АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 653/1005/17 Головуючий в І інстанції Берлімова Ю. Г. Провадження №22-ц/791/1843/17 Доповідач: Воронцова Л. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів на утримання майна, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалою суду від 24 жовтня 2016 року між нею і відповідачем було поділено спільне майно подружжя, але всі комунікації залишено в спільному користуванні.

Позивач зазначала, що всі комунальні платежі за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року оплачує сама, її витрати становлять: за електропостачання на суму 26 357,46 грн.; за газопостачання на суму 28 710 гривень; за утримання прибудинкової території на суму 18 000 гривень, загальна сума складає 73 067,46 гривень.

Згідно рішення суду вони мають спільно нести відповідальність та витрати по утриманню та користуванню всіма комунікаціями, електротрансформаторною в тому числі, за спожиті комунальні послуги, але відповідач відшкодовувати половину цих витрат не бажає, окремі договори з постачальниками комунальних послуг не уклав.

Просила стягнути з ОСОБА_6 36 533,73 грн на її користь в рахунок відшкодування витрат на комунальні платежі та утримання комунікацій та трансформаторної підстанції, понесених нею у період з жовтня 2015 по березень 2017 року та судові витрати в сумі 640 грн.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з листопада 2015 року не проживає у будинку, фактично не користується послугами з газопостачання та електропостачання, тому не несе обовязок по сплаті витрат за вказаними комунальними послугами, оскільки ними фактично користувалася позивач.

Витрати позивача по утриманню прибудинкової території суд не вважав такими, що є необхідними, а здійснені з ініціативи позивача, належні докази на їх підтвердження позивач суду не надала.

Суд також вважав, що здійснені ОСОБА_5 витрати є надмірними і зайвими, оскільки вони не є необхідними витратами для управління, утримання та зберігання майна та є її особистими витратами.

Колегія суддів повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи та до них суд дійшов у порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до приписів ст.360 ЦК України співвласник відносно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями повязаними із спільним майном.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, рішенням Генічеського районного суду від 05 жовтня 2015 року здійснено реальний поділ майна, що було спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та виділено у власність ОСОБА_5: магазин з ? частиною підвалу та приміщеннями першого рівня надбудови у нерухомому майні, що розташоване у с.Щасливцево Генічеського району, вул.Морська,149 і складає 61/100 частку у майні.

ОСОБА_6 виділено у власність: магазин з жилою надбудовою другого рівня площею 73.8 м2 ; ? частину підвалу; кафе-пивбар літра «А»; літню площадку з навісом площею 400 м2 літера «Б»; ларьок літера «Г» площею 14,67 м2 , склад літера «Е» площею 16,7 м2 ; що становить 39/100 часток у майні.

Вказаним рішенням суд залишив всі комунікації та електротрансформатурну у спільному користуванні сторін, зобовязав їх провести демонтаж внутрішніх деревяних сходів та закрити отвір між першим та другим рівнями надбудови, а ОСОБА_6 зобовязано облаштувати інший вхід до належної йому частини приміщень (а.с. 16-18).

Судом встановлено і сторони не заперечують, що переобладнання житла на дві самостійні квартири вони не провели.

З листопада 2015 року відповідач за вищевказаною адресою не проживає. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, а отже проживає, підлягають відхиленню, як такі, що спростовані належними і допустимими доказами поясненнями свідка ОСОБА_7 (сусіда сторін у справі).

Сторони у справі пояснили, що у підвальному приміщенні належної їм будівлі розміщений газовий котел, від якого здійснюється постачання теплової енергії до першого (позивача) та другого (відповідача) жилих надбудов.

ОСОБА_6, незважаючи на те, що не проживає у вказаній будівлі не встановив окремого від позивачки індивідуального опалення належної йому частини жилої надбудови другого рівня, не відокремив її у самостійний обєкт, обладнаний комунікаціями, та врешті, навіть не поставив «заглушок» у системі опалення до належного йому другого поверху жилої надбудови. Тому, колегія суддів вважає, що він повинен нести витрати по газопостачанню житлової будівлі пропорційно його частці у майні 39/100.

Судом також встановлено і сторонами не заперечується, що між позивачкою і Генічеським РЕЗ і ЕМ укладено два договори про надання послуг, як фізичній особі і як фізичній особі підприємцю та відкрито на її імя відповідно два особових рахунки №127381 і №4473. Позивачці належить магазин, відповідачу кафе-пивбар, літня площадка з навісом, ларьок, які ними використовуються за призначенням. Відповідач компенсував позивачці витрати по оплаті електроенергії, що постачалася до належних йому нежитлових обєктів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач у будинку не проживає і не користується послугами по електропостачанню належної йому жилої надбудови другого поверху, він не повинен приймати участь в оплаті вказаних послуг.

Разом з тим, судом встановлено, що постачання електроенергії до належного сторонам нерухомого майна здійснюється через електротрансформаторну, яка залишилася у спільному користуванні ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відповідно до рішення Генічеського районного суду від 05 жовтня 2015 року (а.с.16-18).

Згідно довідки, виданої Генічеським РЕЗ і ЕМ вихідний №45-035-814-08 від 28.08.2017 року, здійснено акт звірки за договором №127381 з ОСОБА_5, втрати холостого ходу трансформатора за період з 01.10.2015 по 01.06.2017 р.р. склали 5507кВТ на суму 7447,30 грн., які відповідач відповідно до належної йому частки у майні (39/100) повинен компенсувати позивачці (а.с.153-156).

Таким чином, витрати позивача, понесені нею з оплати послуг з газопостачання складають 28710 грн., витрати холостого ходу електротрансформатора 7447,30 грн., всього 36157,30 грн., вартість яких відповідач повинен відшкодувати у розмірі належної йому частки у майні 39/100, тобто 14101,35 грн. (а.с101-118; 153-156).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про незаконність рішення суду в частині відмови у стягненні понесених нею витрат на утримання прибудинкової території, колегія суддів вважає безпідставними, таким, що висновки суду не спростовують і підлягають відхиленню.

Так, надані позивачем суду квитанції і товарні чеки про придбання товарів і матеріалу не стверджені доказами їх використання для утримання прибудинкової території, що належить сторонам у справі (а.с.84-86).

Цивільно-правові договори, на які посилається ОСОБА_5, як на докази понесених нею витрат по утриманню прибудинкової території, укладені нею у період після припинення сторонами спільного проживання, розірвання шлюбу та поділу майна, без погодження їх з відповідачем ОСОБА_6 Крім того, виконання вказаних у договорах робіт не стверджено актами прийому виконаних робіт, як то передбачено їх умовами (п.1.3; 1.4) та відсутні докази проведення замовником оплати за вказаними договорами (а.с.73-83). Тобто, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, позивач не надала суду належні і допустимі докази понесення нею витрат і їх розміру по утриманню прибудинкової території.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не ґрунтуються на законі, не містять нові засоби доказування і підлягають відхиленню.

З огляду на вище викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5, стягнення з ОСОБА_6 на її користь у рахунок компенсації часток у витратах по сплаті комунальних послуг на утримання майна 14101,35 грн і судові витрати у справі судовий збір при подачі позовної заяви і апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 554,40 грн. (41,25% х 1344 грн.).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 05 вересня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у рахунок компенсації частки у витратах по сплаті комунальних послуг на утримання майна 14 101,35 грн та судові витрати у справі в сумі 554,40 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підписОСОБА_1
Судді: підпис підписОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: Копія рішення оформлена 05 грудня 2017 року Рішення набрало законної сили 30 листопада 2017 року

Суддя Секретар судового засідання ОСОБА_1 ОСОБА_4