Справа №: 398/2708/17
Провадження №: 2/398/2333/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" листопада 2017 р. Олександрійський міськрайонний суду Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Голосеніної Т.В., з участю секретаря Шаповал І.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Олександрійської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження (наказу) органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та виконавчого комітету Олександрійської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження (наказу) органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 (Червоного Козацтва) в м. Олександрії набуте ОСОБА_2 без належної правової підстави, у звязку з чим свідоцтво про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням (наказом) від 10.03.1998 року №12349, зареєстроване Олександрійським КМБТІ 24.03.1998 року за реєстр. №9459/66 підлягає визнанню недійсним, а розпорядження (наказ) органу приватизації від 10.03.1998 року №12349 - скасуванню.

Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що законодавством, яке діяло у період приватизації спірної квартири, було передбачено, що приватизація державного житлового фонду може бути здійснена лише уповноваженим наймачем та членами його сімї, які постійно мешкають разом з наймачем та з обовязковим письмовим погодженням всіх повнолітніх членів сімї на здійснення такої приватизації та визначення часток кожного з них. У її сина ОСОБА_2 як станом на березень 1998 року, так і на теперішній час є відсутніми правові підстави для набуття права власності одноособово на спірну квартиру, оскільки він не одержав письмової згоди інших наймачів на здійснення її приватизації, що у відповідності до ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», свідчить про незаконність приватизації спірної квартири у березні 1998 року.

Позивач та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, представник подала письмову заяву, якою просила розглядати позов без її участі, позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача виконавчого комітету Олександрійської міської ради ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечив, вважає їх законними та обґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від про право власності на житло, зареєстрованим Олександрійським КМБТІ 24.03.1998 року за реєстр. №9459/66 відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 (Червоного Козацтва) в м.Олександрії Кіровоградської області, загальною площею 52,4 м2. Зазначене свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації від 10.03.1998 року №12349.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Частиною 1 ст. 2 вказаного Закону (у редакції, чинній на момент приватизації спірної квартири) встановлено, що до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

За умовами п.2 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (затверджене наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992р. №56 в редакції наказу № 72 від 05.08.1994 року) (далі Положення), яке було чинним на момент приватизації спірної квартири, передачі у власність громадян підлягають квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сімї безоплатно. До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Як встановлено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації спірної квартири) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до п. 5 Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сімї з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сімї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Таким чином суд дійшов висновку, що законодавством, яке діяло момент приватизації житлової квартири АДРЕСА_1 (Червоного Козацтва) в м. Олександрії, було передбачено, що приватизація державного житлового фонду може бути здійснена лише уповноваженим наймачем та членами його сімї, які постійно мешкають разом з наймачем та з обовязковим письмовим погодженням всіх повнолітніх членів сімї на здійснення такої приватизації та визначення часток кожного з них.

Як вбачається з довідки про склад сімї №1213, виданої 26.07.2017 року КП "Житлогосп", за адресою АДРЕСА_3 до складу сімї/ зареєстрованих входять ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - власник, зареєстрований з 04.11.2009 року, батько - ОСОБА_5 - помер 07.01.2016 року, був зареєстрований з 07.05.1968 року, мати - ОСОБА_1 - з 25.04.1968 року.

На підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (затверджене наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 року №56 в редакції наказу №72 від 05.08.1994 року для приватизації квартири необхідна письмова згода всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), проте в первинних документах з приватизаційної справи на житлову квариру №2 по вулиці Червоного Козацтва, 45 в м.Олександрії згода усіх повнолітніх членів сімї відсутня.

Частиною 3 ст.10, ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми, та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з ч.5 цієї статті до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, суд дійшов висновку, що враховуючи відсутність у ОСОБА_2 правових підстав для участі у приватизації спірної квартири, оскільки він не одержав письмової згоди інших наймачів на здійснення її приватизації зміст оспорюваного свідоцтва суперечить чинним на час приватизації актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок приватизації спірної квартири мало місце порушення її прав, так як участь ОСОБА_2 у приватизації квартири зменшує її частку у спірному нерухомому майні.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на те, що оспорюване свідоцтво на право власності на житло видане на підставі розпорядження (наказу) виконавчого комітету Олександрійської міської ради народних депутатів від 10.03.1998 року №12349, вказаний акт індивідуальної дії підлягає скасуванню.

Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Керуючись ч. ч. 1-3, 5 ст. 202, ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 215 ЦК України, ст. 71 ЖК Української РСР, ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Олександрійської міської ради народних депутатів від 10 березня 1998 року №12349 щодо визнання права на приватизацію державного житлового фонду за ОСОБА_2.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням від 10 березня 1998 року №12349, зареєстроване Олександрійським КМБТІ 24 березня 1998 року за реєстровим №9459/66 про право власності ОСОБА_2 на квартиру №2, що розташована по вул. Червоного Козацтва, буд. 45 в м.Олександрії Кіровоградської області.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя