АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/1140/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2806/17Головуючий у 1-й інстанції Науменко Н. Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Триголов В.М., Гальонкін С.А.

за участю секретаря Гнатюк О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати заповіт померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (його тітки), складений 10 листопада 2011 року та посвідчений секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області ОСОБА_5, нікчемним з підстав порушення вимог закону щодо його форми та посвідчення.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що заповіт є нікчемним оскільки секретар Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області не мав права його посвідчувати, так як село Омельниче відноситься до підпорядкування Козельщинської селищної ради, на території якої є державна нотаріальна контора. Окрім того, у заповіті не зазначені причини, з яких ОСОБА_4 не могла підписати заповіт особисто, у заповіті також відсутні відомості про особу, яка підписала заповіт, а також про свідків.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано заповіт померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 від 10 листопада 2011 року, посвідчений секретарем Лутовинівської сільської ради - нікчемним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на обставини викладені у позові, та вказував, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення позивача, його представника, свідка ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не надано правову оцінку довіреностям, які були надані як доказ письменності заповідача та іншим доказам по справі.

Позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи повторно не з'явився у судове засідання. Повторно ОСОБА_8, його представник за довіреністю, подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на хворобу ОСОБА_2 До повторної заяви долучені довідки Лутовинівської АЗПСМ, згідно яких ОСОБА_2 проходить лікування на денному стаціонарі.

Представники ОСОБА_3 заперечували проти задоволення клопотання, вважали такі дії позивача та його представника недобросовісним користуванням своїми процесуальними правами.

Заслухавши думку учасників розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справ без участі позивача ОСОБА_2, зважаючи на строки розгляду справи, встановлені ч.1 ст.303-1 ЦПК України, а також на те, що ОСОБА_2 має представника за довіреністю (т.2 а.с.188), який не повідомив про наявність у нього поважних причин для неявки до суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, яка проживала в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.239).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 10 листопада 2011 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району ОСОБА_5, реєстровий номер №150, згідно якого заповіла все своє майно, а саме: дім, присадибну ділянку, господарські будівлі та два паї, що знаходяться в ТОВ АФ «Добробут», ОСОБА_3 (т.1 а.с.7).

За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, вказаний заповіт зареєстровано 17.11.2011 року Полтавською філією ДП «Інформаційний центр» (т.1 а.с.9) .

21.01.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Козельщанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та в цей же день державним нотаріусом було зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу (т.1 а.с.11).

08.07.2015 року ОСОБА_2, як спадкоємець за законом, подав до Козельщанської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, а 04.09.2015 року - заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.8).

Постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріальної контори від 04 вересня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку із наявністю заповіту ОСОБА_4, посвідченого Лутовинівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області 10 листопада 2014 року за реєстром № 150, який є чинним та позбавляє права на спадкування усіх спадкоємців законом, у тому числі ОСОБА_2 (т.1 а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що секретар Лутовинівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області ОСОБА_5, на яку рішенням Лутовинівської сільської ради № 14 від 19.11.2010 року покладено обов'язки по реєстрації актів цивільного стану та вчинення нотаріальних дій, в межах наданих їй повноважень відповідно до вимог ст.37, ст.41 ЗУ «Про нотаріат», п.7 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, мала право на посвідчення заповіту ОСОБА_4, а сам заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку посвідчення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

За правилами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до вимог ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчу вальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Аналогічні приписи містяться у пунктах 16, 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинної на час посвідчення заповіту).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу в момент вчинення правочину.

У пунктах 4 і 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам відповідно до ст.215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову у цьому.

Як вбачається з матеріалів справи, Козельщинським районним судом Полтавської області розглянутий по суті спір за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту ОСОБА_4 від 10 листопада 2011 року недійсним.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 12 січня 2016 року відмовлено в задоволенні даного позову (т.1 а.с.128-133).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області залишеним без змін ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року (т.1 а.с.219-220) виключено з мотивувальної частини рішення посилання місцевого суду на те, що відсутність у заповіті даних особи, яка підписала заповіт замість заповідача, не є суттєвим для визначення дотримання форми заповіту, а також виключено посилання на те, що складений заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку посвідчення. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с.77-80).

У наведеній справі судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що ОСОБА_4 на час складання заповіту була неписьменною і не вміла читати, оспорюваний заповіт правомірно посвідчений секретарем Лутовинівської сільської ради у межах його повноважень.

У справі, що розглядається (про встановлення нікчемності заповіту) зазначені три правові підстави, передбачені ч.1 ст.1257 ЦК України для встановлення нікчемності заповіту:

- у заповіті відсутній запис про причини, з яких заповідач не могла його підписати особисто;

- у заповіті відсутні відомості про свідків, а також не зазначено місце проживання особи, яка підписала заповіт замість заповідача;

- секретар Лутовинівської сільської ради не мав права посвідчувати заповіт.

Разом з тим, в апеляційній скарзі основа частина доводів і посилань на докази стосуються виключно питання спроможності ОСОБА_4 читати і писати, у зв'язку з чим заперечується законність застосування положень ч.4 ст.207, ст.1248, ст.1253 ЦК України.

Відповідно до приписів ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року і передаючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції в ухвалі від 23 вересня 2017 року зробив висновок, що питання про писемність ОСОБА_4, відсутність у неї хвороб чи інших вад, які б заважали їй особисто підписати заповіт, відноситься до предмету доказування у спорі про недійсність заповіту, і з таких підстав не може бути встановлена нікчемність заповіту (т.2 а.с.145 і зворот).

Таким чином, наведені доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони виходять за межі належного для цього виду спору способу захисту, а також є перевіреними і спростованими рішеннями судів, які набрали законної сили.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення форми заповіту (у заповіті відсутній запис про причини, з яких заповідач не могла його підписати особисто; у заповіті відсутні відомості про свідків, а також не зазначено місце проживання особи, яка підписала заповіт замість заповідача) колегія суддів визнає, що суд першої інстанції виконав вимоги ст..212 ЦПК України і у відповідності до приписів до п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України у своєму рішенні навів обґрунтований і вичерпний аналіз доказів, які взяв до уваги та які відхилив.

Колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції про те, що з урахуванням встановлених фактичних обставин щодо складання заповіту саме по собі невнесення у заповіт відомостей про свідків і про особу, яка його підписала, не може бути підставою для встановлення його нікчемності.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: С.А. Гальонкін

В.М. Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов