Справа № 159/3120/17 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/773/1439/17 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання дитини, яка продовжує навчатись за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2017 року

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 в даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались, тому розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції, констатував про недоведеність вимог позивача, щодо необхідності отримання аліментів у зв'язку з навчанням повнолітньої дочки та можливість відповідача сплачувати такі кошти, а також той факт, що повнолітня дочка ОСОБА_3 є дієздатною особою, а тому саме вона повинна була звертатись з даним позовом до суду.

Такі висновки суду є правильними та відповідають нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягла повноліття та сторони по справі є її батьками.

Відповідно до довідки № 468 від 22.05.17 р., виданої Білоцерківським національним аграрним університетом, повнолітня дочка сторін навчається на денному відділенні БТФ університету за держзамовленням. Термін навчання на ОР «бакалавр» - з 01.09.16 р. по 30.06.20 р..

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК України).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. 30 ЦК України особа з досягненням 18 річного віку набуває здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

У виключних випадках, за наявності підстав передбачених ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність особи.

Статтею 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у випадках встановлених законом звертатися до суду про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України ОСОБА_1 надано право звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання.

З правового аналізу ст. 3, 29, 45,46 ЦПК України, ст. 30 ЦК України та ч. 3 ст. 199 СК України ОСОБА_1, як мати повнолітньої дочки ОСОБА_3, яка продовжує навчання, має право звернутись, в інтересах останньої, з відповідним позовом про стягнення аліментів з відповідача. Проте оскільки ОСОБА_3 має повну цивільну процесуальну дієздатність, саме вона повинна бути позивачем у зазначеній справі та аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не на користь матері, яка звернулась до суду з позовом.

З врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі в справі позивача. Право звернення до суду з позовом належить виключно тій особі, яка вважає своє право порушеним, невизнаним або оспорюваним.

Беручи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 не може мати статусу позивача у правовідносинах, щодо аліментних зобов'язань батька повнолітньої дочки, що продовжує навчання у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а тому такі вимоги останньої не можуть бути задоволені.

Крім того, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, позивач вказувала, про наявність у нього матеріальної можливості надавати таку допомогу, при цьому жодних доказів про розмір його прибутку суду не подала та не клопотала перед судом про витребування таких доказів у випадку неможливості їх подання.

З врахуванням того, що позивач не подала жодних доказів, щодо заробітку ОСОБА_2, який дозволив би йому утримувати себе та свою повнолітню дитину, та не з'явлення останнього в судові засідання, суд позбавлений можливості оцінити можливість надання допомоги повнолітній дочці батьком.

В ході судового розгляду даної справи, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, позивач не довела, які саме витрати пов'язані з навчанням дочки вона понесла.

Повнолітня ОСОБА_3 навчається на денній формі за державним замовленням, тобто позивач не сплачує за навчання, окрім того денна форма навчання та державне замовлення передбачає виплату стипендії студентам, крім того, як іногородній ОСОБА_3 надається гуртожиток для проживання на час навчання. Доказів, того на що саме позивач витрачає кошти для забезпечення повнолітньої дочки ОСОБА_3, як то винаймання житла, доїзд до учбового закладу, інші витрати, які необхідні для навчання дочки, позивач суду не надала.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які слід застосовувати в даному випадку, а також недоведеність позовних вимог та правомірно відмовив в задоволені позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги по суті спору повністю спростовуються наведеними обставинами справи та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення.

За наявності даного рішення суду ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів, у зв'язку з продовженням навчання та доводити належними та допустимими доказами їх необхідність та розмір.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: