для гарантії оформлення ТзОВ «СП «Галтекс» документів стосовно фінансової заборгованості в сумі 2 572 000 перед ТзОВ «УкрМет», що зазначені юридичні особи документально оформили 27 січня 2015 року.

За договором №27/01СП про відступлення права вимоги від 27 січня 2015 року та додатковою угодою №1 від 10 березня 2015 року первісний кредитор - ТзОВ «СП «Галтекс» відступає, а новий кредитор ТзОВ «УкрМет» набуває право вимоги, належне первісному кредиторові відносно ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «Роздіт» на загальну суму 1 820 757,65 гривень (т.1 а.с.63;64).

Згідно рішення Господарського суду Львівської області від 24 січня 2015 року стягнуто з ТзОВ «Галтекс» на користь ТзОВ «УкрМет» 807 572,5 гривень грошових коштів.

Таким чином, справжньою правовою природою договору позики від 15 січня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є забезпечення виконання зобов»язань ТзОВ «СП «Галтекс» перед ТзОВ «УкрМет».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що «договір позики» від 15 січня 2015 року не є борговою розпискою і не свідчить про отримання ОСОБА_4 коштів від ОСОБА_2 та його (ОСОБА_4.) обов»язку повернути такі кошти.

Доводи апеляційної скарги про розірвання Договору №27/01 СП про відступлення права вимоги боргу від 27 січня 2015 року, підписання протоколу переговорів від 27 січня 2015 року не ОСОБА_2 (а ОСОБА_7.) не спростовують висновків суду про справжню правову природу договору позики від 15 січня 2015 року між сторонами по даній справі.

Підписуючи протокол переговорів від 27 січня 2015 року ОСОБА_7, діяв як акціонер ТзОВ «УкрМет» та за дорученням його керівництва.

Розірвання 31 березня 2015 року Договору №27/01 СП про відступлення права вимоги боргу від 27 січня 2015 року мало місце вже після звернення ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики від 15 січня 2015 року, що є закономірним у даній ситуації.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду від 06 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.