Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5914/17 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 8 Доповідач Микитюк О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

за апеляційною скаргою виконавчого комітету Житомирської міської ради

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2017 року,

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 Просила визнати за ними за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_1 по ? частині за кожним. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі дозволу виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19 жовтня 2004 року разом із сином вселилися у спірну квартиру, проживають в ній до цього часу, добросовісно, відкрито і безперервно користуються нею.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Житомирської міської ради просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує на те, що квартира є власністю територіальної громади м.Житомира в особі Житомирської міської ради, у користування позивачки надавалась тимчасово.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як розяснено у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності.

Як встановлено ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про часткове скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, листом від 19.10.2004 року №18/5884 заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_3 повідомив начальника ВЖРЕП №10, паспортну службу та ОСОБА_1 про надання дозволу на заселення ОСОБА_1 та її сімї в складі двох осіб у АДРЕСА_2 тимчасово, до вирішення питання постійного місця проживання з реєстрацією на один рік. З того часу ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі, проживає в ній, здійснює зобовязання наймача цього житла, а саме утримує це житло, здійснює його ремонт, вносить плату за користування житлом та сплачує комунальні послуги (а.с.43-45).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договору найму тощо) виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність володіння полягає у тому, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Оскільки з моменту вселення позивачці було достеменно відомо, що вона користується квартирою, у якої є власник - територіальна громада в особі Житомирської міської ради, і користування є титульним (договір житлового найму), висновок про обґрунтованість позову не відповідає обставинам справи і суперечить нормам матеріального права. Отже, рішення належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради задовольнити.

Скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у позові за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Житомирської міської ради судовий збір в розмірі 704грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Судді: