АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/6288/17
Справа №646/1810/17 Головуючий І-ої інстанції Теслікова І.І.
Категорія:договірні Доповідач Швецова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна, яка є предметом застави та звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про витребування у ОСОБА_2 та передати йому предмет застави - автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, легковий універсал - В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама) JTMCT05J5G5025694, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС 166681, видане 8РЕР № і ГУМВСУ в м. Харків, 04 грудня 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, а також комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

Також просив в рахунок погашення заборгованості суми 308 394, 50 грн звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, легковий універсал - В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама) JTMCT05J505025694, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС 166681, видане ВРЕР № 1 ГУМВСУ в м. Харків, 04 грудня 2008 року, реєстраційний номер АX8Q05BT, шляхом продажу вказаного автомобіля ОСОБА_1 з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ОСОБА_1 всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до кредитного договору №7303 від 04 грудня 2008 року ПАТ «Астра Банк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 296218 грн на придбання автомобіля автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, легковий універсал - В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама) JTMCT05J5G5025694, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС 166681, видане 8РЕР № і ГУМВСУ в м. Харків, 04 грудня 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1.

На виконання вищезазначеного кредитного договору між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_2 укладено договір застави від 04.12.2008 року №73003/8.

Відповідно договору поруки №73003/П1 від 28.02.2012 року ОСОБА_1 поручився за ОСОБА_2 перед ПАТ «Астра Банк» за виконання зобовязань по вищезазначеному кредитному договору.

Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги від 06.12.2013 року вих№13329/АВ-К/363/1 ПАТ «Астра банк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за договором кредиту, договором поруки та договором застави.

Згідно довідки ПАТ «Дельта Банк» від 31.07.2015 року ОСОБА_1 ,як поручитель за кредитним договором у період з 02.12.2013 року по 29.04.2015 року в рахунок погашення заборгованості сплатив 231134,50 грн у звязку з чим просив задовольнити його вимоги про витребування майна.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати, новим рішенням задовольнити його позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, вислухавши пояснення представника апелянта, колегія вважає , що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів , що саме він як поручитель за кредитним договором виконав в повному обсязі особисто зобовязання ОСОБА_2 та до нього перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та умовах, що існували на момент переходу цих прав та права звернення позивача на предмет застави.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Рішення повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказані вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

По справі встановлено, що згідно кредитного договору №73003 від 04 грудня 2008 року ПАТ «АСТРА БАНК» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 296218 гривень 00 коп. на придбання автомобіля Toyota Land Cruiser 200, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) JTMCT05J505025694, реєстраційний номер НОМЕР_1 на строк до 04 грудня 2015 року.

На виконання вищезазначеного кредитного договору між ПАТ «АСТРА БАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір застави від 04.12.2008 № 73003/3.

Відповідно до п. 1.2. розділу "Предмет договору" договору застави, Заставодавець передає у заставу належне йому майно: автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser 200, легковий універсал - В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама) JTMCT05J505025694, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС 166681, видане ВРЕР № 1 ГУМВСУ в м. Харків, 04 грудня 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно договору поруки №73003/П1 від 28 лютого 2012 року ОСОБА_1 поручився за ОСОБА_2 перед ПАТ «АСТРА БАНК» за виконання зобовязань по кредитному договору №73003 від 04 грудня 2008 року. Вказаний договір підписаний ОСОБА_1, ОСОБА_2, представником ПАТ «АСТРА БАНК».

Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги від 06.12.2013 вих. №13329/АВ-К/363/1 ПАТ «АСТРА БАНК» відступив на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» право вимоги за кредитним договором №73003, договору поруки №73003/П1, договором застави №73003/3.

Пунктом 3.1. договору поруки встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановленому на момент подання позовної вимоги, що означає право кредитора вимагати виконання зобовязання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо

Відповідно до пункту 3.2. у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, виплачує в безспірному порядку банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на дату виникнення зобовязання поручителя погасити заборгованість позичальника, за кожний день прострочки від несвоєчасно погашеної суми заборгованості.

У відповідності до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника.

Як вбачається з довідки ПАТ "Дельта Банк" від 31.07.2015 вих. № 05-2986510/2 я, ОСОБА_1, як поручитель по кредитному договору за період з 02.12.2013 року по 29.04.2015 в рахунок погашення заборгованості сплатив 231 134, 50 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що сума в розмірі 77 260 грн. були сплачені на користь первинного кредитора ПАТ "АСТРА БАНК". З листа ПАТ «АП БАНК», що є правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ «АСТРА БАНК» від 15.05.2017 року № 62-812 вбачається, що ОСОБА_1 здійснені платежі за кредитним договором №73003 від 14.12.2008 року на підставі договору поруки №73003/111 на загальну суму 77260,00 грн.

У відповідності до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника.

Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобовязання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобовязанні внаслідок виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-932цс15.

Часткове виконання поручителем зобовязань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання припиненим договору застави, приватного обтяження, вилучення запису про обтяження з державного реєстру.

Зазначеним рішенням суд апеляційної інстанції встановив обставини, а саме, що до державного реєстру обтяжень рухомого майна банком було внесено запис про приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна, яким встановлено заборону відчуження предмету застави. У подальшому ПАТ "Астра Банк" відступило право вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 ПАТ "Дельта Банк".

Також, рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 про тлумачення пункту договору поруки, зобовязання вчинити дії, розтлумачено п.2.2 договору поруки №73003/ІІІ від 28 лютого 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк» таким чином: після виконання взятих на себе зобовязань за договором поруки №73003/ІІІ від 28 лютого 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 (поручитель) до ПАТ «Астра Банк» (Позичальник), поручитель набуває усіх прав банку, в тому числі право заставодержателя за договором застави №73003/3 від 1 грудня 2008 року, укладеного між ПАТ «Астра Банк» (заставодержатель) та ОСОБА_2 (заставодавцем).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зобовязання за кредитним договором ОСОБА_1 виконано в повному обсязі, тому дійшов невірного висновку про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до ч.1 ст.591 Цивільного кодексу України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Відповідно до договору застави від 04.12.2008 № 73003/3, а саме у п. 2.7, п.3.3.3 заставодержатель може звернути стягнення на предмет застави та обирати порядок звернення стягнення.

Згідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до третьої особи, яка виконала обов'язок боржника за зобов'язанням, забезпеченим рухомим майном, переходить право за обтяженням, якщо інше не встановлено законом або договором.

Статтею 589 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України від 2 жовтня 1992 року N 2654-ХІІ "Про заставу" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Крім того, згідно ст.19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Пунктом 2.3. договору застави заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета застави у випадку якщо кредит, та/або відсотки, та/або штрафні санкції, які були забезпечені заставою не будуть сплачені у строки, передбачені кредитним договором.

Договором кредиту або поруки не передбачено обовязку кредитора або нового кредитора вчиняти якісь дії для повідомлення ОСОБА_2 про необхідність сплати боргу після закінчення строку дії договору.

Згідно п.2.7. договору застави передбачено, що у випадку невиконання заставодавцем будь-яких зобовязань, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави в спосіб ,передбачений чинним законодавством України, зокрема реалізувати предмет застави через третіх осіб за власним розсудом через комісійні магазини, біржі тощо.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України, здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм дає підстави до висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобовязання.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року у справі за № 6-10цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для судів.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів за участю майнових поручителів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.. 11 Закону України «Про заставу», майновий поручитель є заставодавцем. Відповідно до ст.. 546 ЦК України, застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.. ст.. 553 559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредиторами з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставодержателем за виконання боржником основного зобов*язання винятково у межах вартості предмета застави.

Відтак, оскільки зобовязання ОСОБА_2 за кредитним договором добровільно не виконані, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на заставлене майно за рахунок предмета застави для задоволення вимог ОСОБА_1 за договором застави.

Спосіб звернення стягнення обраний позивачем відповідає вимогам положень ст.ст. 25, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

З огляду на викладене, відповідно до ст..309 ЦПК України у звязку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального права, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вилучити у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 предмет застави автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser 200, легковий універсал-В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер JTMCТ05J505025694, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС 166681, видане ВРЕВ № 1 ГУМВСУ в м.Харків, 04 грудня 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, а також комплекс ключів та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 308394,50грн звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser 200, легковий універсал-В, чорного кольору, 2008 року випуску, номер JTMCТ05J505025694, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АХС 166681, видане ВРЕВ № 1 ГУМВСУ в м.Харків, 04 грудня 2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ОСОБА_1 з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ОСОБА_1 всіх повноважень необхідних для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6476,30 грн.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.А.Швецова

Судді А.В.Котелевець

ОСОБА_5