Справа №2-з/760/313/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Коваленко І.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джонсон і Джонсон Україна" про визнання протиправним та скасування наказу №94-ОД від 30.08.2017 -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джонсон і Джонсон Україна" про визнання протиправними та скасування наказу №94-ОД від 30.08.2017.

Позивачка 26.10.2017 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила: заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Джонсон і Джонсон Україна » ( вул. Павла Тичини, 1-В, м. Київ, ), його посадовим особам вчиняти будь-які дії направлені на припинення трудових правовідносин, у тому числі на розірвання трудового договору № 85 від 09 липня 2009 р. з національним менеджером зі збуту у ключових аптечних мережах ТОВ « Джонсон і Джонсон Україна » ОСОБА_1 на час розгляду справи в суді,

на час розгляду справи в суді зупинити дію наказу керівника ТОВ « Джонсон і Джонсон Україна » щодо зміни істотних умов праці № 94-ОД від 30.08.2017 р. відносно національного менеджера зі збуту у ключових аптечних мережах ТОВ « Джонсон і Джонсон Україна » ОСОБА_1.

Заява обґрунтована тим, що заявниця перебуває у трудових відносинах із ТОВ « Джонсон і Джонсон Україна» починаючи, з 09 липня 2009 року, працює на посаді національного менеджера зі збуту у ключових аптечних мережах ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна». Зазначено, що 12 червня 2017 року керівництвом ТОВ « Джонсон і Джонсон Україна » їй було запропоновано підписати угоду про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, однак, вона відмовилася від цієї пропозиції, продовжила працювати на підприємстві та звернулася з позовом про скасування протиправного наказу до суду.

Заявниця вказала, що 30 серпня 2017 року їй було повідомлено менеджером з персоналу ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна » ОСОБА_2. про зміну істотних умов праці з 01.11.2017. В повідомленні № 1 від 30.08.2017 про зміну суттєвих умов праці ОСОБА_1 зазначено про те, що вона, у випадку надання згоди на продовження роботи в змінених умовах праці, має поставити свій підпис на новій редакції посадової інструкції та Додатковій угоді № 21 до трудового договору № 85 від 09.07.2009.

Заявниця посилалася на те, що у вищезазначеному повідомленні її попередили, що в разі відмови від роботи в нових умовах трудовий договір з нею буде припинено 31.10.2017 за п. 6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою, згідно до вимог ст. 44 КЗпП України, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Запропонована керівництвом підприємства нова посадова інструкція не містить змін щодо підпорядкування її посади до відділу продажу компанії, а лише передбачає те, що її безпосереднім керівником замість комерційного директора буде менеджер з питань регіонального розвитку, але це, на думку заявника, не є зміною в організації виробництва і праці.

Заявницею зазначено, що 25.09.2017 нею отримано лист від директора підприємства, в якому роз'яснено про те, що її вимога про надання їй копії наказу щодо зміни істотних умов праці № 94-ОД від 30.08.2017 не є обґрунтованою та з точки зору законодавства не підлягає обов'язковому виконанню, сам наказ № 94-ОД від 30.08.2017 в позивачки відсутній.

Заявниця посилалася на те, що за таких обставин існує реальна загроза того, що її буде протиправно звільнено з роботи 31.10.2017. З огляду на те, що заходи забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду та враховуючи, що існує реальна загроза припинення трудового договору на підставі наказу керівника ТОВ « Джонсон і Джонсон Україна » щодо зміни істотних умов праці № 94-ОД від 30.08.2017 відносно національного менеджера зі збуту у ключових аптечних мережах ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» ОСОБА_1, вважає, що є підстави для зупинення дії наказу керівника ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» щодо зміни істотних умов праці № 94-ОД від 30.08.2017, що оскаржений нею до суду.

Заявниця стверджує, що відповідач має можливість за час розгляду справи в суді видати наказ про її звільнення з посади національного менеджера зі збуту у ключових аптечних мережах ТОВ « Джонсон і Джонсон Україна », що завдасть шкоди її конституційним правам на працю. Крім того, заявниця посилалася на те, що в неї є підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії протиправного наказу керівника ТОВ « Джонсон і Джонсон Україна » відбудеться її протиправне звільнення з роботи, що може призвести до фактичної втрати можливості виконання рішення суду та завдати їй невиправної шкоди.

Таким чином заявниця звернулася до суду із даною заявою про забезпечення позову.

Ухвалою судді від 30.10.2017 відкрито провадження у справі.

Заява про забезпечення позову відповідно до частини першої статті 153 ЦПК розглядається без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України заходи забезпечення позову вживаються судом за заявою осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України визначений перелік видів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Зі змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналізуючи вищенаведене, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки, не ґрунтується на вимогах закону та виходить за межі предмету позову, і вимоги, зазначені в ній є нічим іншим як позовними вимогами.

Крім того, слід зазначити, що предметом спору між сторонами є визнання протиправним та скасування наказу №94-ОД від 30.08.2017 про зміну з 01.11.2017 істотних умов праці ОСОБА_1 у зв'язку з організаційною зміною підпорядкування посади.

Разом з тим, у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, та не носить зобов'язального характеру.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

Керуючись статтями 151, 152, 153, 210, 293 ЦПК, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джонсон і Джонсон Україна" про визнання протиправним та скасування наказу №94-ОД від 30.08.2017 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: