Справа № 199/3598/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20.11.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська

в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

секретаря Куземи О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за обєднаними в одне провадження позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дніпровська міська рада, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, та позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_1, Державна архітектурно-будівельна інспекція у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку по вул. Манкевича,32 в м.Дніпрі на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2005 року, її право власності зареєстровано належним чином. Відповідач є власником іншої 1/2 частини будинку на підставі зазначеного рішення суду, проте, його право власності в установленому порядку не зареєстроване. Відповідач перешкоджає позивачу у користуванні її власністю, внаслідок чого вона вимушена звертатись до суду. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 січня 2016 року її позовні вимоги були задоволенні частково, а саме позивач була вселена в житловий будинок , розташований за адресою м.Дніпро, вул. Мнкевича,32, в частині позовних вимог про розподіл домоволодіння в натурі було відмовлено, оскільки житловий будинок зазнав самочинної реконструкції та питання щодо поділу зазначеного домоволодіння можливо розглядати після визнання права власності на самовільно збудовані обєкти.

Так позивач зазначає, що відповідач самовільно проводить будівельні роботи з будівництва надбудови над житловим будинком, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач, як співвласниця, не надавала згоду на проведення будь яких будівельних робіт та посилаючись на те, що через ці самовільні прибудови вона позбавлена можливості виділити свою частину будинку в натурі, крім того вважає, що незалежно від того яка частина належить їй, перший чи другий поверх, вхід на третій поверх (монсардний), що і є обєктом самочинного будівництва, буде проходити через її територію, що не влаштовує позивача. Позивач вважає, що при здійсненні самовільного будівництва відповідачем були порушені будівельні норми, тому що під час її мешкання в будинку на першому поверсі була тріщина, що загрожує життю,тобто на її думку будинок не відповідає будівельним нормам. У звязку з чим позивачк просить суд зобовязати відповідача по справі знести самовільно побудовану кімнату на другому поверсі площею 7,4 кв.м. та третій мансардний поверх в житловому будинку В-2 по вул. Манкевича,32, у м.Дніпрі.

У свою чергу третя особа ОСОБА_3, як третя особа, заявила самостійні вимоги на предмет спору, в обґрунтування яких зазначила,що домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Манкевича, 32 належало її батькам. Після смерті батьків вона з братом ОСОБА_4 успадкували цей будинок в порядку спадкування за законом по 1/2 його частині. Оскільки у неї з братом не було домовленості щодо розподілу будинку в натурі, то вона вимушена була звернутись до суду з позовом про розподіл будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 1990 року за нею було визнано право особистої власності на 32/100 частин будинку. При цьому вона відмовилась від виплати їй грошової компенсації різниці частки та за ОСОБА_4 було визнано право власності на 68/100 частин будинку.

05 серпня 1992 року ОСОБА_4 подарував за договором дарування належні йому 68/100 частин будинку своєму сину, відповідачу по справі ОСОБА_2. На час ухвалення рішення та дарування спірне домоволодіння складалось з глинобитного, обкладеного цеглою житлового будинку А-1 житловою площею 28,7 кв.м. За рішенням суду ОСОБА_3 - власнику 32/100 частин було виділено на праві особистої власності в житловому будинку А-1 приміщення житлових кімнат 1-4 та 1-5, огорожа № 1,3. Власнику 68/100 частин будинку було виділено приміщення 1-2, 1-3, 1-6, а - веранда, Б - сарай, В - погріб, Г - вбиральня, К - колодязь, огорожа № 2, огорожа № 1,3. Також рішенням суду було визначено порядок користування земельною ділянкою. ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 311 кв.м., прилеглої до вул. Манкевича з південної сторони ділянки. У користування ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка площею 311 кв.м. Земельна ділянка площею 34 кв.м. була залишена в загальному користуванні.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 12.01.1990 року було дозволено побудування тамбуру до спірного будинку розміром 1,5 х 2,0 м. Після розподілу будинку в судовому порядку питання про прибудову тамбуру необхідно було вирішити у встановленому порядку.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 20.03.1992 р. № 168/8 дозволено ОСОБА_4 капітальний ремонт належної йому частини будинку по вул. Манкевича, 32 зі збільшенням розмірів до 7,5 х 8,0 х 10,0 м не ущемляючи інтересів співвласника, та узаконити сараї Б і Г.

Після виконання капітального ремонту будинку він мав бути зданий в експлуатацію. Згодом ОСОБА_2 зруйнував належну йому частину будинку. Оскільки належна ОСОБА_2 частина будинку знаходилась та мала один дах з належною ОСОБА_3 частиною будинку, мала суміжну стіну, то руйнуючи свою частину будинку, ОСОБА_2 зруйнував і належну їй частину. Тобто пошкодив належне їй майно.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради від 22.01.1999 р. № 9/9 встановлено, що дарована частина будинку А-1 повністю знесена. Вздовж стін старого будинку побудовано новий двоповерховий житловий будинок В-2. На цій же ділянці переобладнані із сараїв гаражі Г та Д.

Вказаним рішенням акт прийомки житлового будинку В-2 по вул. Манкевича, 32 затверджено в кількості 4-х житлових кімнат площею 85,6 кв.м., оформлено право власності на веранду в-1 (1-1), гаражі Г, Д. В зв'язку з тим, що по домоволодінню мали місце суперечки, питання належності житлового будинку В-2, веранди в-1 та затвердження акту частки по вул. Манкевича, 32 було рекомендовано вирішити через суд.

ОСОБА_2 здійснене самочинне будівництво житлової кімнати 1-11 площею 7,4 кв.м. на другому поверсі та здійснене самочинне будівництво третього мансардного поверху житлового будинку літ. В.

Третя особа зазначає, що при здійсненні самочинного будівництва відпвідач зруйнував повністю належні їй приміщення, які складали її частину будинку. Крім того, вказане самочинне будівництво, її думку, здійснено ОСОБА_2 з істотним порушенням будівельних норм і правил, без відповідного дозволу та без її, як співвласника

32/100 частин домоволодіння, на то згоди.

Третя особа посилається також на те, що самовільно побудована відповідачем житлова кімната на другому поверсі та третій мансардний поверх розташовані таким чином, що повністю нависають над земельною ділянкою, частина якої перебуває у її користуванні та де мала би стояти належна їй частина житлового будинку А-1, який зруйнувано відповідачем. У звязку з чим, ОСОБА_3 просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю, шляхом знесення самочинно побудованої житлової кімнати 1-11 площею 7,4 кв.м. на другому поверсі та знести здійснене самочинне будівництво третього мансардного поверху житлового будинку літ. В, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Манкевича, буд. 32.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та не заперечували проти вимог третьої особи ОСОБА_3.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти первісного позову та проти вимог третьої особи.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник підтримали позовні вимоги позивача та просили суд задовольнити їх самостійні вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представники третіх осіб Дніпровської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявились, про причини не явки суду не повідомили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3,15,16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Збудований обєкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови обєкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2005 року, за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності по 1/2 частині житлового будинку літ. В-2 у домоволодінні № 32 по вул. Манкевича у місті Дніпропетровську. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 1990 року ОСОБА_3 було виділено в натурі 32/100 частин будинку літ. А-1 по вул. Манкевича,32 в м. Дніпропетровську, і яка є співвласницею вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 5.06.1986 року, що встановлено вказаним рішенням суду. Цим же рішенням суду було визначено порядок користування земельною ділянкою, а саме ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку площею 311 кв.м., прилеглої до вул. Манкевича з південної сторони ділянки. В користування ОСОБА_4 була виділена земельна ділянка площею 311 кв.м. Земельна ділянка площею 34 кв.м. була залишена в загальному користуванні.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року, яке набрало законної сили встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 здійснене самочинне будівництво житлової кімнати 1-11 площею 7,4 кв.м. на другому поверсі та здійснене самочинне будівництво третього мансардного поверху житлового будинку літ. В-2.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

15 червня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на земельну ділянку що розташована за адресою місто Дніпро, вул. Манкевича,32, кадастровий номер :01:294:0023.

Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що перебудова здійсненого самочинного будівництва неможлива, а знесення самочинного будівництва є єдиним можливим способом захисту її порушених прав, оскільки знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі, передбачені законодавством України, заходи реагування.

Третя особа по справі, які заявляє самостійні вимоги на предмет спору, взагалі не надала суду належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України порушення її прав відповідачем, а саме тому, що відповідач зруйнував частину її будинку та тугому факту, що самовільно побудоване нерухоме майно нависає над земельною ділянкою, яка надана їй у користування згідно рішення суду.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку зясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність. За необхідності зясування вказаних питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначати експертизи, однак, під час судового розгляду питання про призначення експертизи сторонами не ставилось на розгляд суду.

Таким чином, ні позивачем, ні третьою особою суду не доведено, що спірні обєкти самочинного будівництва можна відокремити від інших споруд та чи не вплине знесення окремих його частин на міцність і безпечність самого будинку.

Враховую вищевикладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог як позивача по справі, так і третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок сторін які їх понесли.

Керуючись ст.ст. 376,391 ЦК України, ст.ст.10, 60, 130, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна,а також у позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва,- відмовити.

Судові витрати покласти на позивача та третю особу, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, що не були присутні при його проголошенні,- у той же строк з часу отримання копії рішення.

Суддя