РІШЕННЯ

іменем України

23 листопада 2017 рокуСправа №451/936/17
Провадження № 2/451/466/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радехові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки (паї) в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2017 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовом, відповідно до якого просить визнати за ним право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

В обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, яка за життя заповіту не складала.

Після її смерті відкрилася спадщина, в склад якої увійшли, окрім іншого дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області і спадкоємцями першої черги за законом були мати померлої ОСОБА_6 та донька ОСОБА_3, які фактично прийняли спадщину.

Позивач вказує, що Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_5 у 2000 році, тобто після смерті спадкодавця.

Також, позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8, яка за життя заповіту не складала і спадкоємцем першої черги за законом була ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину.

Державний акт на право приватної власності на землю, яким посвідчується об'єм спадкової маси, виданий на ім'я ОСОБА_6 у 2000 році, тобто після смерті спадкодавця.

Окрім цього, ІНФОРМАЦІЯ_5 помирає батько позивача - ОСОБА_7 і спадкоємцями за законом є позивач, ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Державний акт на право приватної власності на землю, яким посвідчується об'єм спадкової маси, виданий на ім'я ОСОБА_7 у 2000 році, тобто після смерті спадкодавця.

Як вказує позивач, він проживав разом із спадкодавцями на момент смерті таких та вступив у фактичне володіння спадковим майном.

Поряд з цим, оскільки державні акти видані після смерті спадкодавців, нотаріус відмовляє позивачу у оформленні його спадкових прав, від так у нього відсутні дієві методи захистити свої невизнані права у позасудовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві (а.с.2). Окрім цього наголосив, що окрім сторін, претендентів на спадкову масу більше не має. Також зазначає, що чоловік ОСОБА_6, як можливий претендент на спадкову масу, помер у 80-х роках. Позов підтримує та просить задоволити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, надавши до суду заяви про визнання позову, клопотали про розгляд справи за їх відсутності (а.с.31-32).

Також і представник відповідача, надавши до суду заяви про визнання позову, просив розгляд справи здійснити за його відсутності (а.с.33,46).

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши подані докази на підтвердження позовних вимог, виходячи із роз'яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 померла 12 червня 1994 року, а ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.16-18).

Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_9, регулюються чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР.

У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

За нормами ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини не має в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом констатовано, що після смерті ОСОБА_5, яка за життя заповіту не складала, відкрилася спадщина, в склад якої увійшли дві земельні ділянки загальною площею 2,2063 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області.

Право ОСОБА_5 на земельні ділянки посвідчено у Державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_1, який виданий 11.04.2000 року, тобто після смерті спадкодавця (а.с.8).

Із довідки Завидчанської сільської ради Радехівського району №185 від 06.07.2017 року вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом були мати померлої ОСОБА_6 та донька ОСОБА_3, які фактично прийняли спадщину та, в розумінні вимог ст.529 ЦК УРСР, онуки ОСОБА_3 (позивач) і ОСОБА_4 (відповідач) (а.с.4).

Не оформивши належним чином спадкових прав на майно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 помирає ОСОБА_6 (а.с.17).

Померлій, відповідно до Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_2, який виданий 11.04.2000 року, тобто після смерті спадкодавця (а.с.9), належало право на земельні ділянки загальною площею 2,1905 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району.

Відповідно до даних, викладених у довідці Завидчанської сільської ради Радехівського району №186 від 06.07.2017 року визначається, що спадкоємцями першої черги за законом були внуки і правнуки померлої - ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які проживали разом із спадкодавцем (а.с.6).

У подальшому, не оформивши належним чином спадкових прав на майно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 помирає ОСОБА_7 (а.с.16), який був батьком ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (а.с.27) та чоловіком ОСОБА_3 - сторін у справі (а.с.2).

Померлому, відповідно до Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_3, який виданий 11.04.2000 року, тобто після смерті спадкодавця (а.с.7), належало право на земельні ділянки загальною площею 2,2314 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району.

Як вбачається із довідки Завидчанської сільської ради Радехівського району №187 від 06.07.2017 року, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на момент смерті такого (а.с.5).

Також, із наявних в матеріалах справи доказів, що досліджені у судовому засіданні, вбачається, що відомості про відкриття спадкових справ після смерті спадкодавців у Спадковому реєстрі відсутні, а заповіти не посвідчувалися та не складалися (а.с.48-50).

За твердженням представника позивача та даних, викладених у поданих відповідачами заявах (а.с.31-32), ОСОБА_2 - позивач у справі, єдиний хто здійснив реальні дії з прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Наведене також зазначено в обґрунтуваннях наведених вище.

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За твердженням представника позивача, відсутність у ОСОБА_3 належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, унеможливлює реалізацію майнових прав заявника, як спадкоємця за законом, у позасудовому порядку.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймаються до уваги обставини визнання вимог відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також представником відповідача - Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, які надавши заяви із визнанням вимог, у судове засідання не з'явилися і така позиція сторін, із врахуванням обставин констатованих судом, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (ст.174 ЦПК України).

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

У розумінні вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209-212,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,0286 га та 1,1778 га, що розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,0380 га та 1,1525 га, що розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,2009 га та 1,0305 га, що розташовані на території Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, жительки с.Завидче Радехівського району, ОСОБА_4, жителя с.Завидче Радехівського району та Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області (с.Завидче Радехівського району Львівської області) на користь ОСОБА_2, жителя с.Завидче Радехівського району Львівської області 1766 гривень понесених ним судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.