Справа № 161/1365/17 Провадження № 22-ц/773/1316/17 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В. ,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю секретаря Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд із зазначеним позовом. Вказувало на те, що відповідно до укладеного 22 травня 2012 року договору, відповідач ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Крім того позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_5 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис позичальника в цій анкеті-заяві.

Так як боржник ОСОБА_4 не виконує умови укладеного кредитного договору, не погашає кредит, то позивач просив стягнути з нього заборгованість, яка виникла станом на 31. грудня 2016 року, в сумі 28321 грн. 63 коп. та відшкодувати йому судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2017 року у задоволенні позову банку відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить його скасувати, як незаконне і необґрунтоване, прийняте судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, з висновками, які не відповідають обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 дійсно порушив умови кредитного договору укладеного з банком і вимоги позивача про стягнення з нього кредитної заборгованості є цілком підставними, однак не підлягають до задоволення із-за пропуску позивачем строку позовної давності, що становить три роки.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено і це слідує з матеріалів справи, що 22 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір шляхом заповнення та підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами, складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_4 отримав від позикодавця ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яка двічі 05 жовтня 2012 року та 08 серпня 2014 року перевипускалась і строк дії останньої картки до 28 лютого 2018 року (а. с. 6-32, 78-80, 82-83).

З наявної в матеріалах справи виписки руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача ОСОБА_4 вбачається, що остання операція щодо поповнення рахунку в сумі 200 грн. ним була здійснена 26 вересня 2013 року (а. с. 78 80).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання по погашенню заборгованості за кредитом і за відсотками за його використання перед банком на виконав, у наслідок чого станом на 31 грудня 2016 року, як слідує з наданого представником позивача під час розгляду справи в апеляційному суді розрахунку, виникла заборгованість в сумі 4269 грн. 54 коп., яка складається з: 1293 грн. 26 коп. основного боргу; 1776 грн. 28 коп. відсотків; 1200 грн. пені.

Відповідно до п. п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (надалі Умов), що є невідємною частиною укладеного між сторонами спору договору, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Оскільки позичальник ОСОБА_4 порушив умови кредитного договору щодо порядку та строку повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, кредитні кошти кредитодавцю не повернув та відсотки за користування ними банку не сплатив, то вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, з урахуванням розрахунку заборгованості, наданого представником позивача під час апеляційного розгляду справи, а саме в розмірі 4269 грн. 54 коп.

Вирішуючи питання щодо правильності висновку суду першої інстанції про порушення банком строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду колегія суддів виходить з такого.

Згідно вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, наявних в матеріалах справи, які діяли на час підписання відповідачем ОСОБА_4 анкети-заяви (кредитного договору), і являються його невідємною частиною, строк позовної давності щодо повернення кредиту, оплати відсотків, винагороди, штрафів та пені становить пятдесят років (а. с. 22). Інші докази, які стосуються строку позовної давності в матеріалах справи відсутні, і сторонами спору суду не надавалися.

Наведене дає підстави вважати, що позовна давність не спливла, оскільки чинна на час укладення даного кредитного договору редакція умов та правил надання банківських послуг передбачала збільшення позовної давності, що на думку колегії суддів цілком відповідало вимогам ст. 259 ЦК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності у три роки, про що заявляв відповідач під час розгляду справи, є помилковим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, допущено невідповідність зроблених висновків встановленим обставинам справи, що потягло за собою порушення норм матеріального права, то в силу вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Також, відповідно до вимог ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають відшкодуванню понесені банком судові витрати, сплачений судовий збір в сумі (1600+1760) 3360 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2017 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» кредитну заборгованість у сумі 4269 (чотири тисячі двісті шістдесят девять) грн. 54 коп., що складається з: 1293 грн. 26 коп. основного боргу; 1776 грн. 28 коп. відсотків; 1200 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3360 (три тисячі триста шістдесят) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку упродовж двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді