АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2012 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що 06.05.2009 року він та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого остання отримала від нього 15000 грн. у строк по 04.05.2010 року, зі сплатою 10% річних за користування коштами.

06.05.2009 року у забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязання між ним та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Боржник свої договірні зобовязання належним чином не виконала, тому утворилась заборгованість в сумі 80 241,82 грн: сума позики - 15000 грн., заборгованість по процентам за користування коштами (червень 2009 року жовтень 2012 року) - 61500 грн., пеня за прострочення виконання зобовязання 1277,1 грн. інфляційна сума 1365 грн. та 3% річних 1099,72, яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 80 241 (вісімдесят тисяч двісті сорок одна) грн. 82 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 401 грн. 20 коп. з кожного.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом статей 526, 530, 610, 612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 06.05.2009 року укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_3 передав в борг ОСОБА_2 15000 грн. у строк до 04.05.2010 року. (а.с.5).

Згідно п.2 Договору, за користування грошовими коштами позичальник щомісячно сплачує позикодавцю 10 % від суми позики.

За п.3 Договору, за прострочення виплати відсотків та(або) неповернення в строк суми основного боргу позичальник сплачує неустойку в розмірі1 % від простроченої суми за кожен день прострочки.

ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови договору, у звязку з чим станом на 23.10.2012 рік утворилась заборгованість, що підлягає стягненню та складається з: сума позики - 15000 грн., заборгованість по процентам за користування коштами (червень 2009 року жовтень 2012 року) - 61500 грн., пеня за прострочення виконання зобовязання 1277,10 грн.

В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з урахуванням встановленого індексу інфляції (1,090), за період прострочення з 05.05.2010 року по 23.10.2012 інфляційне збільшення суми боргу складає 1347,22 грн. та саме ця сума підлягає стягненню на користь позикодавця, а не 1365,00 грн. заявлені позивачем.

За змістом ст. 625 ЦК України, стягнення трьох процентів річних від простроченої сумиє способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні плати від боржника за користування останнім грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що умовами договору сторони узгодили процентну ставку за користування коштами позикодавця в розмірі 10 %, вимога позивача щодо отримання додатково 3% річних задоволенню не підлягає.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 складає 79124 (сімдесят девять тисяч сто двадцять чотири) грн. 32 коп., а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.4 ст.267 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки строк виконання зобовязання, зазначений в договорі позики, 04 травня 2010 року, а з позовом до суду ОСОБА_3 звернувся 23.10.2012 року, тобто в межах строку позовної давності.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 до поручителя, колегія суддів дійшла наступних висновків.

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 06.05.2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 того ж дня був укладений договір поруки (а.с.18).

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи, що у вищезазначеному договорі не встановлено строк дії поруки, позикодавець може реалізувати своє право на предявлення вимоги про стягнення заборгованості до поручителя протягом шести місяців з 04.05.2010 року - настання строку виконання основного зобовязання.

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 лише у жовтні 2012 року, не врахувавши, що зі спливом вищезазначеного строку припинилися обовязки поручителя перед кредитором.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог до ОСОБА_4.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп. Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом другої групи з 17 серпня 2010 року безстроково (а.с.122).

За змістом ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням зазначеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору по 401,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Леонтіївни- задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відмовити у задоволенні цих позовних вимог до ОСОБА_4.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судового збору в сумі по 401,20 грн. з кожного.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 79124 (сімдесят девять тисяч сто двадцять чотири) грн. 32 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_5