АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леончук Ірина Аркадіївна про визнання договору дарування удаваним та переведення прав і обов'язків покупця,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник проти апеляційної скарги заперечили, вважаючи ухвалу суду законною.

Інші учасники в судове засідання інстанції не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів того, що існує реальна загроза відчуження майна відповідача, яке є предметом спору і невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання договору дарування удаваним та переведення прав і обов'язків покупця та просив суд визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 удаваним із застосуванням до договору дарування правил, що регулюють договір купівлі-продажу; перевести на позивача права та обов'язки покупця за фактично укладеним між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу 19/100 частин зазначеної квартири, стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 визначену сторонами у п. 2 спірного договору вартість 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 7700 грн.

07 вересня 2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову та просив суд накласти арешт на спірну частину квартири, заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належної частини квартири, а також передавати спірне майно в іпотеку чи закладати під заставу, посилаючись на те, що не вжиття таких заходів в подальшому може утруднити виконання рішення суду, оскільки власник 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 здійснює дії, направлені на відчуження спірного нерухомого майна.

21 серпня 2017 року позивач знову звернувся до суду із заявою про забезпечення позову з тих самих підстав.

5 вересня 2017 року, ОСОБА_1 втретє звернувся до суду із аналогічною завою.

З матеріалів справи слідує,що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2017 року відкрито провадження по даній справі.

Ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2017 року та від 21 серпня 2017 року заяви позивача про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року була скасована, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно зі ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів кому на даний час належить на праві власності 19/100 частин спірної квартири.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на те майно, з приводу якого ним заявлено позовні вимоги, вказуючи при цьому на те, що у разі відчуження спірного майна в подальшому виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднути виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, та повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів та інших осіб.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставини, які підлягали встановленню при вирішення питання про забезпечення позову, що призвело до передчасного висновку, в зв'язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду заслуговують на увагу, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2017 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: