Справа № 341/1180/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1833/2017
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Ясеновенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю ОСОБА_1 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору кредиту за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду від 24 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

30.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди від 08.10.2012 року до договору кредиту.

В заяві зазначив, що 25.12.2007 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір кредиту № IFL0GA, згідно п.7.1. якого отримав кредит в сумі 30000 грн. на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення 25.12.2017 року.

У січні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до нього з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту та на підтвердження позовних вимог подало копію додаткової угоди від 08.10.2012 року до договору кредиту, за умовами якої тіло кредиту було збільшено на 15781,81 грн.

Посилаючись на те, що він не укладав з відповідачем додаткову угоду, у додатковій угоді та додатку до неї у графі «підпис позичальника» підпис виконаний не ним, а іншою особою, і таку угоду він не міг підписати, оскільки за її умовами збільшився обсяг його відповідальності, ОСОБА_1 з посиланням на положення ЗУ «Про захист прав споживачів» про те, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредиторові будь-які збори, відсотки, комісії та інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, та несправедливість умов договору, які передбачають зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки, просив задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду від 24 жовтня 2017 року позов задоволено.

Постановлено визнати недійсною додаткову угоду від 08.10.2012 року до кредитного договору № IFL0GA від 25.12.2007 року, сторонами якої є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про недійсність додаткової угоди, оскільки рішення суду мотивоване лише висновком почеркознавчої експертизи, проведеної з порушенням положень Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Апелянт зазначає, що експертиза була проведена з порушенням п.п.1.3., 1.5, 1.8 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень щодо надання експерту вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку особи, яка підлягає ідентифікації.

Зокрема, в якості умовно-вільних зразків були взяті документи, які не відповідають вимогам умовно-вільних зразків, оскільки були виконані після відкриття провадження у справі та у зв'язку з її обставинами. Крім того, жоден з документів, наданий в якості вільних зразків, не відповідає за часом виконання об'єкту дослідження, а саме: зразки 2010-2011 р.р., а досліджуваний об'єкт 08.10.2012 року.

Вільні зразки були надані лише на 3 документах, а експериментальні - лише на 2 аркушах, хоча згідно п. 1.8 Рекомендацій вільні зразки підпису подаються по можливості не менше ніж на 15 документах, а експериментальні - у кількості не менше 5-8 аркушів.

Відповідач зазначає, що відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, а саме з врахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення і суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Не враховано судом того, що після укладення додаткової угоди ОСОБА_1 з жовтня 2012 року по квітень 2013 року сплачував на погашення кредиту щомісячний платіж у розмірі 1413 грн., 1415 грн. та 1420 грн., тобто у розмірі, передбаченому додатковою угодою. Отже, своїми діями щодо погашення заборгованості позивач підтвердив факт, що саме ним була підписана додаткова угода.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився та подав клопотання про відкладення розгляду справи.

ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № IFL0GA на суму 30000 грн., а також у розмірі 4385 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 25.12.2017 року.

Позивач оспорює додаткову угоду від 08.10.2012 року до кредитного договору, пунктом 2 якої передбачено, що згідно ст. ст. 212, 651 ЦК у разі порушення Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених у Графіку погашення кредиту, понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 19557,44 грн.

Крім того, Додатковою угодою пункт 7.1. викладено у новій редакції:

«Банк зобов'язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк з 25.12.2007 року по 25.12.2017 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 30000 грн. на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 25556,24 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених. п. 2.1.3, 2.2.7. даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту на придбання житла, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору.

Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1411,77 грн. для погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.»

Судом встановлено, що на момент укладення додаткової угоди ОСОБА_1 перебував на роботі у Москві, а тому видав своєму синові ОСОБА_2 довіреність на представництво його інтересів у ПАТ КБ «ПриватБанк» з приводу реструктуризації заборгованості за договором кредиту.

Згідно висновку експертизи №1.1.-97/17 від 25.05.2017 року, проведеної Івано-Франківським Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, підписи у графі «Позичальник» від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді від 08.10.2012 року до кредитного договору № IFL0GA від 25.12.2007 року та додатку до додаткової угоди №1 виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2. ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не підписував додаткову угоду до договору кредиту та додаток до неї суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору кредиту.

Посилання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» у апеляційній скарзі на те, що рішення суду обґрунтовано лише висновком експертизи, яка не є для суду обов'язковою і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК, не заслуговують на увагу, оскільки, крім висновку експертизи, вимоги позивача підтверджені і тим, що на час підписання додаткової угоди позивач перебував за межами України.

Крім того, відповідачем не подано доказів на спростування позовних вимог.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що експертиза була проведена з порушенням п.п.1.3., 1.5, 1.8 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень щодо надання експерту вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку особи, яка підлягає ідентифікації, оскільки експерт не порушував клопотання про надання йому додаткових матеріалів, як це передбачено п.4.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Крім того, згідно п.4.4 Інструкції якщо отримані матеріали оформлені з порушеннями, які виключають можливість організації проведення експертизи, керівник експертної установи терміново у письмовій формі повідомляє про це орган (особу), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Повідомлення про неналежне оформлення матеріалів для проведення експертизи від експертної установи також не надходило, а тому висновок експертизи є належним доказом.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про те, що сплата позивачем передбаченого додатковою угодою щомісячного платежу на погашення заборгованості є доказом підписання позивачем такої угоди, оскільки такі дії позивача є лише доказом погашення заборгованості, а не факту підписання угоди.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, а рішення Галицького районного суду від 24 жовтня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: М.Д. Горейко І.В. Бойчук