Справа № 203/7099/14-ц
Провадження № 2/0203/36/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменка С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

13 листопада 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, пеосилаючись на те, що 26 червня 2006 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником є ПАТ «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 27 200 доларів США строком кредитування до 26 червня 2021 року з відсотковою ставкою 10,0% річних. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 26 червня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_1 договір поруки, згідно з яким останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов'язань, що виникли з вищевказаного кредитного договору. 12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №1, за яким АТ «УкрСиббанк» відступив своє право грошової вимоги до боржника за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26 червня 2006 року. Тому з позовними вимогами до відповідачів звернувся саме ТОВ «Кей-Колект». Банком було виконано свій обов'язок та зараховано кредитні кошти на поточний рахунок ОСОБА_2 для подальшого їх використання за цільовим призначенням. В свою чергу ОСОБА_2 не виконувала належним чином зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з чим в неї виникла заборгованість, з урахуванням уточнень позовної заяви, станом на 02 серпня 2016 року становить 18 117,40 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту, що в еквіваленті у гривні дорівнює 448 133,89 грн.

Представник позивача ТОВ «Кей-Колект» до суду не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на недоведеність позивачем набуття права вимоги за договором факторингу, порушення його умов щодо повідомлення відповідачки про зміну кредитора в зобов'язанні, необґрунтованість розрахунку заборгованості.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову з зазначених вище підстав та в зв'язку з пропуском позивачем строку для пред'явлення до нього вимоги, як до поручителя і припинення в зв'язку з цим поруки.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

26 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній було надано кошти в сумі 27 200,00 доларів США.

26 червня 2006 рок між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, за яким останній поручився за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору.

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, згідно якого позивачу було відступлено право вимоги за кредитним договором № 0 від 26 червня 2006 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно витягу з реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, сума заборгованості за кредитним договором № 0 від 26 червня 2006 року станом на 12 грудня 2011 року (день складання акту прийому-передачі прав вимоги за договором факторингу) визначена в розмірі 21 808,05 доларів США, у тому числі 4 135,90 доларів США заборгованість по відсоткам, що склало фактичний розмір невиконаного зобовязання у розмірі 207 289,57 в гривневому еквіваленті.

З урахуванням того, що позивач не є банківською установою, та не має права на здійснення банківських операцій, суд вважає, що розрахунок, відповідно до якого з урахуванням уточнень позивача не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Як було зясовано у ході розгляду справи, позивач не має генеральної та індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій.

Згідно з ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року N 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з тим, що при укладанні договору факторингу відповідно до Додатку № 1 зобов'язання було обраховано в іноземній валюті, яке було переведено у гривню, визначених за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, суд приходить до висновку, що відповідно до частини другої ст. 533 ЦПК України до позивача (який не є суб'єктом валютних операцій) перейшло право вимоги не в доларах США, а їх еквівалент в гривнях, який був обчислений сторонами при укладанні договору факторингу.

З рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2011 року, що набрало чинності 26 вересня 2011 року вбачається, що судом було задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнано незаконним збільшення з 28 листопада 2009 року банком відсоткової ставки за користування кредитом до 20% річних за кредитним договором № 0 від 26 червня 2006 року. Також вказаним рішенням банк було зобов'язано здійснити коригуючи операції по нарахуванню відсотків за користування кредитом в розмірі 10,00% річних, починаючи з 28 листопада 2009 р.

Листом від 16 лютого 2012 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» повідомлено ОСОБА_2 про те, що рішення суду банком було виконано та 19 жовтня 2011 року внесено відповідні зміни до кредитного договору, відсоткова ставка встановлена на рівні 10,00% річних та проведено повернення зайво нарахованих відсотків за період з листопада 2009 року по жовтень 2011 року.

На підтвердження цього до листа було надано перерахунок відсотків за кредитним договором, який відповідачкою надано до заперечень на підтвердження не виконання банком судового рішення.

Окрім цього, суд враховує, що згідно останнього перерахунок нарахованих відсотків за кредитним договором відповідно до ставки 10,00% річних проведено позивачем за період з грудня 2009 року по січень 2011 року.

В той час, як в листі від 16 лютого 2012 року банком було зазначено про проведення перерахунку по жовтень 2011 року.

Також суд враховує, що вказаний перерахунок не містить підпису уповноваженої особи та печатки банку, є ксерокопією, яка не завірена належним чином, а тому за вказаних вище обставин не вважає вказаний перерахунок допустимим доказом виконання банком судового рішення від 24 травня 2011 року.

Згідно наданих відповідачкою квитанцій № 1 від 21 серпня 2012 року, № 3 від 20 вересня 2012 року, № 19 від 23 жовтня 2012 року, № 27 від 26 листопада 2012 року, вбачається, що до цього, а саме 21 серпня 2012 року, 20 вересня 2012 року, 23 жовтня 2012 року та 26 листопада 2012 року ОСОБА_2 на рахунок Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» було сплачено кошти на загальну суму 7 000 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Доказів того, що вказані кошти були зараховані банком в рахунок погашення поточної заборгованості за кредитним договором та враховані у визначеному розмірі заборгованості станом на 12 грудня 2011 року, надані позивачем розрахунки та інші документи не містять.

За вказаних вище обставин, враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях та оскільки стороною позивача у відповідності до вимог ст.57-61 ЦПК України не надано належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість розрахунку заборгованості та врахування під час проведення такого розрахунку заборгованості станом на 12 грудня 2011 року, що зазначена у витягу з реєстру боржників та є додатком № 1 до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, сплачених ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості коштів в сумі 7000 доларів США, а також проведення розрахунку на цей час з урахуванням вимог рішення суду від 24 травня 2011 року, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову через його передчасність.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, сплачені позивачем при подачі позову судові витрати слід віднести на користь держави.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 543, 553, 554, 612, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 31, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 26 червня 2006 року № 0 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Єдаменко