Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», голова Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амелін Андрій Миколайович, про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_8звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона працювала на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України»).

01 квітня 2015 року ДП «Адміністрація морських портів України» було видано наказ № 105-к 3-2 «Про припинення трудового договору», згідно з яким її було звільнено з посади юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи з 06 квітня 2015 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Позивач ОСОБА_6 вважала своє звільнення незаконним, а тому просила визнати недійсним наказ ДП «Адміністрація морських портів України» від 01 квітня 2015 року № 105-к 3-2 «Про припинення трудового договору»; поновити її на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України»; визнати недійсним запис № 15 у трудовій книжці про звільнення її на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою продовжувати роботу внаслідок зміни істотних умов праці; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 30 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норма матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідно до наказу від 16 січня 2014 року № 21-П ОСОБА_6 з 16 січня 2014 року була прийнята на роботу у ДП «Адміністрація морських портів України» на посаду провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи.

Також встановлено, що 23 січня 2015 року головою ДП «Адміністрація морських портів України» було видано наказ № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників». Вказаний наказ був прийнятий з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» шляхом розміщення їхніх робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «Адміністрація морських портів України» у м. Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства.

Як вбачається зі змісту наказу, в апараті управління ДП «Адміністрація морських портів України» вирішено провести зміни в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» служби організації закупівель та здійснення договірної роботи й інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях по просп. Перемоги, 14 у м. Києві, до приміщень будівлі ДП «Адміністрація морських портів України» по вул. Ланжеронівська, 1 у м. Одеса.

Відповідно до наказу на службу управління персоналом було покладено обов'язок ознайомити під особистий підпис всіх працівників служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи та інспектора з запобігання і протидії корупції, робочі місця яких за посадами визначені за адресою: просп. Перемоги, 14, м. Київ, з цим наказом та повідомленням про наступну зміну істотних умов, а у разі незгоди працівників від продовження роботи в нових умовах праці - здійснити заходи з припинення трудового договору згідно із законодавством.

На виконання п. 3 наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 21 січня 2015 року № 18-К ОСОБА_6, яка працювала на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби організації закупівель та здійснення договірної роботи, була ознайомлена з наказом під особистий підпис 04 лютого 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

10 березня 2015 року начальник служби управління персоналом ДП «Адміністрація морських портів України» направив на адресу первинної профспілкової організації ДП «Адміністрація морських портів України» подання про надання згоди на звільнення з роботи провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_6 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи через зміну істотних умов праці.

Первинна профспілкова організація ДП «Адміністрація морських портів України» прийняла рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з роботи, вважаючи, що подання є необґрунтованим, оскільки до профспілки подання надійшло менш ніж за два місяці до звільнення позивача з роботи, а також оскільки на даний час оскаржується в суді наказ ДП «Адміністрація морських портів України» від 23 січня 2015 року № 18-К «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників», у зв'язку з цим відсутні підстави для звільнення провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_6 за п. 6 ст. 36 КЗпП України, про що повідомила відповідача листом від 23 березня 2015 року № 14.

Не зважаючи на це наказом ДП «Адміністрація морських портів України» від 01 квітня 2015 року № 105-к 3-2 «Про припинення трудового договору» провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_6 було звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суди дійшли висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 виходячи із того, що відмова первинної профспілкової організації ДП «Адміністрація морських портів України» у наданні згоди на звільнення позивача за п. 6 ст. 36 КЗпП України, викладена у листі від 23 березня 2015 року № 14, є необґрунтованою.

Однак до такого висновку суди попередніх інстанцій дійшли передчасно, неповно з'ясувавши всі обставин у справі та без належної оцінки і перевірки доводів позивача ОСОБА_6, на які вона посилалася як на підставу подання даного позову до суду.

Суди попередніх інстанцій не звернули належної уваги на відсутність у матеріалах справи згоди або заперечень позивача на переведення до іншого місця розташування підприємства, передбаченого ст. 32 КЗпП України, обов'язкового при звільненні.

Судами також залишилось не перевіреним чи є наявна у матеріалах справи відмова профспілкової організації у звільненні обґрунтованою у зв'язку з вищезазначеними обставинами та чи підлягають застосуванню до даних правовідносин положення ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 була членом виборного профспілкового органу.

Профспілкова організація, відмовляючи у наданні згоди на звільнення позивача зазначала про недотримання відповідачем встановленого трудовим законодавством двомісячного строку протягом якого працівники мають надати згоду або відмову від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, тобто, не враховано, що позивача було ознайомлено з відповідним повідомленням 04 лютого 2015 року, отже судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що у останньої залишався ще час на надання нею такої згоди або відмови.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення позивача на роботі, судові рішення судів попередніх інстанцій у цій частині також підлягають скасуванню.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова