Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2309/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 59 Доповідач Микитюк О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Борисюка Р.М.

ОСОБА_1

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом

Житомирського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплаченої допомоги по безробіттю

за апеляційною скаргою Житомирського міського центру зайнятості

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 липня 2017 року,

встановила:

У березні 2017 року Житомирський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 782грн.30 коп. коштів, отриманих як допомога по безробіттю. В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 з 27.08.2000року по 11.09.2001 року перебував на обліку як безробітний і отримував відповідну допомогу. У вересні 2016 року з листа Пенсійного фонду України у Житомирській області стало відомо про те, що під час перебування на обліку відповідач працював і приховав цей факт, в звязку з чим безпідставно отримав допомогу по безробіттю за період з 01 лютого по 19 серпня 2001 року. Добровільно кошти не повернув.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 липня 2017 року у позові відмовлено за пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі Житомирський міський центр зайнятості просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що позовна давність розпочинається з дня, коли йому стало відомо про те, що відповідач працював під час отримання допомоги по безробіттю, а саме 09.09.2016 року.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 (і.н.) з 27.08.2000року по 11.09.2001 року перебував на обліку як безробітний у Житомирському міському центрі зайнятості і отримував допомогу по безробіттю. У заяві про надання йому статусу безробітного він зазначив, що не має інших доходів і у разі зміни обставин зобовязується своєчасно сповістити про це службу зайнятості.

09.09.2016 року Житомирський міський центр зайнятості отримав листа Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому повідомлялося про те, що під час отримання допомоги по безробіттю ОСОБА_2 (і.н.) працював у Дитячій музичній школі №5. Актом розслідування №1043 від 07 жовтня 2016 року встановлено, що відповідач дійсно працював у період з 01.02.2012 року по 16.04.2001 року, що підтверджено наказами про прийняття на роботу і звільнення з роботи. За вказаний період ОСОБА_2 отримав допомогу по безробіттю в розмірі 782грн.30 коп.

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнобовязкове державне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартість наданих особі соціальних послуг внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та соціальних послуг.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст.ст.256,257ЦК України). Як передбачено ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Оскільки відповідач не виконав покладеного на нього законом обовязку повідомити службу зайнятості про те що у нього змінилися обставини і він працює, а відповідач довідався про порушення свого права 09.09.2016 року, перебіг позовної давності почався з цієї дати і трирічний строк на день подання позовної заяви не сплинув.

Висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи і суперечить нормам матеріального права. Отже, рішення належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Відповідач є інвалідом другої групи, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір компенсується за рахунок держави (ч.2 ст.88 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Житомирського міського центру зайнятості задовольнити.

Скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 липня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Житомирського міського центру зайнятості надмірно виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 782грн.30коп.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили

Головуюча: Судді: