Справа №345/1708/17
Провадження № 2/345/983/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., секретаря судового засідання Бандури Г.М., з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири. Свої позовні вимоги мотивує тим, що проживає у приватній трьохкімнатній квартирі №36 в будинку №53, що на вул. Б. Хмельницького в м. Калуш. Поверхом вище в квартирі №38 зареєстровані відповідачі по справі. На протязі багатьох років з різних причин сантехнічного стану обладнання, з вини відповідачів, квартира позивача затоплюється у різні періоди часу, що підтверджено КП ЖЄО №5 06.12.2007.

Вдруге з вини відповідачів причиною затоплення стало халатне відношення до користування системою водовідведення та холодного водопостачання мешканців квартири №38, що підтверджується відповідним актом від 08.07.2016 за №394.

Внаслідок неодноразового затоплення у квартирі ОСОБА_1 було пошкоджено: стелі у коридорі, кухні та житловій кімнаті, що підтверджується висновком №15/07-17я експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 24.03.2017. Відповідно до вказаного висновку та аналізуючи характер слідів замокання від затоплення, для усунення їх наслідків необхідно провести внутрішні будівельно-ремонтні роботи. Вартість відновлюваного ремонту, який необхідно здійснити для ліквідування наслідків залиття квартири №36 в будинку №53 на вул. Б. Хмельницького у м. Калуш Івано-Франківської області становить 6126, 00 грн. Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відповідачі відмовились.

Також, позивач вказує, що зазнав душевних страждань у звязку із знищенням та пошкодженням його майна, яку він оцінює в розмірі 20 000 грн.

На підставі наведеного позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 6126,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати по справі.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій в якості відповідачів, окрім ОСОБА_3 та ОСОБА_5, вказав також ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Просив стягнути в його користь із ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 в солідарному порядку 6 126,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн (а.с.47).

У судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримав, просив суд позов задоволити. Пояснив, що у квартирі №36, що на вул. Б. Хмельницького, 53 в м. Калуш проживає з 2006 року. В лютому та березні цього ж року його квартира була двічі затоплена з вини сусідів, які проживають над ним. В 2007 році позивач ремонтних робіт у своїй квартирі не проводив, однак поклеїв шпалери. Також факт затоплення його квартири мав місце і в 2016 році та у вересні 2017 року. Просив взяти до уваги тільки акт затоплення квартири за 2016 рік, оскільки відшкодувати матеріальні збитки через затоплення квартири в 2007 році неможливо у звязку із пропуском строку позовної давності.

Крім того звернув увагу суду, що представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 не надав суду належного документу, який підтверджував би його право представляти інтереси ОСОБА_3

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №000-0000069 від 29.03.2017 (а.с.62), у судовому засіданні просила суд задоволити позов ОСОБА_1 з наведених у ньому підстав та на підставі письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, та стягнути в солідарному порядку із відповідачів 6126,00 грн. матеріальної шкоди та по 10 000 грн. з кожного за спричинену позивачу моральну шкоду.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у встановлений законодавством спосіб через засоби масової інформації газету «Галичина» №67 (5317) від 14.09.2017 (а.с.61).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також не зявилась, однак 23.06.2017 подала суду письмові заперечення на позов (а.с.38-42). Так, вона звертає увагу суду на те, що долучена до позову довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2016, а тому є неактуальною на час звернення до суду.

Крім того, у висновку експерта, який долучив позивач, в графі «дослідження» зазначено, що експерту надано правовстановлюючі документи, згідно з якими ОСОБА_1 є власником тільки ? частини квартири, а тому, відповідно, він мав би потенційне право на відшкодування тільки ? частини нарахованих матеріальних збитків. В той же час, інші співвласники нерухомого майна (даної квартири) не предявляють будь-яких вимог щодо можливого порушення їх прав чи інтересів.

Щодо згаданого вище висновку експерта, ОСОБА_3 також зазначає наступне. У зведеному кошторисному розрахунку експерт зазначає, що кошторисна вартість будівельних робіт по квартирі, де є в наявності сліди залиття становить 4 701 грн., а решта нарахувань це кошторисний прибуток, адміністративні витрати і ПДВ, до яких на думку ОСОБА_3, вона не має жодного відношення. Окрім цього, експерт зазначає, що він для визначення кошторисної вартості будівництва склав інвесторську кошторисну документацію, що повязано з тим, що він не відає яким саме способом будуть проводитись відновлювальні ремонтно-будівельні роботи, визначив тільки прогнозовану кошторисну вартість ремонтних робіт. Також експерт тільки візуально пробував співвіднести акти КП ЖЄО та характер і форми наявних слідів, встановивши при цьому, що залиття могло відбутись через міжповерхове перекриття з квартири №38, а актом від 08.07.2016 не встановлено причину затоплення, причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діями відповідача.

ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що експертний висновок не надає суду достовірних відомостей відносно часу утворення плям в коридорі, кухні та кімнаті, однак вказує, що вони є сухими і старими. Крім того, позивач не ставив перед експертом питання щодо визначення можливого часу утворення наявних сухих плям жовтого та темно-жовтого кольору.

На підставі наведеного, ОСОБА_3 вважає, що позивач не довів підставність позовних вимог, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

23.06.2017 ОСОБА_3 подала суду заяву про застосування терміну позовної давності, так як в обґрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на акт КП ЖЄО №5 від 06.12.2007, а згідно ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність становить 3 роки. Тому ОСОБА_3 просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Також, 20.10.2017 ОСОБА_3 була подана заява про те, що вона в період з 01.07.2016 по 31.07.2016 перебувала у відрядженні в м. Київ (а.с. 108). На підтвердження вказаного відповідач долучила наказ та довідку ПАТ «Аваль» (а.с. 109, 110).

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 на підставі довіреності (а.с.43) ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Зокрема, зазначив, що експертом у своєму висновку не встановлено в який період часу спричинені збитки ОСОБА_1, не встановлені причини виникнення затоплення квартири та з чиєї вини воно допущено.

Щодо відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_4 вказав, що вона позивачем жодним чином не обґрунтована, останній не звертався до лікарських установ, а тому його душевні страждання не підтверджені матеріалами справи.

Судом взято до уваги твердження позивача, що довіреність, видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4 із порушенням чинного цивільного законодавства, тому слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Зі змісту ст. 1003 ЦК України вбачається, що у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному.

Частиною 2 статті 42 ЦПК України передбачено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 дотримано вимоги перелічених вище статей цивільного законодавства, а тому твердження позивача щодо недійсності довіреності є необґрунтованими, і, водночас, повноваження ОСОБА_4 належним чином підтверджені.

Заслухавши пояснення та доводи сторін по справі, дослідивши письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Враховуючи наведене, суд не бере до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що до суду з позовом звернувся тільки ОСОБА_1, а інші співвласники квартири №36, що на вул. Б. Хмельницького, 53 в м. Калуш претензій щодо затоплення зазначеної квартири не висували, оскільки право на звернення до суду з позовом є індивідуальним, чітко визначеним законодавством України та чинними міжнародними договорами.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З наведеного вбачається, що обов»язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач -відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 8.10.1992р. № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов»язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей в квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (відповідачам по справі) належить право власності на квартиру №38, що на вул. Б. Хмельницького, 53, м. Калуш, Івано-Франківська область, по ? частки кожному (а.с.16-17). Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна видана станом на 12.07.2016, є недійсною, судом до уваги не береться, оскільки відповідачем не надано суду документів, які б свідчили про те, що станом на даний час власниками цієї квартири являються інші особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, висновок експерта є одним із доказів у справі та має оцінюватися в сукупності з іншими доказами, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Стороною відповідача клопотання щодо проведення експертизи для встановлення розміру матеріального збитку спричиненого позивачеві не заявлено, а відповідно суд приймає до уваги висновок будівельно-технічного дослідження проведений за ініціативою позивача та доданий до заяви.

Як вбачається із висновку №15/07-17я експертного будівельно-технічного дослідження по заяві гр. ОСОБА_1 від 24.03.2017, складеного судовим експертом ОСОБА_8, обєктом дослідження являлась квартира №36 в будинку №53 на вул. Б. Хмельницького в м. Калуш Івано-Франківської області, яка належить на праві приватної власності: ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 по ? частки кожному, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Калуської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 від 31.07.2006 (а.с. 4, зворот).

На вирішення будівельно-технічного дослідження ОСОБА_1 було поставлено питання - яка вартість відновлюваного ремонту, внаслідок залиття квартири №36 в будинку №53 на вул. Б. Хмельницького в м. Калуш Івано-Франківської області (а.с.4).

При вивченні наданих на дослідження документів та співставленні з результатами візуального огляду, а саме: характеру і форми наявних слідів залиття експертом вставлено, що залиття вищевказаної квартири відбувалось через міжповерхове перекриття з квартири №38 цього ж будинку (а.с.5).

Експертом встановлено, що вартість відновлюваного ремонту, який необхідно здійснити для ліквідування наслідків залиття квартири №36 в будинку №53 на вул. Б. Хмельницького в м. Калуш Івано-Франківської області становить 6126,00 грн. (а.с.6).

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості обєкта будівництва №2-1-1, який складений в поточних цінах станом на 21.03.2017, зазначена вище сума складається з: ремонту квартири №36 в будинку №53 на вул. Б. Хмельницького в м. Калуш Івано-Франківської області 4,701 грн.; кошторисного прибутку 0, 278 грн.; коштів на покриття адміністративних витрат будівельних організацій 0, 126 грн.; податку на додану вартість 1, 021 грн. (а.с.9-12).

Як вбачається із акту від 06.12.2007, складеного ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ними зроблено огляд системи опалення, водопостачання і водовідведення на факт затоплення квартири №36 в будинку №53 на вул. Б. Хмельницького в м. Калуш Івано-Франківської області. При огляді виявлено протікання зливного бачка в туалеті квартири №38. В квартирі №36 частково затоплено стелю і стіни у ванній кімнаті, туалеті кухні і залі біля вхідних дверей. На даний час в квартирі №38 замінено зливний бачок і унітаз, протікання припинилось (а.с. 14).

Водночас, у зазначеному акті не вказано що саме затоплено, факт затоплення визначено загально, на власний розсуд працівників ЖЄО.

Наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 затверджено «Правила утримання житлових будинків та прибудинкових територій» відповідно до п.2.3.6., зокрема додатком №4, затверджено форма акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), вказаний вище акт складається якщо на горищі, у квартирі, у підвалі трапилось залиття, аварія на системі центрального опалення (гарячого ) водопостачання.

В акті вказуються: що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено); чітко зазначаються причини, а саме несанкціоноване втручання у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.); надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.)

Згідно акту №394 від 08.07.2016, комісія у складі майстра КП ЖЄО №4 ОСОБА_16, юриста КП ЖЄО №4 ОСОБА_17 та слюсаря-сантехніка КП ЖЄО №4 ОСОБА_18 склала акт про те, що 04.07.2016 в квартирі №36 будинку №53, що на вул. Б. Хмельницького трапилось залиття стелі та стін у кухні, ванній кімнаті та коридорі. Причину затоплення не встановлено, так як на час прибуття комісії двері у квартирі №38 ніхто не відкривав. Однак, комісія прийшла до висновку, що причиною затоплення є халатне відношення до користування системою водовідведення та холодного водопостачання мешканців квартири №38 (а.с.15).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18, який являється слюсарем-сантехніком КП ЖЄО №4 та ОСОБА_17, яка є юристом КП ЖЄО №4 пояснили, що були присутні при складанні акту від 08.07.2016. У кухні квартири №36 дійсно були виявлені плями. Точну причину їх виникнення не вдалось встановити, тому в даному акті була вказана тільки ймовірна причина затоплення. При складанні даного акту не залучились сусіди із квартири №38, так як її вхідні двері були закриті.

Зазначений акт суд оцінює критично, так як комісією КП ЖЄО №4 не проводилось обстеження квартири №38, що на вул. Б. Хмельницького, 53 в м. Калуш, а тому визначити порушення відповідачами порядку користування системою водовідведення та холодного водопостачання обєктивно працівники КП ЖЄО №4 не мали можливості, що вказує на суперечність і недостовірність даного акту.

Вказаний акт не є достатнім доказом, на підставі якого суд міг би дійти висновку, що затоплення квартири позивача відбулись саме із вини відповідачів, оскільки ці акти були складені без участі останніх.

Висновки комісії в акті від 08.07.2016 про те, що причиною затоплення є халатне відношення до користування системою водовідведення та холодного водопостачання мешканців квартири №38, оскільки, ніхто із вказаних в акті членів комісій у дану квартиру взагалі не заходив та її не оглядав.

Крім того, цей акт не містить відомостей щодо самого затоплення, зокрема дати, причини, наслідків затоплення; вони складені за відсутності самих відповідачів, що позбавляє їх можливості подання доказів на його спростування.

Також, проведеним експертним дослідженнням не встановлено причину залиття та з чиєї вини була заподіяна шкода позивачу.

Водночас, позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо було встановити характер та розмір завданих збитків по факту затоплення його квартири.

Крім того, із висновку експерта та інших доказів неможливо встановити коли мало місце затоплення у 2007 чи у 2016 році, оскільки у кожному випадку необхідно окремо встановлювати наявність вини відповідачів у завданні шкоди та розмір завданої шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Позивач не довів факту залиття його квартири з вини відповідачів, оскільки належних доказів, які б це підтверджували до матеріалів справи не додано. Зокрема, комісійними актами, складеними за участю представників обслуговуючої організації, не було зафіксовано причин затоплення та завдані пошкодження, вини відповідачів по справі. Підтверджений тільки сам факт затоплення квартири.

Аналогічна правова позиція міститься також у постанові ВСУ від 23.08.2017 у справі №6-2125цс16.

Виходячи з зазначеного, суд вважає, що доводи ОСОБА_1 щодо вини ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 у затопленні його квартири не знайшли свого доказового підтвердження під час розгляду цієї справи. Тому, суд не вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»- під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

П. 5 цитованої постанови вказує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

П. 10 вказаної вище постанови визначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Позивач стверджує, що протиправними діями відповідачів він зазнав душевних страждань. Однак, жодних доказів, які б це підтверджували ОСОБА_1 не надав, суд не знайшов підтвердження наявності у діях відповідачів вини у затопленні його квартири, а сам факт звернення позивача до суду не є підставою для задоволення моральної шкоди.

Варто зазначити, що судом взята до уваги заява відповідача ОСОБА_3 щодо застосування строків позовної давності звернення до суду. Однак, у звязку із заявою позивача про те, що до уваги слід брати тільки акт від 08.07.2016, то суд не застосовує строки позовної давності, які передбачені ст. ст. 257-258 ЦК України.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог згідно вимог ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 15, 16, 244, 1003, 1166-1167, 1192 ЦК України, ст. ст. 10-11, 23, 42, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення , апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

Головуючий: