Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.
при секретарі судового засідання: Борисевич І.А.
при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі матеріалів цивільної справи за за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом витребування квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності, -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, надалі позивачі, звернулися в суд з позовом до ОСОБА_9, надалі відповідач, в якому просять застосувати наслідки нікчемності правочину від 03.08.2010р., а саме витребувати у ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, наслідком чого буде визнання недійсним свідоцтва про право власності №46667831 від 30.10.2015р., виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, а також просять визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.06.2017р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом витребування у ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним свідоцтва про право власності №46667831 від 30.10.2015р., виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію права власності, визнання за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, відмовлено.

На адресу суду повернулися матеріали справи із апеляційного суду Тернопільської області згідно ухвали судді апеляційного суду Тернопільської області від 09.08.2017р. для ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат та до матеріалів справи не долучено доказів сплати позивачами судового збору.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися.

На адресу суду поступила заява співпозивача ОСОБА_1 від 08.09.2017р., в якій вона просить проводити судове засідання без її участі та зазначає, що судовий збір за подання позовної заяви з вимогами матеріального характеру сплачено 25.03.2017р. в сумі 2512,53 грн., а саме ОСОБА_1В3 - 744,70 грн., ОСОБА_8 739,13 грн., ОСББ «Острозького 70» - 243,60 грн., ОСОБА_4 785,10 грн. Дані обставини підтверджуються копіями квитанцій, які знаходяться у матеріалах справи №607/14713/14-ц ОСОБА_10 1, провадження по якій зупинено. Таким чином ОСОБА_1 у заяві відзначила, що вона повністю сплатила судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі, встановлену вимогами ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції від 23.10.2013р. При розрахунку розміру судового збору ОСОБА_1 взято до уваги договір купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12, відповідно до якого ціна оспорюваних приміщень становить 74 470 грн., а тому розмір судового збору оплачений у відповідності до вимог Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Із матеріалів справи встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22.10.2015р. у справі №607/14713/14-ц позовні вимоги, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_9 були виділені в окреме судове провадження із присвоєнням номера №607/16948/15. Як вбачається із матеріалів справи №607/14713/14-ц Тому 1 до позовної заяви, яка подана 02.09.2017р. співпозивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСББ «Острозького 70», сплачені судові витрати, а саме ОСОБА_1 оплачено згідно квитанції від 25.03.2014р. №64 в сумі 744,70 грн. із заявлених нею та ОСОБА_2 позовних вимог.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

В даному випадку рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30.06.2017р. у справі №607/16948/15-ц в задоволенні позовних вимог позивачам, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які і підтримували заявлені ними первісні позовні вимоги до відповідача ОСОБА_9 було відмовлено, а тому згідно ст. 88 ЦПК України понесенні позивачами судові витрати їм не відшкодовуються і додатково не стягуються, проте дане в тексті судового рішення відзначено не було.

За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ухвали судді апеляційного суду Тернопільської області від 09.08.2017р. вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 88, 210, 220, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Згідно ст. 88 ЦПК України понесенні позивачами судові витрати їм не відшкодовуються і додатково не стягуються.

2.Додаткове рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_14