Ухвала

іменем україни

01 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Карпенко С.О.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк», третя особа - Державний заклад «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», про захист прав споживача та стягнення безпідставно утриманих сум, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» на рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 28 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі рішень Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та апеляційного суду Дніпропетровської області у період з 2013 по 2015 роки з Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» (далі - ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України») на її користь стягувались суми недоплаченої заробітної плати, середній заробіток за затримку кінцевого розрахунку.

Звертала увагу на те, що грошові кошти, які вона отримувала на виконання судових рішень, перераховувались їй на картковий рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Акціонерному комерційному банку «Індустріалбанк» (далі - ПАТ АКБ «Індустріалбанк»), на який перераховувалась заробітна плата, коли вона перебувала у трудових відносинах з ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України».

Однак з частини коштів, перерахованих на її користь, відповідачем здійснювалось безпідставне списання комісії, загальна сума якої становить 1 812 грн 12 коп.

Посилаючись на те, що між нею та відповідачем відсутній будь-який договір, який би надавав відповідачеві право здійснювати таке списання, та на те, що банк не мав право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на її картковому рахунку, просила стягнути з відповідача на свою користь безпідставно списані кошти у розмірі

1 812 грн 12 коп.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на користь ОСОБА_3 безпідставно утриману суму у розмірі 1 812 грн 12 коп.

Стягнуто з ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від

06 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 1212 ЦК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ АКБ «Індустріалбанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 16 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку, відповідно до умов якого остання просила відкрити на її ім'я картковий рахунок і видати в користування платіжну картку.

Підпунктом 2.1 п. 2 вказаного договору передбачено, що банк на підставі цього договору видає клієнту платіжну картку, відкриває картковий рахунок та здійснює його обслуговування відповідно до чинного законодавства України, правил та договору.

Відповідно до п.п. 2.2. п. 2 договору клієнт доручає, а банк бере на себе зобов'язання списувати (дебетувати картковий рахунок) з карткового рахунку суму всіх операцій, виконаних із використанням картки (основної та додаткової, а також суму всіх зобов'язань відповідно до договору. Будь-яке списання з карткового рахунку вважається виконаним банком правомірно, якщо тільки це списання здійснене за вимогою особи (члена платіжної системи), що здійснює розрахунки по операціях із картками або за вимогою самого банку, а обов'язок доказувати незаконність та необгрунтованість списання з карткового рахункулежить на клієнті.

Згідно з п. 3.1 договору клієнт зобов'язується сплачувати банку комісії за оформлення карток і карткового рахункувідповідно до тарифів.

Відповідно до п.п. 7.3 п. 7 розділу 1.2 тарифів та обслуговування карткових розрахунків та платіжних карток АКБ «Індустріалбанк» для фізичних осіб вартість операції за поповнення карткового рахунку шляхом перерахування у безготівковій формі складає 1 % від суми, за винятком, зокрема, сум коштів, перерахованих за відповідним проектом АКБ «Індустріалбанк», у тому числі кредитних коштів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки між банком та ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» було укладено договір про розрахункове-касове обслуговування підприємства з видачі заробітної плати від 01 січня 2014 року, тому п.п. 7.3 п. 7 розділу 1.2 тарифів виключає стягнення комісії у розмірі 1 % від суми.

При цьому зазначено, що грошові кошти утримано з сум, які є частиною заробітної плати, хоча такі перераховані й після припинення трудових відносин.

Крім того, керуючись ст. 88 ЦПК України було стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1 378 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, проте виключив посилання на ст. 1212 ЦК України, оскільки між сторонами існують договірні відносини.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі рішення не відповідають з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частинами 1-3 ст.1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. (ст. 1067 ЦК України)

При цьому ст. 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору.

Так, п.п. 3.1 заяви договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку від 16 січня 2008 року клієнт зобов'язується сплачувати банку комісії за оформлення карток і карткового рахунку відповідно до тарифів.

Пунктом 6.3 встановлено, що Правила, Тарифи та додаткові угоди до Договору є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.п. 7.3 п. 7 розділу 1.2 тарифів та обслуговування карткових розрахунків та платіжних карток АКБ «Індустріалбанк», на яких міститься підпис позивача, для фізичних осіб вартість операції за поповнення карткового рахунку шляхом перерахування у безготівковій формі складає 1 % від суми, за винятком, зокрема - сум коштів, перерахованих за відповідним проектом АКБ «Індустріалбанк», у т.ч. кредитних коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив саме з наведеного положення та вважав, що за перерахування коштів на картковий рахунок позивача, що здійснювалось на виконання судових рішень, не сплачується 1 %, оскільки має місце перерахування коштів за відповідним проектом, яким є договір про розрахункове-касове обслуговування підприємства з видачі заробітної плати (для бюджетних установ) від 01 січня 2014 року, укладений між відповідачем та третьою особою.

Проте судами не було з'ясовано природу вказаного договору та що саме є предметом його регулювання.

Підпунктом 1.1 п. 1 вказаного договору встановлено, що банк відкриває карткові рахунки працівникам підприємства та надає підприємству комплекс послуг з видачі заробітної плати та інших виплат особам, що знаходяться в трудових відносинах з підприємством за допомогою платіжних карток, емітованих банком.

Згідно з п.п. 1.2 п. 1 договору ціна послуг банку визначається тарифами на розрахункове-касове обслуговування підприємства по видачі заробітної плати.

Підпунктом 2.7 п. 2 договору встановлено обов'язок ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» перерахувати на рахунок № 0466 АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849 заробітну плату на користь працівників підприємства.

Згідно з п.п. 2.8 п. 2 зазначеного договору встановлено обов'язок

ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» перерахувати плату за касове обслуговування відповідно до тарифів на рахунок № 8012 АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849 не пізніше одного банківського дня від дня перерахування заробітної плати працівникам підприємства.

Системний аналіз наведених положень договору, укладеного між АКБ «Індустріалбанк» та ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» 01 січня 2014 року, дозволяє дійти висновку, що останній регулює відносини саме між його сторонами, а предметом договору є комплекс послуг з видачі заробітної плати та інших виплат особам, що знаходяться в трудових відносинах з підприємством, а також встановлено певний порядок нарахування коштів (заробітної плати та інших виплат), тоді як перерахунок коштів на виконання рішення суду здійснюється з дотриманням процедури в межах виконавчого провадження, та іншого порядку, ніж який передбачений п.п. 2.7 та п.п. 2.8 п. 2 зазначеного договору.

Також суд першої інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки виписці за рахунком ОСОБА_3, а саме: на тип операцій, які здійснювались за її рахунком, що мають назву, а тому числі: «зарахування за картковим проектом» та «платіж на КР (88) компенс.зг.ріш.суду ДМА МОЗ».

При цьому, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не зазначив норм права, якими він керувався під час вирішення вказаного спору.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та змінюючи його лише шляхом виключення з мотивувальної частини посилань на норми ст. 1212 ЦК України, апеляційний суд на вищевказане також не звернув уваги, у зв'язку із чим дійшов помилкового висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія судів касаційної інстанції також не погоджується з визначеним розміром судового збору, який стягнуто з відповідача на користь держави з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 (фізична особа) звернулася з позовом про стягнення грошових коштів у розмірі 1 812 грн 12 коп., тобто предметом є вимога майнового характеру.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день пред'явлення позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить

1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIІІ розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року становить 1 378 грн.

Таким чином, судовий збір за позовну заяву, подану фізичною особою 21 червня 2016 року, предметом якого є вимога майнового характеру становить 551 грн 20 коп. (1 378 грн *0,4).

Враховуючи, що судами не встановлено фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а також порушено норми процесуального права, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

С.О.Карпенко

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська