Справа № 464/3480/17 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/5788/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

з участю позивача турчина І.І., представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,-

встановила:

Позивач ОСОБА_4 в травні 2017 року звернувся в суд з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягується з нього на користь ОСОБА_3 за рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.08.2014р. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, 21.11.2013р.н., до розміру 300 гривень в місяць, а у випадку відновлення трудової діяльності до розміру 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вимоги обґрунтовував тим, що обставини, за яких було визначено розмір аліментів змінились, а саме на даний час він ніде не працює, не має жодних доходів і перебуває на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості, ніякої допомоги по безробіттю не отримує, що явно ускладнює можливість належного виконання раніше ухваленого рішення суду. У звязку із зміною матеріального стану платника аліментів, просив зменшити йому розмір раніше визначених аліментів.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, раніше визначений рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01.08.2014 року та стягувати з ОСОБА_4 ОСОБА_6 (ІПН - НОМЕР_1) в користь ОСОБА_3 (ІПН - ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі покликається на те, що докази, які впливають на обставини для зміни розміру аліментів в сторону зменшення судом не встановлено, при цьому стан здоров»я платника аліментів не погіршився, сімейний стан не змінився, майновий стан позивача не погіршився.

Більше того, позивач у період з вересня 2015 року по березень 2017 року провів погашення кредиту, отриманого на придбання автомобіля, в тому числі у березні 2017 року разовим платежем у розмірі 156131,55 грн.

Вважає, що позивач не надав суду жодного доказу щодо зміни його майнового стану, щодо можливості працевлаштуватись чи інші підстави, які відповідно до вимог статті 192 СК України могли б свідчити про можливість зменшення розміру аліментів визначених на підставі рішення суду.

Також вважає, що суд порушив принцип змагальності, оскільки не надав оцінки жодним доводам відповідача з приводу заперечення позовних вимог, допустився порушень в частині оцінки належності та допустимості доказів.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивача ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги та зменшуючи розмір аліментів, місцевий суд виходив з того, що у позивача змінився майновий стан, оскільки останній на даний час перебуває на обліку в Львівському міському центрі зайнятості як безробітній, тому наявні підстави для перегляду та зміни розміру аліментів, раніше встановлених рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01.08.2014р.

При визначенні нового розміру аліментів суд врахував стан здоровя дитини, потреби на її утримання, в т.ч. повязані з навчанням та розвитком здібностей дитини (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлений Законом України «Пpo Державний бюджет на 2017 рік»), матеріальне становище відповідачки, яка самостійно здійснює догляд за дитиною, стан її здоровя, матеріальне становище позивача, який інших осіб на утримані немає, стан його здоровя та фінансові можливості.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як розяснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідач ОСОБА_4 є батьком малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СГ № 395015 від 27.11.2013 року, тому зобовязаний утримувати його до досягнення ним повноліття.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописку малолітній ОСОБА_5 зареєстрований та проживає з відповідачем по справі (матір»ю) ОСОБА_3, яка є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 38).

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.08.2014р. задоволено позов ОСОБА_3 та вирішено стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень, щомісячно, починаючи з 13 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01.05.2017 року, заборгованість по аліментах відсутня (а.с. 52).

Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Зокрема, статтею 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що звертаючись в суд із позовною заявою про зменшення розміру аліментів позивач (платник аліментів) ОСОБА_4 покликався на складне матеріальне становище.

Після рішення суду про стягнення аліментів у платника аліментів ОСОБА_4 змінився матеріальний стан, оскільки ОСОБА_4 з 19 травня 2017 року по даний час перебуває на обліку як безробітний у Львівському міському центрі зайнятості, що підтверджується довідкою вих. № 2628 від 22.05.2017 р. Жодних інших доходів позивач не отримує, підприємницької діяльності не здійснює.

Тобто, судом беззаперечно встановлено і дана обставина не спростована стороною відповідача про те, що відповідач не працює.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на момент ухвалення рішення Сихівським районного суду м. Львова про стягнення аліментів з ОСОБА_4, останній працював у СЗШ № 90 Львівської міської ради (а.с. 66-68).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що у позивача ОСОБА_4, як платника аліментів, змінився матеріальний стан, що в силу статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів визначених рішенням суду.

В свою чергу, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частиною першою ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

З часу набрання чинності Законом України № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" (8 липня 2017 року) суд повинен також враховувати: наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів (пункт 31); доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (пункт 32).

Як розяснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно із ЗУ "Про державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум, для дитини віком до 6 років, з 01 січня 2017 пo 30 квітня - 1355 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1426 грн., з 01 грудня - 1492 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відтак, зменшивши розмір аліментів та визначивши їх в розмірі 1000 грн., суд першої інстанції обгрунтовано виходив із зміни матеріального стану платника аліментів, що виключає можливість сплати аліментів у розмірі, який визначений рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01.08.2014р. та врахував стан здоровя дитини, потреби на її утримання, в т.ч. повязані з навчанням та розвитком здібностей дитини, матеріальне становище відповідача, яка самостійно здійснює догляд за дитиною, стан її здоровя, відсутність у позивач а на утриманні інших осіб, стан його здоровя та фінансові можливості, з чим погоджується і судова колегія.

Інші доводи відповідача ОСОБА_3, що стосуються того, що позивач у період з вересня 2015 року по березень 2017 року провів погашення кредиту, отриманого на придбання автомобіля, в тому числі у березні 2017 року разовим платежем у розмірі 156131,55 грн., висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_7