23 серпня 2017 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/7112/17
Провадження № 2/243/3608/2017
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.,
при секретарі судового засідання Кобець О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
09.08.2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 (Леніна) м. Словянська Донецької області на підставі договору купівлі - продажу від 05.05.2001 року. Окрім позивача, у належній йому квартирі зареєстрований його син ОСОБА_2, який з грудня 2001 року в указаній квартирі не проживає, оскільки виїхав до Росії, зареєструвався там, та постійно проживає, його речей в квартирі немає. Позивач має намір розпоряджатися своєю власністю, але реєстрація місця проживання відповідача йому заважає.
Позивач зазначає, що оскільки відповідач не проживає у належній йому квартирі з 2001 року та не проживає в ній по теперішній час, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, він втратив право користування вказаним житловим приміщенням, та просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 23 у будинку № 11 по вул. Університетській (Леніна) м. Словянська Донецької області.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, позивач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав.
Представник третьої особи Словянської міської ради в судове засідання не зявився, від третьої особи надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника, просили ухвалити рішення на розсуд суду, з урахуванням наявних у справі матеріалів.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1740, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купив однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (Леніна) м. Словянська Донецької області. (а. с. 4)
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42278619 від 14.08.2015 року, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (Леніна) м. Словянська Донецької області. (а. с. 5)
Згідно з довідкою про забезпечення житловою площею, виданою головою «ЖБК № 1» ОСОБА_6, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 (а. с. 10)
У відповідності до акту б/н від 25.05.2017 року, складеного головою «ЖБК № 1» ОСОБА_6, у присутності сусідів ОСОБА_7, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3, та ОСОБА_8, що мешкає за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_2 не проживає у вказаній квартирі АДРЕСА_5, з 2001 року по теперішній час, його речей у помешканні немає. (а. с. 8)
Відповідно до довідки, виданої головою «ЖБК № 1» ОСОБА_6, у квартирі АДРЕСА_5 зареєстрований ОСОБА_2, але не проживає з 2001 року. (а. с. 9)
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.
Частинами першою та другою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леніна) м. Словянська Донецької області з 2001 року, тобто вже 16 років, відповідач самостійно покинув зазначену квартиру та перестав в ній проживати, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач ОСОБА_2 має бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування квартирою № 23 у будинку № 11 по вул. Університетській (Леніна) м. Словянська Донецької області перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Словянської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВА 189563, виданий Словянським МВ УМВС України в Донецькій області 23.01.1996 року, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 23 у будинку № 11 по вул. Університетській (Леніна) м. Словянська Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.
Суддя
Словянського міськрайонного суду ОСОБА_9