Справа № 183/1876/17
№ 2/183/1769/17
02 листопада 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Дем`яненка Р.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення, -
в с т а н о в и в:
Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
В обґрунтування свого позову БУ № 1 Гвардійської КЕЧ району зазначають, що в січні 2002 року військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 була надана для постійного проживання квартира АДРЕСА_2 . Протягом березня-квітня 2002 року військова частина НОМЕР_1 була передислокована з м.Болград Одеської області до смт.Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, де 10.07.2002 року ОСОБА_1 , на підставі рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 16.07.2002 року, зарахований на квартирний облік для поліпшення житлових умов. В свою чергу, 16.01.2003 року житлова квартира за АДРЕСА_2 , отримана ОСОБА_1 від Міністерства Оборони України, була приватизована.
31 липня 2003 року військовослужбовцю ОСОБА_1 та членам його сім`ї, на підставі ордеру № 114 від 31.07.2003 року, у службове користування була надана квартира АДРЕСА_1 , в яку він вселився разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
19.11.2005 року ОСОБА_1 був звільнений в запас, відповідно до наказу Міністерства Оброни України № 501 від 19.11.2005 року, однак службову квартиру не здав та добровільно звільнити квартиру не бажає.
Між тим, позивач зазначає, що Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081, передбачає обов`язок виселення військовослужбовця зі службового приміщення з членами сім`ї при звільненні з військової служби, а Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затверджена наказом Міністра оброни України № 737 від 30.11.2011 року передбачає обов`язок військовослужбовця, звільненого з військової служби та членів його сім`ї. У двомісячний строк звільнити службове жиле приміщення, у разі отримання житла для постійного проживання або вибуття для виконання службових обов`язків за кордон. Не дивлячись на такі вимоги нормативних актів, відповідач добровільно відмовляються виселитися зі службового жилого приміщення, тому позивач просять виселити відповідачів з наданого службового жилого приміщення жилої квартири, що розташована в АДРЕСА_3 .
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав, просить задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома, надали суду письмові заперечення, у яких позов не визнали з декількох підстав. По-перше, відповідач ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим у квартирі разом з дружиною та донькою, перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, де отримує пенсію за вислугу років, посилання позивача на те, що він з сім`єю не проживає в квартирі з 2014 року не відповідає дійсності, оскільки дочка являється студенткою вищого навчального закладу, навчається на контрактній формі навчання, тому він змушений постійно виїжджати на тимчасові заробітки для забезпечення потреб навчання дочки. Крім того, відповідачі зазначають, що фактично користуються квартирою, здійснюють оплату комунальних послуг, в квартирі знаходяться їх речі. Факт їх перебування у квартирі засвідчується відповідними актами та довідками про виклик сантехніка, тому відповідачі, посилаючись на вимоги ст. 321 ЦК України, ст. 47 Конституції України, вважають не допустимим порушення їх права на вільний вибір місця проживання та позбавлення житла, отриманого в законний спосіб. З цих підставі відповідачі просять відмовити Будинкоуправлінню « 1 Гвардійської КЕЧ району у задоволенні їх позову.
В зв`язку з неявкою відповідачів, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, проведено заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що житлова квартира за АДРЕСА_1 являється житловим фондом Міністерства Оборони і віднесена до категорії службових.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 16 липня 2002 року зазначена вище квартира була надана ОСОБА_1 . на сім`ю з трьох чоловік, про що свідчить витяг з протоколу засідання комісії (а.с. 5), після чого Гвардійською КЕЧ району 31 липня 2003 року на ім`я ОСОБА_1 був виданий службовий ордер за № 114 (а.с. 4), який, у відповідності до ч.1 ст. 58 ЖК України, являється єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових..

У відповідності з положеннями 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У всіх випадках визнання тієї чи іншої дії як способу захисту пов`язується із зазначенням в нормативних актах. Спосіб захисту також визначають як конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав і вплив на правопорушника.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено:

- інвалідів війни та інших інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті;

- учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували у складі діючої армії;

- сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби;

- сім`ї військовослужбовців;

- інвалідів з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків;

- осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років;

- осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення;

- осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників;

- пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів;

- членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення;

- інвалідів праці I і II груп, інвалідів I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

- одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , у відповідності до довідки, виданої Болградською КЕЧ району 23.01.2003 року за № 746, утримуючи окрему 3-кімнатну квартиру в АДРЕСА_4 приватизував її 16.01.2003 року та залишив за собою (а.с. 8).

У відповідності до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2005 року № 271, підполковник ОСОБА_1 з 19 грудня 2005 року виключений зі списків особового складу частини та знятий з усіх видів забезпечення, зобов`язаний був здати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6).

У відповідності до п.п.20, 21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081 військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у разі одержання або придбання житла для постійного проживання. При звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.

Судом встановлено, що при звільненні з військової служби військовослужбовець ОСОБА_1 не звільнив займаного ним та членами його сім`ї службового житлового приміщення, ні він ні члени його сім`ї не відносять до категорії осіб, визначених ст.. 125 ЖК України, які не підлягають виселенню, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягають виселенню зі службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст. 58, 59, ч.1 ст. 109, ч.3 ст. 116 ЖК України, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловим приміщенням, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2006 року № 1081, ст. ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215, ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:
Позов Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 , 1968 року народження, ОСОБА_2 , 1969 року народження, ОСОБА_3 , 1997 року народження, зі службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь будинкоуправління АДРЕСА_5 судовий збір у розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів, з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сорока О.В.