__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/9570/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - Орган опіки та піклування

Київської районної адміністрації Одеської міської ради,

про надання дозволу на оформлення паспорта дитині для виїзду за кордон без згоди батька та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України

без згоди і супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31.10.2017 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на оформлення паспорта дитині для виїзду за кордон без згоди батька та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди і супроводу батька, в якому просить суд:

- надати дозвіл на оформлення малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорта для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, за межі території України малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року включно, до Арабської Республіки Єгипет.

Позивач - ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала без реєстрації шлюбу у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, за час перебування в яких вони мають спільну малолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка зазначила, що в подальшому у неї з відповідачем закінчились відносини, та відповідач перестав приймати участь у вихованні та догляді за дитиною, її розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток доньки не надає.

Малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як стверджує позивачка, проживає разом з нею - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, та знаходиться на її утриманні.

Як зазначено позивачем, вона - ОСОБА_1 на цей час має намір разом з донькою виїхати за кордон, а саме до Єгипту, з метою відпочинку та оздоровлення, поглиблення знань, розвитку творчих здібностей та розширення світогляду дитини. Однак, на її звернення до батька малолітньої доньки для отримання дозволу для виїзду за кордон, їй було безпричинно відмовлено, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, 01.12.2017 року надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позовних вимог, розгляд справи просить суд провести за його відсутності.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, однак 01.12.2017 року на електрону скриньку суду надійшла заяву, в якій представник третьої особи зазначив, що у вирішенні питання покладається на розсуд суду, при прийнятті рішення просить суд врахувати права та інтереси дитини, розгляд справи провести за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у відносинах, без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3, про що 14 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №7901, в графі матір вказано ОСОБА_1, в графі батько - ОСОБА_2.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також встановлено, що наразі, ОСОБА_1 має можливість разом з дочкою виїжджати за кордон у зв'язку з необхідністю забезпечити дитині відпочинок, оздоровлення, розширення їх кругозору, ознайомлення з культурою інших народів.

Однак, через нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками щодо виховання та забезпечення дитини, у позивача виникла складність в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон.

З огляду на це, суд знаходить, що відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачеві у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає: забезпечення належних умов для охорони здоров'я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного, та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-педагогічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»).

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до вимог ст.141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські праві не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ним уповноважені.

Відповідно до п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724) перетинання громадянами України державного кордону здійснюється за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, зокрема за паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до п.3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно п.4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07 травня 2014 року № 152 (в редакції постанови КМУ від 16 листопада 2016 року № 1001) паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки.

Згідно п.7 Порядку оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети одного з батьків. У разі оформлення, обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків та письмової згоди другого з батьків, яка надається під час подання документів. У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

Отже, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Судом враховується, що тимчасове перебування дитини - малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордоном, ознайомлення її з різними культурами, огляд архітектурних та інших визначних пам'яток буде сприяти освітньому вихованню та культурному розвитку дитини.

Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому , що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання . Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків , адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини здругим з батьків, порядку участі у вихованні дитини , а також зміну звичайного соціального , культурного , мовного середовища дитини , що впливає на її подальше життя , розвиток і виховання.

Судом враховується, що надані до суду документи не надають можливості встановити, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується.

Крім того, судом ураховується, що відповідачем визнані позовні вимоги.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, враховуючи виключно інтереси дитини, суд вважає за можливе: надати дозвіл на оформлення малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорта для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, за межі території України малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року включно, до Арабської Республіки Єгипет.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем в позові не заявлені вимоги щодо відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 292, 294 ЦПК України, Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 313 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про надання дозволу на оформлення паспорта дитині для виїзду за кордон без згоди батька та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди і супроводу батька - задовольнити.

Надати дозвіл на оформлення малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (актовий запис про народження №7901 від 14 серпня 2015 року складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції) паспорта для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, за межі території України малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (актовий запис про народження №7901 від 14 серпня 2015 року складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції) у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (уродженка міста Одеси, громадянка України, паспорт серії НОМЕР_1, виданий 09 лютого 2005 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1), без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року включно, до Арабської Республіки Єгипет.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом поданням до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи які не були присутніми під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.