АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Одинака О.О., Яремка В.В.

секретар Скакун К.В.

за участю: апелянта, представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Верхні Станівці Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності на будівлю за апеляційною скаргою прокурора Кіцманського місцевої прокуратури, в інтересах держави, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до територіальної громади села Верхні Станівці Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності на будівлю.

Позовні вимоги обгрунтовував слідуючими обставинами.

На підставі договору купівлі-продажу АВН №345831 він у 2000 році став власником будівлі будинку побуту в с.Верхні Станівці, вул.Шевченка, 1-А, Кіцманського району Чернівецької області. В період з 2007 року по 2008 рік ним було самовільно реконструйовано будівлю будинку побуту загальною площею 105,50кв.м у будівлю магазину з баром, загальною площею 105,50кв.м, а також у 2008 році було збудовано будівлю складу, яка знаходиться поряд з будівлею магазину. Вартість будівництва становить 112225грн. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі належить йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення. Будівництво відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, а також є безпечним для експлуатації.

22-ц/794/1269/ 2017р. Провадження № 718/2016/16 Головуючий у 1 інстанції Олексюк Т.І.

Категорія 59 доповідач Перепелюк І.Б

Позивач просив визнати за ним право власності на будівлю магазину (літ.А) з складом (літ.Б), що розташований в с.Верхні Станівці, вул.Шевченка 1-А, Кіцманського району Чернівецької області, загальною площею 105,50кв.м.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор Кіцманського місцевої прокуратури, в інтересах держави подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не досліджувалось питання, чи позивач звертався в установленому порядку з заявою про реєстрацію права власності та прийняття побудованих приміщень в експлуатацію.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення-скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам цивільного процесуального закону не відповідає.

Встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу АВН №345831 у 2000 році став власником будівлі будинку побуту в с.Верхні Станівці, вул. Шевченка, 1-А, Кіцманського району Чернівецької області. В період з 2007 року по 2008 рік ним було самовільно реконструйовано будівлю будинку побуту загальною площею 105,50 кв.м у будівлю магазину з баром, загальною площею 105,50 кв.м, а також у 2008 році було збудовано будівлю складу, яка знаходиться поряд з будівлею магазину. Вартість будівництва становить 112225грн. Будівництво відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, а також є безпечним для експлуатації. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі належить йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи право власності на спірну нежитлову будівлю, суд першої інстанції виходив із того, що позов визнаний відповідачем, що не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України - право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Так відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.п. 8, 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону № 3038-VI.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Оскільки ОСОБА_1 до компетентних органів із належною заявою про прийняття в експлуатацію добудованого нежитлового приміщення не звертався, а значить не реалізував своє право на введення в експлуатацію нежитлового приміщення, що свідчить про те, що його право не можна визнати порушеним.

Згідно Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента V країни №439/2011 від 8 квітня 2011 року та Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, зі змінами, внесеними «Постановою Кабінету міністрів України №750 від 08 вересня 2015 року» органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчену будівництвом закінчених будівництвом об»єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат.

Рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату може бути оскаржено до суду.

Отже сертифікат, що засвідчує відповідність обєкту вимогам проектної документації та будівельним нормам, стандартам і правилам, мала право видати тільки інспекція державного архітектурно-будівельного контролю.

Визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо у прийнятті такого обєкта в експлуатацію було відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта.

Отже, суд першої інстанції вирішив справу в порушення вимог норм матеріального права.

Приймаючи до уваги обставини справи, підстав для задоволення позову про визнання права власності на нежитлову будівлю за позивачем ОСОБА_1 не вбачається.

Неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, як і порушення або неправильне застосування норм процесуального права, у відповідності до положень п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.307,п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кіцманського місцевої прокуратури, в інтересах держави задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до територіальної громади села Верхні Станівці Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності на будівлю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

Вірно з оригіналом :