З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого - судді Сидоренко І.О.
при секретарі - Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 11 Слов'янського міськрайонного суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Управління у справах сім'ї та молоді про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводі батька, -
До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Управління у справах сім'ї та молоді про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводі батька. Дана позовна заява мотивована тим, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду від 21.08.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час малолітня дитина, ОСОБА_3, мешкає разом з матірю, ОСОБА_1 в м. Горлівка Донецької області бо виїхати із нею на постійне місце проживання на підконтрольну территорію України не має можливості. Всі їхні близькі родичі та друзі виїхали на підконтрольну територію України, тому донька відсутність спілкування сприймає дуже болісно. Окрім цього, постійно знаходячись у зоні бойових дій, дитина ризикує своїм здоров'ям та життям, вона часто боїться виходити з дому. Факт постійного проживання дитини у районі проведення АТО вкрай негативно впливає на її моральний розвиток та психологічний стан, до того ж вона ще й не може спілкуватись із родичами, яких вона дуже любить, не може виїхати на оздоровлення до моря або лісу щоб просто побути у тиші без гармат та на свіжому повітрі для покращення психологічного стану.
З часу припинення шлюбних відносин відповідач участі у вихованні та догляду за донькою не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає, чинить перешкоди у здійсненні заходів спрямованих на розвиток дитини, на її моральний та психічний стан. Також відповідач відмовляється надати у передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд дитини на підконтрольну територію України для відвідування родичів та відпочинку. Вважає, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд доньки за межі окупованої території, порушує права доньки на повний та гормонійний розвиток, можливість перепочити від страждань війни, обстрілів, постійного переляку та вказує на зловчивання відповідачем своїми батьківськими правами.
На даний час у позивача виникла необхідність періодично їздити на підконтрольну територію України для відвідування родичів. Проте для виїзду дитини на підконтрольну Україні територію необхідний дозвіл батька дитини. Просить суд надати їй дозвіл на виготовлення документів та на виїзд дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 на непідконтрольну Україні територію.
Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити.
Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого міським ВРАЦС Горлівського МУЮ Донецької області від 05.01.2007 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3, батьком якої є ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_1.
Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21.08.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономну республіку Крим віднесено до тимчасово окупованої території України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 722 від 16.09.2015 року, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину.

За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.

Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», - документами, що надають право громадянина на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» - оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Статтею 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

В судовому засіданні встановлено, що від батька дитини неможливо отримати дозвіл на її виїзд з території яка тимчасово не контролюються українською владою, на підконтрольну територію України, оскільки з ним відсутній зв'язок та він уникає зустрічей.

Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та керуючись принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до якого дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, суд вважає, що надання дозволу позивачу на вивіз дитини за межі України без дозволу її батька права відповідача відносно дитини не порушить та буде таким, що відповідає інтересам дитини, що є підставою для задоволення даного позову.

При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які б спростовували доводи позивача.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 141 Сімейного Кодексу України, ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. 3 «Конвенції про права дитини», принципу 6 Декларації прав дитини, пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Управління у справах сім'ї та молоді про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди та супроводі батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, дозвіл на вивіз дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_3, із зони проведення антитерористичної операції - перетин лінії розмежування з тимчасово окупованої теріторії України до підконтрольної території України для відвідування родичів, оздоровчого відпочинку та інше, а також в'їзд на непідконтрольну територію України до постійного місця проживання й навчання до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто на період до 01 січня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом шляхом подання письмової заяви відповідачем до Слов'янського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду І.О.Сидоренко