ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1051/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2017 р.Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи КАСЯНЧУК М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, 3 особа - Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав , за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, 3 особи - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_6, 3 особа - Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, свої вимоги мотивувавши тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилась донька - ОСОБА_7, відповідно до свідоцтва про народження.

У подальшому, прізвище доньки було змінено на прізвище матері - ОСОБА_2, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження для виплати допомоги в зв'язку з народженням дитини.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровано не було, останні проживали у громадянському шлюбі.

Приблизно через місяць після народження дитини, відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 припинилися, відповідач залишив родину та почав проживати окремо.

Від народження дитини та станом на момент подачі позову, відповідач ухиляється від виконання обов'язків батька, жодного піклування та участі у житті дитини не здійснює, зустрічатися та спілкуватися з дитиною не бажає.

Матеріальним забезпеченням дитини та її вихованням з моменту народження і до теперішнього часу займається виключно мати.

Відповідач з моменту народження дитини будь - якої матеріальної допомоги на її утримання не надавав, особистого спілкування з дитиною шляхом зустрічей або за допомогою телефонного зв'язку не здійснював. На пропозиції матері, під час телефонних розмов, побачитись зі своєю дитиною, відмовляється.

У зв"язку з зазначеним позивач просить позбавити ОСОБА_6, батьківських прав щодо малолітньої дочки: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Києва, актовий запис про народження дитини № 1002 від 26 березня 2013 року, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, 3 особи - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини , свої вимоги мотивувавши тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у - ОСОБА_2, народилася донька ОСОБА_7 ( згодом прізвище була змінено на ОСОБА_2 ). ОСОБА_6 надав свою згоду записати його батьком дитини в актовому записі, оскільки на час реєстрації, він вважав себе біологічним батьком ОСОБА_8.

Однак, з часом у нього виникли сумніви в своєму біологічному батьківстві. Так, дитина була не схожа на нього, ОСОБА_6 неодноразово піднімав питання про групу крові дитини, однак ОСОБА_2 протягом довгого часу приховувала від нього цю інформацію. З рештою ОСОБА_2 повідомила, що у дитини 4 група крові, натомість у ОСОБА_6 2 позитивна, а у ОСОБА_2 З позитивна. Дізнавшись про зазначені обставини, звернувся за консультацією до знайомого лікаря, який повідомив , що така розбіжність в групі крові зустрічається лише в 3 % випадків.

Керуючись вищезазначеними обставинами, відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом, запропонував ОСОБА_2 провести генетичну експертизу, аби зняти це питання назавжди, однак ОСОБА_2 від проведення генетичної експертизи відмовилось, в наслідок чого і відбулося розірвання стосунків.

У зв"язку з вищевикладеним відповідач за первісним за позивач за зустрічним просить виключити відомості про батьківство з актового запису про народження

дитини ОСОБА_8 № 1002 від 26 березня 2013 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, що діє на підставі договору № 22243 про надання правової допомоги від 01 жовтня 2017 року та ордеру серії КВ № 351859 ( а. с. 20, 21, 22, 23 ) первинні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, та визнали зустрічні позовні вимоги та також просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні первинні позовні вимоги визнав, та підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Касянчук Марія Василівна, що діє на підставі № 101 - 109 / 02 від 04 січня 2017 року ( а. с. 54 ) проти задоволення первинних та зустрічних позовних вимог не заперечувала, та надали письмовий висновок відповідно до якого З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 року

народження.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що первинні та зустрічні позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення в цивільній справі » за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 народилася під час незареєстрованого шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Через місяць після народження дитини ОСОБА_6 та ОСОБА_2 припинили спільне проживання. З того часу батько з дитиною не проживає, та не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Спочатку прізвище дитини було зареєстроване за прізвищем батька « ОСОБА_6 », згодом змінено на прізвище матері « ОСОБА_6 ».

ОСОБА_9 разом з матір'ю проживає за адресою: АДРЕСА_1. При проведенні обстеження житлово - побутових умов Службою у справах дітей Дарницької районною в місті Києві проживання дитини встановлено, що для ОСОБА_1 створені належні умови для проживання, відпочинку та розвитку.

Батьком дитини ОСОБА_6 було надано до служби

у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

нотаріально засвідчену заяву про те, що він не заперечує проти прийняття

судом рішення про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої

доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії з питань захисту

прав дитини ( протокол від 23 лютого 2017 року № 4 ), можна зробити висновок, що

ОСОБА_6 свідомо ухиляється від виконання батьківських

обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень доньці, не

турбується про стан її здоров'я.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі " Савіни проти України " встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах : чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що в відповідності до п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ", є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Обставин, які перешкоджали б йому виконувати свої батьківські обов'язки не встановлено.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 - ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 6 ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства » передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789 - ХII ( 789 - 12 ) від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, « необхідним у демократичному суспільстві », слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь - якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими ( п. 79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 року у справі « Кірнс проти Франції » ( Kearns v. France ) ( заява № 35991 / 04 ).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94 - 102. рішення ЄСПЛ у справі « Мамчур проти України » від 16 липня 2015 року ( заява № 10383 / 09 ).

Стаття 122 СК України передбачає, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Статтею 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів„ від 15 травня 2006 року № 3 в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою ( стаття 122, 124 Сімейного кодексу України ), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини ( статті 126, 126 Сімейного кодексу України ). Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень ( ст. 136 Сімейного кодексу України),- шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі ( ст. 138 Сімейного кодексу України ),- звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212 - 215, 217, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6, 3 особа - Орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1, батьківських прав щодо малолітньої дочки : ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Києва, актовий запис про народження дитини № 1002 від 26 березня 2013 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Дарницький районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини - задовольнити.

Виключити відомості про батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1, із свідоцтва про народження дитини : ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Києва, актовий запис про народження дитини № 1002 від 26 березня 2013 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 21 листопада 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК