АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1804/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/789/1250/17 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2014 року в справі за поданням відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року відділ державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 посилаючись на те, що остання ухиляється від виконання судового рішення про стягнення із неї боргу.

Ухвалою Бучацького районного суду від 24 вересня 2014 року подання відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції задоволено:

- обмежено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, жительку м. Бучач Тернопільської області, вул. Баштова, 19 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання відділу ДВС Бучацького районного управління юстиції, посилаючись на те, що вона ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що ухвала суду є незаконною оскільки державним виконавцем не подано жодних доказів щодо його умисного ухилення від виконання боргових зобов'язань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши ОСОБА_2 та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість судової ухвали, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Задовольняючи подання відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_2 не виконує боргові зобов'язання, а тому з метою забезпечення виконання боргових зобов'язань її слід обмежити в праві виїзду за кордон.

Вищевказаний висновок не відповідає обставинам справи та зроблено його з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції перебувало виконавче провадження з виконання рішення Бучацького районного суду про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ Надра 11762,68 грн. (а.с. 2).

До подання державної виконавчої служби про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, головний державний виконавець долучив лише виконавчий лист (а.с.2).

В справі відсутні будь-які докази про відкриття виконавчого провадження, як і докази про дії, які вчинені державним виконавцем з виконання вказаного виконавчого листа .

У відповідності до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішення звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи, або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Таким чином, в контексті вищезазначених норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення боржника, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, суд апеляційної інстанції -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду від 24 вересня 2014 року скасувати.

Відмовити в задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Бучацького районного управління юстиції про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4