Провадження № 22ц/790/5047/17 Головуючий 1-ї інстанції Горбунова Я.М.
Справа № 643/2347/17 Доповідач Бровченко І.О.
Категорія право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Харківська міська рада, про визнання права власності на нерухоме нежитлове майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним та відповідачем право власності на нерухоме нежитлове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договорів купівлі - продажу від 08 серпня 2005 року №1111 та від 08 серпня 2005 року №1114, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить у рівних частках нежитлова будівля літ. «А» по вул. Академіка Павлова, 120/4 у м. Харкові. Рішенням сесії Харківської міської ради №229/06 від 27 грудня 2006 року та змінами від 20 червня 2008 року №160/08 позивачу було надано земельну ділянку для експлуатації нежитлової будівлі. Позивачем та відповідачем за власні кошти реконструйовано нежитлову будівлю літ. «А» та побудовано літ. «Б-1», літ. «В-1» по вул. Академіка Павлова, 120/4 у м. Харкові, роботи були виконані без розробки проекту та отримання дозволу на початок будівельних робіт. Позивач та відповідач звернулись до суду для визнання права власності на самовільно побудовані будівлі. Рішенням суду визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частинах по 1/2 за кожним право власності на нежитлову будівлю майстерні літ. «А-1» по вул. Академіка Павлова, 120/4 у м. Харкові загальна площа якої складає 255,6 кв.м., на нежитлову будівлю майстерні літ. «Б-1» по вул. Академіка Павлова, 120/4 у м. Харкові загальна площа якої складає 28.9 м.кв, на нежитлову будівлю майстерні літ. «В-1» по вул. Академіка Павлова, 120/4 у м. Харкові, загальна площа якої складає 91,8 кв.м. 27 липня 2012 року право спільної сумісної власності за позивачем та відповідачем було зареєстровано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно. На приміщення майстерень видано технічні паспорти. Протягом 2015-2016 років позивачем та відповідачем було збудовано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1» загальною площею 66,1 кв.м, нежитлова будівля літ. «Д-1» загальною площею 61,5 за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120/4. Роботи по будівництву майстерень проводилися позивачем та відповідачем самотужки, за власні кошти в рівних частках, на відведеній земельній ділянці для обслуговування нежитлової будівлі з прибудовою, при цьому права третіх осіб не порушені. З метою введення в експлуатацію побудованих майстерень, позивач та відповідач звернулись до Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, але отримали відмову в прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом майстерень. З метою визначення та встановлення відповідності нежитлових будівель та споруд літ. «Е-1» та літ. «Д-1», розташованих за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120/4, позивач та відповідач звернулись до ФОП ОСОБА_3, який має відповідний досвід та кваліфікаційний сертифікат Серія АЕ №001595 від 22 лютого 2013 року. З технічного висновку ФОП ОСОБА_3Е вбачається, що технічні рішення, прийняті при будівництві нежитлових будівель літ. «Е-1» та літ. «Д-1» відповідають вимогам діючих норм та правилам державних стандартів будівельних, санітарних та протипожежних норм, нежитлові приміщення можуть експлуатуватися по призначенню. При таких обставинах, на думку позивача, нежитлові будівлі літ. «Е-1» та літ. «Д-1», розташовані за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120/4, збудовані у відповідності до вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови, що є підставою для визнання права власності на вказаний вище нежитлові приміщення, які були збудовані самочинно.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року позовну заяву задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частинах по 1/2 за кожним право власності на нежитлову будівлю майстерні літ. «Е-1», загальною площею 66,1 кв.м, нежитлову будівлю майстерні літ. «Д-1», загальною площею 61,5 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120/4.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повному обсязі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками в рівних частках нежитлової будівлі майстерні літ. «А-1» загальною площею 255,6 кв.м, нежитлової будівлі майстерні літ. «Б-1» загальною площею 28,9 м.кв, нежитлової будівлі майстерні літ. «В-1» загальною площею 91,8 кв.м по вул. Академіка Павлова, 120/4 у м. Харкові.

Рішенням сесії Харківської міської ради №229/06 від 27 грудня 2006 року та змінами від 20 червня 2008 №160/08 позивачу було надано земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі з прибудовою (автомагазину та площадки для технічного обслуговування автомобілів).

Протягом 2015-2016 років позивачем та відповідачем було збудовано нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля літ. «Е-1» загальною площею 66,1 кв.м, нежитлова будівля літ. «Д-1» загальною площею 61,5 кв.м за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120/4. Роботи по будівництву майстерень проводилися позивачем та відповідачем самотужки, за власні кошти в рівних частках, на відведеній земельній ділянці згідно рішення сесії Харківської міської ради № 229/06 від 27 грудня 2006 року.

Згідно листа Управління містобудування та архітектури Харківської ради № 2435/0/27-17 від 16 травня 2017 року, рішення Харківської міської ради стосовно надання земельної ділянки у власність або користування для розміщення, здійснення будівництва (реконструкції), збереження зазначених обєктів не приймались. Будь-які дії відповідно до Порядку вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 17 серпня 2011 року № 390/11, не виконувались.

Відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій нежитлових будівель літ. «Е-1» та літ. «Д-1», які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120/4, збудовані у відповідності до вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статті 376 ЦК України та тих обставин, що самочинне будівництво здійснено за рахунок коштів сторін по справі, згідно з технічним висновком можливо використовувати нежитлові будівлі літ. «Е-1» та літ. «Д-1», які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120/4, за призначенням, оскільки технічний стан їх конструкцій забезпечує надійну експлуатацію нежитлової споруди.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Ні зазначеними нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як розяснено у частині 2 пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у зв'язку з чим, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Вирішення питань, пов'язаних з самочинним будівництвом на території міста Харків, з метою визначення можливості збереження самочинного будівництва, надання земельних ділянок під самочинно збудовані об'єкти та будівництво яких розпочато самостійно здійснюється відповідно до Порядку вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом, затвердженого рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17 серпня 2011 року № 390/11 із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Харківської міської ради 16 сесія 6 скликання від 22 червня 2012 року № 753/12.

Питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Доказів про те, що позивач звертався до органів місцевого самоврядування для отримання будь-яких дозволів на побудову по вул. Академіка Павлова, 120/4 у м. Харкові, а також оформлення за сторонами права власності на нежитлові будівлі або користування земельною ділянкою для здійснення нового будівництва по вул. Академіка Павлова, 120/4 у м. Харкові у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що позивачем без будь-яких дозвільних документів здійснено самовільно побудову нежитлових будівель літ. «Е-1» та «Д-1» по вул. Академіка Павлова у м. Харкові на земельній ділянці, яка йому не виділялася в установленому законом порядку для здійснення будівництва.

Оскільки ОСОБА_2 не реалізував своє право на введення в експлуатацію нежитлових будівель шляхом звернення до компетентних органів, його право не можна визнати порушеним.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Харківська міська рада про визнання права власності на нерухоме нежиле майно відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -