Справа № 433/1860/12
У Х В А Л А

Іменем України

29.11.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Покровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України особи (боржника) до виконання аліментних зобовязань, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Покровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 до виконання аліментних зобовязань.

В обґрунтування даного подання заявник вказав, що на виконанні у Покровському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження №46188517 по примусовому виконанню виконавчого листа №433/1860/12 від 24.12.2012 року, виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2 в розмірі ? частки доходу щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Виконавче провадження відкрито 26.01.2015 року. Боржник є громадянином України, добровільно рішення суду не виконує, кошти на утримання дітей не сплачує, що підтверджується відсутністю квитанцій про сплату аліментів за весь період перебування в/л на виконанні. Боржник мешкає за адресою: с. Катеринівка, вул. Молодіжна, 5 Покровського району Дніпропетровської області, яка вказана у виконавчому документі, відомості щодо його працевлаштування відсутні, допомогу у центрі зайнятості, а також дохід у вигляді пенсії, іншого виду доходів, з якого можливо провести утримання, не отримує. Боржник неодноразово викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості, попереджався про кримінальну відповідальність за ст.164 КК України, але заходи щодо відшкодування заборгованості не вживає, що свідчить про те, що боржник ухиляється від сплати аліментів. З метою уточнення інформації про майновий стан боржника державним виконавцем були направлені запити до реєструючих органів для поточного встановлення майнового стану, яке на праві власності належить боржнику. Також направлено запит до Державної податкової служби України та до Управління Пенсійного фонду України. В результаті вжитих заходів встановлено відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення органами державної виконавчої служби. Тому заявник просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання зобовязань згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області №433/1860/12 від 24.12.2012 року про стягнення аліментів.

Представник Покровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, згідно наданого клопотання прохає справу слухати у відсутність представника, рішення просить винести на розсуд суду.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян на виїзд і в'їзд на територію України, порядок оформлення для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника має звертатись державний виконавець лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань під час примусового виконання рішення суду.

Втім, а ні подання державного виконавця, а ні матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язання за рішенням суду.

Так, 26.01.2015 року державним виконавцем Покровського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №433/1860/12 від 24.12.2012 року, виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ? частки всіх видів доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму, починаючи з 25.02.2014 року (а.с.6).

У поданні державний виконавець зазначає, що боржник неодноразово викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості, попереджався про кримінальну відповідальність за ст.164 КК України, однак, в матеріалах справи наявна лише одна копія виклику державного виконавця, направленого ОСОБА_1 27.01.2015 року за адресою: с. Катеринівка, вул. Молодіжна, 5 Покровського району Дніпропетровської області.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 дійсно проживає за даною адресою, і що він дійсно отримав виклик державного виконавця та має намір і може ухилитися від виконання рішення суду шляхом виїзду за межі України та має для цього закордонний паспорт.

Отже, на момент звернення до суду державного виконавця з даним поданням факт ухилення боржника від виконання аліментних зобовязань повинен бути обєктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Державним виконавцем взагалі не було перевірено місце реєстрації, дійсне місце проживання боржника, не було вчинено всіх необхідних можливих дій щодо спонукання боржника до виконання аліментних зобовязань.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, необхідно надати докази, що дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Однак, всупереч наведених вимог, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх зобов'язань, як того вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що дійсно боржник свідомо не виконує належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість подання та вважає за необхідне відмовити у його задоволенні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання державного виконавця Покровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України особи (боржника) до виконання аліментних зобовязань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4