АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/964/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1402/К/17 суддя Леонідова О.В.
Категорія - 47 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді Барильської А.П.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

із секретарем Кислиця І.В.,

за участі: представників третьої особи - ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5 господарства "Овен" ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою третьої особи - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 господарства "Овен" до ОСОБА_7, треті особи Комунальне підприємство "Парковка та реклама", відділ Держгеокадастру в Широківському районі Дніпропетровської області, фізична особа підприємець ОСОБА_1, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року Фермерське господарство "Овен" звернулось з позовом до ОСОБА_7, треті особи Комунальне підприємство "Парковка та реклама", відділ Держгеокадастру в Широківському районі Дніпропетровської області, фізична особа підприємець ОСОБА_1, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.09.2006 року між власником земельної ділянки ОСОБА_7 та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:005:0608, площею 4,6252 га (раніше площа 5, 6 га), розташованої на землях Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, строком на 10 років, який зареєстровано 07.09.2006 року за № 41. Умови договору позивач виконує своєчасно та належним чином. Проте 26.04.2016 року відповідач уклав договір оренди спірної земельної ділянки з ФОП ОСОБА_1, який зареєстровано КП «Парковка та реклама» 04.05.2016 року. Оскільки станом на дату укладення договору оренди з ФОП ОСОБА_1 спірна земельна ділянка перебувала в оренді позивача за договором оренди від 07.09.2006 року, відповідач не мав права повторно здавати в оренду земельну ділянку іншій особі.

Крім того, представник позивача посилався на те, що 07.09.2016 року між позивачем ФГ "Овен" та відповідачем поновлено договір оренди на земельну ділянку площею 4,6252 га, але зареєструвати цей договір сторони не мають можливості, оскільки не скасована державна реєстрація договору оренди цієї ж земельної ділянки між відповідачем та ФОП ОСОБА_1

В звязку із зазначеним представник позивача в уточненій позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги, визнати недійсним договір оренди землі та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 року позовні вимоги Фермерське господарство "Овен" задоволені.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:005:0608 площею 4, 6252 га від 26.04.2016 року, зареєстрований 04.05.2016 р. КП "Парковка та реклама", укладений між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_1.

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 14403071 від 04.05.2016 р., здійснений КП "Парковка та реклама" договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :05:005:0608 площею 4, 6252 га від 26.04.2016 року, укладений між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 господарства "Овен" 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить рішення суд першої інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції з тих підстав, що суд першої інстанції не дослідив належним чином договори оренди та не врахував, що ці договори містять різні обєкти оренди, а саме різні земельні ділянки.

Судом першої інстанції не зясовано в чому саме полягає незаконність договору оренди земельної ділянки від 26.04.2016 року та в чому він не відповідає вимогам законодавства.

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення переважного права позивача на поновлення договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_7, оскільки не було зясовано, чи звертався позивач до державного реєстратора з метою реєстрації свого права оренди за новим договором.

Крім того судом не враховано, що договір оренди між позивачем та відповідачем було укладено та підписано в 2005 році на 10 років, що свідчить про закінчення строку дії договору в 2015 році, не враховано, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є державним актом та не є елементом форми чи змісту правочину та відповідно у разі недотримання правил реєстрації не може бути підставою для визнання такого правочину недійним.

Також суд вирішив питання про права та обовязки осіб, не залучених до участі у справі, в даному випадку не було залучено державного реєстратора.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 є власником двох земельних ділянок, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,600 га, що розташовані на території КСП «Латівка» Новоселівської (перейменована на Новолатівську) сільської ради Широківського району Дніпропетровської області відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю II-ДП № 071313, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3133 (а.с.15).

07.09.2006 року між власником земельної ділянки ОСОБА_7 та позивачем було укладено договір оренди земельних ділянок площею 5.6 га., що розташовані на землях Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, строком на 10 років, який зареєстровано 07.09.2006 року за № 41 (а.с.13), що не оспорюються сторонами.

Пунктом 4 цього договору передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий термін, якщо жодна зі сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону за один місяць до закінчення терміну його дії. Умови договору позивач виконує своєчасно та належним чином, що не оспорюються сторонами та підтверджується видатковим касовим ордером від 16.09.2016 року про розрахунок позивача з відповідачем за 2017-2018 роки у розмірі 15000,00 грн. (а.с.64).

26.04.2016 року відповідач уклав договір оренди земельної ділянки з ФОП ОСОБА_1 площею 4,6252 га., кадастровий номер якої: :05:005:0608, розташованої на землях Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, строком на 15 років та зареєстровано КП «Парковка та реклама» 04.05.2016 року (а.с.57). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку :05:005:0608 зареєстроване право оренди 04.05.2016 року за орендарем ФОП ОСОБА_1М.(а.с.62).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з укладенням договору оренди земельної ділянки між відповідачем та ФОП ОСОБА_1 площею 4,6252 га., порушено право позивача на використання у господарській діяльності орендованої у відповідача земельної ділянки на час чинного договору станом на 04.05.2016 року, та вказаний договір оренди земельної ділянки укладений з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» і прав позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено матеріалами справи, 07.09.2006 року між власником земельної ділянки ОСОБА_7 та позивачем було укладено договір оренди земельних ділянок площею 5.6 га., що розташовані на землях Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, строком на 10 років, який зареєстровано 07.09.2006 року за № 41.

