У х в а л а

іменем україни

22 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Кадєтової О.В.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Макарівського району Київської області в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року прокурор Макарівського району Київської області в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та остаточно просив визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 та витребувати домоволодіння з володіння добросовісних набувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом за № 1137, належне ОСОБА_3 домоволодіння від її імені було продано ОСОБА_7 фінансовою установою «Автоломбард Альянс іпотечних кредитів ОСОБА_9 і компанія». У вказаному договорі зазначено, що правовою підставою здійснення вказаного правочину була довіреність, посвідчена приватним нотаріусом 01 листопада 2007 року за № 786.

ОСОБА_3 у 2009 році зверталася до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння недійсним на підставі того, що довіреність № 786 від 01 листопада 2007 року для здійснення від її імені будь-якого відчуження належного їй домоволодіння нею не видавалася, а тому не могла бути підставою для вчинення договору купівлі-продажу від її імені.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12 березня 2009 року, яка була чинною до 18 січня 2012 року, накладено арешт на спірне домоволодіння.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 червня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 грудня 2011 року рішення цього ж суду від 10 червня 2011 року доповнено словами в назві позову «повернення домоволодіння та відшкодування моральної шкоди», абзацом другим «У позові ОСОБА_3 про повернення домоволодіння та відшкодування моральної шкоди відмовлено».

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2012 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 червня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_10, та ОСОБА_6, на підставі якого останній набув право власності на спірне домоволодіння. Додаткове рішення цього ж суду від 15 грудня 2011 року залишено без змін.

Крім того, прокурор вказував, що рішенням апеляційного суду Київської області від 13 травня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 червня 2011 року, додаткове рішення цього ж суду від 15 грудня 2011 року та рішення апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Після винесення судових рішень ОСОБА_3 дізналася про те, що на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 16 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, вказане спірне майно було відчужено.

Таким чином, на момент відчуження ОСОБА_6 спірного домоволодіння відпала правова підстава набуття ним прав на вказаний будинок, а також була чинною заборона на його відчуження, накладена судом як заходи забезпечення позову, у зв'язку з чим позивач просив визнати недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 укладений 16 жовтня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5; зобов'язати відповідачів звільнити спірний будинок та повернути ОСОБА_3 документацію на будинок, а саме технічний паспорт та домову книгу.

У грудні 2013 року прокурор подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій, посилаючись на вимоги ст. 388 ЦК України, не змінюючи предмету чи підстави заявленого раніше позову, відповідно до ст. 31 ЦПК України, змінив позовні вимоги та просив визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати домоволодіння з володіння добросовісних набувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

При новому розгляді справи суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що договір купівлі-продажу спірного домоволодіння від 27 серпня 2008 року, на підставі якого ОСОБА_6 набув право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, є чинним відповідно до рішення апеляційного суду Київської області від 13 травня 2014 року, яке набрало законної сили, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що зазначеним вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 на праві власності належав жилий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

27 серпня 2008 року між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_9, та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу вказаного будинку.

16 жовтня 2009 року ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 договором купівлі-продажу продав вказаний будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за 70 746 грн, які продавець отримав від покупців до підписання договору (п. 2.1 договору).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, укладеного між нею, від імені якої діяв ОСОБА_9, та ОСОБА_6, на підставі якого останній набув право власності на спірний будинок - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_9, та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. 27 серпня 2008 року за реєстровим № 1137, зареєстрований в державному реєстрі правочинів за № 3101593 (а. с. 10-15, т. 1).

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 12 березня 2009 року, яка була чинною до 18 січня 2012 року (ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 січня 2012 року зазначена ухвала суду першої інстанції скасована), було накладено арешт на спірне домоволодіння за заявою ОСОБА_3про забезпечення позову (а. с. 58, т. 1).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 травня 2014 року скасовано рішення Макарівського районного суду від 10 червня 2011 року, додаткове рішення цього ж суду від 15 грудня 2011 року та рішення апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2012 року, та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_13, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Л.М., про визнання договору купівлі продажу домоволодіння недійсним (а. с. 166-207, т. 2).

Звертаючись до суду з указаним позовом прокурор просив визнати недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, укладений між відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити вказаний будинок та повернути позивачу документацію на будинок, а саме технічний паспорт та домову книгу.

Уточнюючи позовні вимоги, прокурор Макарівського району Київської області в інтересах ОСОБА_3 остаточно просив визнати за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 та витребувати домоволодіння з володіння добросовісних набувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 173-175, т. 1).

Разом з тим, з резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що суд відмовив у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, тобто відмовив у задоволенні первісних позовних вимог без урахування уточнень позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У ст. 129 Конституції Українизакріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Зважаючи на вищевикладене суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки прокурором було подано заяву про зміну позовних вимог, якою заявлено позовні вимоги про витребування майна та визнання права власності у порядку ст. 388 ЦК України, проте суд першої інтонації відмовив у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу, що є порушенням принципу диспозитивності судового розгляду, визначеного ст. 11 ЦПК України.

Апеляційний суд не перевірив доводів сторін та не встановив факт добросовісності чи недобросовісності набуття відповідачами у цій справі спірного майна, наслідком якого є витребування або відмова у витребуванні набутого ним майна відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, погодившись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння.

Таким чином, на порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив питання про уточнення позовних вимог, а в подальшому й апеляційний суд, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам і доводам сторін, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК Українипідлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону в межах заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: І.М. Завгородня

О.В. Кадєтова

Л.М. Мазур

О.В.Попович