№ 243/7100/16-ц
Справа 4-с/243/25/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючий суддя - Кузнецов Р.В.,

при секретарі - Малиновській І.Ю.

представника скаржника - ОСОБА_1

представника органу,

дії якого оскаржуються - ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у місті Словянську цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, за участю зацікавлених осіб ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Єдвін стіл корпорешйен», на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, -

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. В обґрунтування своєї скарги зазначив, що 04 вересня 2015 року рішенням Словянського міськрайонного суду було вирішено стягнути з нього заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №3 від 23 вересня 2013 року на користь ПАТ «Промінвестбанк» у сумі 14 854 358,41 грн. На виконання вказаного рішення 27 листопада 2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №49499305. 27 листопада 2015 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Універсал Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги №39/347; 151127-4/Ф. Відповідно до п.1.1 даного договору, в порядку та на умовах визначених цим договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору право вимоги за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №3 від 23 вересня 2013 року, укладеним між Первісним кредитором та ПП «Зернопродукт».

У відповідності до п. 2.3. договору, з моменту переходу до Нового кредитора всіх прав кредитора у відношенні до Боржника, Новий кредитор має право розпоряджатись цими правами на власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення без будь-яких обмежень.

27 листопада 2015 рок між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Універсал Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги № 39/347-5; 151127-9/У за договором поруки № 7-в від 23вересня 2015 року, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ним, який забезпечує виконання умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 3 від 23 вересня 2013 року.

27 листопада 2015 року між ТОВ «Універсал Фінанс» та ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» був укладений договір відступлення права вимоги № 151127-1 З/У. Відповідно до п. 1.1. даного договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне Первісному кредитору на підставі договору відступлення права вимоги 39/347; 151127-4/Ф від 27 листопада 2015 року за наступним кредитним договором, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ПП «Зернопродукт»: Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 3 від 23 вересня 2013 року. Відповідно до п. 1.3. даного договору, за цим Договором до Нового кредитора переходить право вимагати (замість Первісного кредитора) від Боржника належного та реального виконання його обов'язків:

Загальна сума боргу, що є предметом цього договору, становить 27 701 113,78 грн.

Відповідно до п. п. 4.2., 4.3. договору (у редакції додаткової угоди №1 від 30 листопада 2015 року), з моменту зарахування у повному обсязі суми відшкодування за відступлення права вимоги за Кредитним договором, відповідно до умов п. 2.1.1 цього Договору, до Нового кредитора переходять всі права кредитора у відношенні до «Боржника», що належали до цього Первісному кредитору за Кредитним договором. Передбачене цим Договором право вимоги по зобов'язаннях, що випливають з Кредитного договору, переходить до Нового кредитора виключно після виконання ним в повному обсязі зобов'язань перед Первісним кредитором, визначених в п. 2.1.1. цього Договору.

Також 27 листопада 2015 року між ТОВ «Універсал Фінанс» та ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» був укладений договір відступлення права вимоги №151127-18У за договором поруки № 7-в від 23 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ним.

Згідно п.2.1. Договору моментом переходу права вимоги Первісного кредитора за договором поруки є момент підписання договору та отримання оплати за відступлення права вимоги відповідно до п. 2.1.1. договору відступлення, тобто отримання 4 044 000,00 грн. На виконання умов п. 2.1.1. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 30 листопада 2015 року), ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» платіжним дорученням №1 від 27 листопада 2015 року було перераховано на користь ТОВ «Універсал Фінанс» кошти у сумі 4 044 000,00 грн. та відповідно товариство набуло право вимоги по зобов'язаннях, що випливають з Кредитного договору та Договору поруки. У зв'язку з викладеним вище, Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 06 січня 2016 року було замінено стягувача в рамках виконавчого провадження №49499305.

Надалі, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, у зв'язку з поданням ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» заяви про відмову від примусового виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду від 04 вересня 2015 року, було визнано відмову стягувача ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» від примусового виконання в процесі виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду та виданого на його виконання 16 листопада 2015 року виконавчого листа.

15 серпня 2016 року на виконання Ухвали Печерського районного суду м. Києва Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження №49499305. При цьому, п. 4 Постанови про закінчення виконавчого провадження було постановлено постанову про стягнення з нього виконавчого збору від 15 березня 2016 року № 49499305 виділити в окреме провадження. Надалі, 22 серпня 2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №51964907, якою відкрито виконавче провадження зі стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 1 485 801,24 грн.

Вважає, що вказана вище постанова від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження суперечить нормам чинного законодавства статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що за загальним правилом, виконавчий збір стягується в рамках виконавчого провадження.

Водночас, у зв'язку з наявністю випадків, коли виконавче провадження може бути завершене без стягнення виконавчого збору, законодавець передбачив випадки, коли виконавчий збір не стягується взагалі або ж стягується в рамках окремого виконавчого провадження.

Законом передбачено виключну кількість обставин, за яких стягнення виконавчого збору, у разі його не стягнення, виділяється в окреме виконавче провадження, перелік цих обставин є вичерпним і, не підлягає розширенню жодним органом.

Проте, підставою для виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження став п.3.7.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, тобто, при винесенні оскаржуваної постанови Відділ примусового виконання керувався не нормами Закону, а нормами Інструкції, яка в даному випадку суперечить вимогам закону.

Зауважив, що одним з основних складових верховенства права є те, що Закони у порівнянні з підзаконними нормативно-правовими актами має вищу юридичну силу, що, в першу чергу, означає те, що при виникненні правових колізій, застосовується саме закон. Як наслідок, застосування Інструкції, яка суперечить вимогам Закону, є його порушенням.

Водночас, з огляду на те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачене можливості виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.1. ч.1. ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець в даному випадку діяв всупереч ст.6, 19 Конституції, ст.28 Закону України «Про виконавче провадження». Як наслідок, постанова 22 серпня 2016 року підлягає скасуванню в судовому порядку.

Окрім того, вказав, що оскаржувана постанова винесена лише 22 серпня 2016 року, в свою чергу, закінчення виконавчого провадження № 49499305 відбулось 15 серпня 2016 року.

Просив визнати неправомірною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №51964907.

В судове засідання боржник ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник боржника ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 03 жовтня 2017 року, у судовому засіданні підтримав скаргу ОСОБА_3 у повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним у скарзі, просив визнати неправомірною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №51964907.

Представник особи, дії якої оскаржуються Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечував проти скарги. В обґрунтування зазначив, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі «Інструкції з організації примусового виконання рішень», оскільки в ЗУ ««Про виконавче провадження» визначено не всі можливі обставини, за яких стягнення виконавчого збору, у разі його не стягнення, виділяється в окреме виконавче провадження. Не вбачає порушень законодавства в діях Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3

Зацікавлена особа ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшен» до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення скарги не заперечують.

Зацікавлена особа ОСОБА_4 до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Зі змісту статті 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, пункт 9 частини третьої статті 129).

При вирішенні справ про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень за зведеним виконавчим провадженням слід керуватись статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження", пунктами 3.8 - 3.9.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 489/20802 від 2 лютого 2012 року.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт З мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону), виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. У Законі визначено загальний порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), до якого, зокрема, віднесено пошук майна боржника, арешт коштів на рахунках в банківських установах, оцінка майна та його реалізація на прилюдних торгах (статті 40, 57, 58, 62).

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Такими документами є виконавчі листи, що видаються судами; накази господарських судів; ухвали, постанови судів у випадках, передбачених законом; інші документи, визначені у частині другій статті 17 Закону.

У відповідності до ст.82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені сгягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2015 року рішенням Словянського міськрайонного суду було вирішено стягнути з нього заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №3 від 23 вересня 2013 року на користь ПАТ «Промінвестбанк» у сумі 14 854 358,41 грн (а.с.5-10, т. № 1).

На виконання вказаного рішення 27 листопада 2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №49499305 (а.с.15-16, т. № 1).

Як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалось сторонами по справі, в межах дійсного виконавчого провадження був укладений договір відступлення права вимоги №39/347; 151127-4/Ф між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Універсал Фінанс», а згодом був укладений договір відступлення права вимоги № 151127-1 З/У між ТОВ «Універсал Фінанс» та ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» .

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року, у зв'язку з поданням ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» заяви про відмову від примусового виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду від 04 вересня 2015 року, було прийнято відмову стягувача ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» від примусового виконання в процесі виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду та виданого на його виконання 16 листопада 2015 року виконавчого листа (а.с. 4, т. № 1).

15 серпня 2016 року на виконання Ухвали Печерського районного суду м. Києва Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження №49499305 та виділено в окреме виконавче провадження постанову №49499305 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 15.03.2016. (а.с.12, т. № 1).

Як вбачається з постанови 22 серпня 2016 року, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ухвалив Постанову про відкриття виконавчого провадження №51964907, якою відкрито виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 1 485 801,24 грн (а.с. 18-19, т. № 1).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За змістом ст. 6 Закон України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

За приписами п.2 ч.1 та п.3 ч.2 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки, зокрема, інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом; строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до стаття 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку ст. 28 Закону.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

У п.п. 3.7.1 п. 3.7 Інструкції зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у ч. 1 ст. 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Відповідно до п.п. 3.13.2 п. 3.13 Інструкції, у разі якщо виконавче провадження було завершено, а витрати на організацію та проведення виконавчих дій не були стягнуті, постанова про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій виділяється в окреме провадження в порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 цього розділу.

Згідно п.п. 3.7.4 п. 3.7 Інструкції, у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

Таким чином, стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження можливе лише після відкриття нового виконавчого провадження.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Стосовно тверджень Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби юстиції України щодо наявності права державного виконавця відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору на підставі п. 3.7.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень суд звертає увагу на наступне.

Згідно статті 8 Конституції України В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституційний суд України в рішенні № N 15-рп/2004 вказав, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Однією із складових верховенства права є обовязкова відповідність підзаконних актів законам України та неможливість їх застосування у разі невідповідності підзаконних актів законам, як актам, що мають вищу юридичну силу.

Суд звертає увагу, що ні законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про державну виконавчу службу», які діяли на момент винесення спірної постанови Міністерство України не було наділено правом встановлювати перелік підстав для примусового стягнення виконавчого збору в рамках окремого виконавчого провадження. Тому положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, в редакції в частині надання повноважень державним виконавцям відкривати виконавчі провадження з примусового виконання постанов про стягнення виконавчого збору на підставі п.1. статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» є такими, що суперечать Закону України «Про виконавче провадження» і не підлягають застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2016 року на виконання Ухвали Печерського районного суду м. Києва Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження №49499305 та виділено в окреме виконавче провадження постанову №49499305 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 15.03.2016.

Разом з тим, тільки 22 серпня 2016 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 51964907 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору, що є порушенням вказаних вище вимог.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувачі і боржники. Вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у проведені виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії ( бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуються іншими правами, наданими цим Законом.

Згідно з розділом 7 ЦПК України боржники мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб) порушені їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця (іншої посадової особи державної виконавчої служби) подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про державну виконавчу службу», державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунуту порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Тому суд вважає, що скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 72,73, 383-389 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3, за участю зацікавлених осіб ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Єдвін стіл корпорейшен», на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Визнати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51964907 неправомірною та скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Словянського міськрайонного суду Донецької області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5