Пунктом 4 цього договору передбачене переважне право орендаря на поновлення договору на новий термін, якщо жодна зі сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону за 30 днів до закінчення терміну його дії.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та зі статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Як встановлено судом першої інстанції загальна площа земельних ділянок 5, 6 га (4,6252 га та 0,97 га), саме на ці земельні ділянки 07.09.2006р. він уклав договір оренди з позивачем - ФГ "Овен", так як відповідач мав один державний акт на дві ділянки, потім відповідач ОСОБА_7 отримав два Державні акти на право власності на землю на кожну земельну ділянку і на одну із переданих позивачу в оренду земельних ділянок площею 4, 6252 га в квітні 2016р. відповідач уклав договір оренди з ФОП ОСОБА_8, не розриваючи договір на цю земельну ділянку з позивачем.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 26 квітня 2016 року, укладеному між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_1, ФГ "Овен" не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, переважне право якого на поновлення договору оренди землі на новий строк передбачене договором оренди від 07.09.2006 року, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його право на використання зазначеної земельної ділянки. Отже, порушено право ФГ "Овен"на використання у господарській діяльності орендованої у ОСОБА_7 земельної ділянки.

Таким чином, оскільки у звязку з укладенням договору оренди земельної ділянки між відповідачем та ФОП ОСОБА_1 площею 4,6252 га., порушено право позивача на використання у господарській діяльності орендованої у відповідача земельної ділянки на час чинного договору станом на 04.05.2016 року, та вказаний договір оренди земельної ділянки укладений з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» і прав заявника, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином договори оренди та не врахував, що ці договори містять різні обєкти оренди, а саме різні земельні ділянки, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції в повній мірі досліджені матеріали справи та встановлено, що загальна площа земельних ділянок, що перебувають у власності відповідача становить 5, 6 га (4,6252 га та 0,97 га) та саме на ці земельні ділянки 07.09.2006 р. він уклав договір оренди з позивачем - ФГ "Овен", так як був один державний акт на дві ділянки. Згодом відповідач отримав два Державні акти на право власності на землю на кожну земельну ділянку і на одну із переданих позивачу в оренду земельних ділянок площею 4, 6252 га в квітні 2016 р. відповідач уклав договір оренди з ФОП ОСОБА_8, при цьому не розірвавши договір оренди на цю земельну ділянку з позивачем та порушив переважне право позивача на переукладення договору оренди зазначеної земельної ділянки.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не зясовано в чому саме полягає незаконність договору оренди земельної ділянки від 26.04.2016 року та в чому він не відповідає вимогам законодавства, оскільки судом вірно встановлено, що укладенням оспорюваного договору оренди земельної ділянки між відповідачем та ФОП ОСОБА_1, було порушено право позивача на використання у господарській діяльності орендованої у відповідача земельної ділянки на час чинного договору станом на 04.05.2016 року, та вказаний договір оренди земельної ділянки укладений з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» і прав заявника.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення переважного права позивача на поновлення договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_7, оскільки не було зясовано, чи звертався позивач до державного реєстратора з метою реєстрації свого права оренди за новим договором, так як пунктом 4 договору оренди земельної ділянки від 07.09.2006 року, який укладено між власником земельної ділянки ОСОБА_7 та позивачем, передбачене переважне право орендаря на поновлення договору на новий термін, якщо жодна зі сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону за 30 днів до закінчення терміну його дії. Таким чином, на момент укладення оспорюваного договору договір оренди земельної ділянки від 07.09.2006 року був чинний, та не настав строк, обумовлений п.4 вказаного договору, для вирішення питання про його подовження. Зясування питання щодо того, чи звертався позивач до державного реєстратора з метою реєстрації свого права оренди за новим договором, в даному випадку є передчасним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що договір оренди між позивачем та відповідачем було укладено та підписано в 2005 році на 10 років, що свідчить про закінчення строку дії договору в 2015 році, не враховано, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є державним актом та не є елементом форми чи змісту правочину та відповідно у разі недотримання правил реєстрації не може бути підставою для визнання такого правочину недійним не можуть, на думку колегії суддів, бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у статті 125 ЗК України, в редакції, чинній на момент укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_7 та позивачем встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, тобто у позивача таке право виникло 07.09.2006 року, та мало діяти 10 років, тобто до 07.09.2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вирішив питання про права та обовязки осіб, не залучених до участі у справі, а саме не було залучено державного реєстратора, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку позивач визначився з колом осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а залучення державного реєстратора не може вплинути на розгляд спору.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: