Ухвала іменем україни
29 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Мазур Л.М.,

Мостової Г.І., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 10 тис. грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалась на те, що перебувала в шлюбі із ОСОБА_4, який відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2014 року був розірваний. У шлюбі народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на утриманні позивача. Відповідач не надає постійної матеріальної допомоги на утримання дітей.

ОСОБА_4 визнав позовні вимоги в частині оплати ліків для дітей, просив задовольнити позов частково.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, розмірі 10 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2014 року.

У шлюбі в них народились діти: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року із ОСОБА_4 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 650 грн щомісячно, починаючи з 12 листопада 2014 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно; на неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 650 грн щомісячно, починаючи з 12 листопада 2014 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09 березня 2028 року включно. Також стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2 500 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до копій медичних документів, неповнолітні діти періодично знаходилися на лікуванні з 01 лютого 2015 року до 30 травня 2016 року, на яке було витрачено 3 263 грн 62 коп., що вбачається із копій касових чеків.

Із копій довідок Стоматологічного кабінету «ВиДиДент» вбачається, що неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було проведено оперативне лікування, вартість якого склала 4 320 грн.

Відповідно до копій квитанції за навчання неповнолітнього ОСОБА_6 в ЦДО «Вундеркинд» за період з 01 вересня 2015 року до 30 травня 2016 року було сплачено 4 500 грн.

Із копії довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 26 травня 2016 року вбачається, що за період з 23 березня 2015 року до 23 травня 2016 року ОСОБА_3 отримала аліменти від ОСОБА_4 в загальній сумі 23 800 грн.

Відповідно до копій квитанцій ОСОБА_4 сплатив на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 27 100 грн.

Відповідно до довідки Центру зайнятості Суворовського району від 07 червня 2016 року ОСОБА_4 на обліку як безробітний не перебуває.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, 04 жовтня 2014 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_7

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач надала належні письмові докази необхідних додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим та враховуючи положення ст. 185 ЦК України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Проте з висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Разом із тим обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття ст. 180 СК України покладається на обох батьків, а розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, покладаючи на відповідача обов'язок нести додаткові витрати в розмірі 10 тис. грн із понесених позивачем витрат у розмірі 12 083 грн не встановив та не зазначив у судовому рішенні обставин, ураховуючи які, здійснено таких розподіл між батьками.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, а неповнота встановлених обставин може бути усунута під час апеляційного перегляду, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Одеської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: Є.П. Євграфова

Л.М.Мазур

Г.І.Мостова

О.В. Попович