У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року задоволено частково позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитом від 21.08.2014 року на загальну суму 43478 грн 17 коп., в тому числі заборгованість за кредитом - 25436 грн 95 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7866 грн 52 коп., заборгованість за пенею за період з 21.02.2016 року по 16.02.2017 року - 10174 грн 70 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що між сторонами не укладалося договору про надання банківських послуг, а тому, ні Умови та Правила, ні решта документів не можуть бути його частиною.

Також позивач та суд по-різному називає ці документи, які вони вважають частиною Договору про надання банківських послуг. То "Умовами та Правилами надання банківських послуг", то "Умови та правила надання продукту кредитних карт", то "Правила користування платіжною карткою", то "Тарифи банку", то "Тарифи".

Всі ці документи не мають ні дати, ні номеру, ніким не затвердженні.

Ні "Умови та правила надання банківських послуг", ні "Правила користування платіжною картою", ні "Тарифи банку" не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Генеральне погодження позичальника.

Враховуючи наведене, ні "Умови та правила надання банківських послуг", ні "Правила користування платіжною картою", ні "Тарифи банку" не є складовою заявки-анкети від 29.03.2011 року, ні Генерального погодження від 21.08.2014 року. ________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 562/602/17 Головуючий в суді І інстанції - Чорний І.А.

Провадження № 22-ц/787/1340/2017 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

Генеральним погодженням не передбачено нарахування пені, комісії та інших платежів.

Банк не надав жодного документи, який би підтверджував факт видачі відповідачу грошових коштів за кредитним договором згідно п.2.1 Генерального погодження. Суд не встановив ні дату видачу коштів по кредитній карточці, ні суму.

Місцевим судом безпідставно відкинуто наданий відповідачем розрахунок заборгованості.

Судом неправомірно стягнуто пеню чи комісію за період з 21.02.2016 року

по 16.02.2017 року у розмірі 10 174 (десять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 70 коп.

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ "ПриватБанк" місцевий суд виходив із його обгрунтованості.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи.

Судом встановлено, що 29.03.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 33651,69 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, виникла заборгованість за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 6), який не спростований відповідачем за допомогою належних та допустимих доказів.

Розмір кредитної заборгованості, станом на 07.12.2016 року, становить 52375,59 грн та складається із: 25436,95 грн - заборгованість за кредитом; 7866,52 грн - заборгованість за процентами; 18978,73 грн - заборгованість за пенею та комісією; 93,39 грн - заборгованість по судових штрафах (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_3 не укладала договору про надання банківських послуг, а тому, ні Умови та Правила, ні решта документів не можуть бути його частиною не заслуговують на увагу.

За положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У підписаній ОСОБА_3 заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У тексті, заяви на отримання кредиту, ОСОБА_3 особистим підписом підтвердила, що вона ознайомилася і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування (а.с. 7 зворот).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.08.2014 року, ОСОБА_3 до 08.06.2015 року виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови та правила кредитування.

Таким чином наявні достатні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" кредитної заборгованості, яка виникла за укладеним між ними договором у загальному розмірі 43478 грн. 17 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 25436 грн. 95 коп.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 7866 грн. 52 коп.; заборгованість за пенею у розмірі 10174 грн. 70 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Місцевим судом правомірно застосовано спеціальну позовну давність до вимог банку про стягнення пені, оскільки банком пропущено строк спеціальної позовної давності до таких вимог, а про її застосування просив відповідач, та стягнуто пеню у розмірі 10174 грн. 70 коп., за період з 21.02.2016 року по 16.02.2017 року.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні з ОСОБА_3 на користь банку штрафу, оскільки за положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а позивач вимагає подвійного стягнення з відповідача за одне і те саме правопорушення - просить стягнути неустойку у вигляді штрафу і пені одночасно.

ПАТ КБ "ПриватБанк" рішення суду першої інстанції, у апеляційному порядку, не оскаржено.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції ОСОБА_3 не надано, а судом їх не встановлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.М. Ковальчук

С.В. Хилевич