У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 31 березня 2016 року її онука ОСОБА_6, повідомивши неправдиві відомості про дійсність своїх намірів, під приводом оформлення договору довічного утримання, скориставшись похилим віком, важким хворобливим станом та слабким (фактично відсутнім) зором позивачки, отримала від останньої нотаріально засвідчену довіреність з правом на представництво її інтересів та розпорядження земельними ділянками.

17 квітня 2016 року ОСОБА_4 перенесла чергову транзиторну ішемічну атаку, що було наслідком перенесених ішемічних інсультів, які виникли у ній після смерті сина ОСОБА_8

Після виписки 22 квітня 2016 року з неврологічного відділення Луцької міської клінічної лікарні, ОСОБА_4 виявила відсутність належних їй пенсійних виплат, паспорта громадянки України та правоустановчих документів на землю, після чого звернулася до Луцького ВП ГУНП з відповідною заявою. Внаслідок проведеної перевірки працівники поліції надали позивачці відповідь, що подія злочину відсутня, оскільки ОСОБА_4 31 березня 2016 року надала нотаріально засвідчену довіреність своїй онуці ОСОБА_6 про представництво інтересів позивачки з правом розпорядження її земельними ділянками, а також те, що ОСОБА_6 вказані документи позивачки не забирала.

24 травня 2016 року ОСОБА_4 на підставі довіреності, виданої 31 березня 2016 року, продала житловий будинок та земельні ділянки ОСОБА_5

ОСОБА_4 вказувала, що оскаржувані правочини вчинені внаслідок обману щодо своєї правової природи та його змісту, оскільки вона не була ознайомлена з його текстом, який особисто не могла прочитати та їй він не був прочитаний вголос, а про зміст підписаного нею документу дізналася лише з відповіді працівників поліції щодо наявності відповідної довіреності. Також вважала, що оскаржувані правочини вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай не вигідних умовах, а саме: смерть сина, відсутність іншого житла, єдиним її доходом є лише пенсія, фактична втрата зору та перенесені транзиторні ішемічні атаки, що виникли внаслідок інсульту.

Просила визнати недійсними договір купівлі-продажу житлового будинку від 24 травня 2016 року № 418, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24 травня 2016 року та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24 травня 2016 року № 422.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заперечення на касаційну скаргу подала ОСОБА_5

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належали житловий будинок по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 та земельна ділянка площею 0,0288 га, розташована по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2.

31 березня 2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Гаврилюк А.Ю. видано довіреність, якою ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси у будь-яких органах і організаціях, установах та підприємствах, органах Пенсійного фонду, соціального страхування, у відповідних банківських установах в тому числі щодо отримання пенсії, зняття грошових коштів з депозитних рахунків, відчуження від її імені належного їй нерухомого та рухомого майна (у тому числі: земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер: НОМЕР_3 та земельної ділянки площею 0,0288 га, кадастровий номер: НОМЕР_4, що знаходяться по АДРЕСА_3

У графі довіреності «Підпис» наявний підпис, прізвище та ініціали ОСОБА_4, що стороною позивача не оспорюється.

Діючи на підставі довіреності, ОСОБА_6 24 травня 2016 року уклала з ОСОБА_5 договори купівлі-продажу спірного будинку та земельних ділянок, що знаходяться по АДРЕСА_2 та посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу КуртоюН.В., про що внесено відомості у реєстр за № 418, № 420 та № 422 (а. с. 65−70).

Підставою визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними позивачка зазначала вчинення їх під впливом обману за зловмисною домовленістю ОСОБА_4 з покупцем та під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою−третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 215 ЦК України вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, відповідно до ст. ст. 229−233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Так, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому, не має значення чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто для визнання недійсним правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновкам судів, що позивачкою не доведено, що договори купівлі-продажу вчинені у результаті зловмисної домовленості представника з іншою особою, а також наявність збитків та причинний зв'язок між такою домовленістю та збитками. Крім того, як вбачається із змісту позовної заяви, позивачка визнала факт отримання коштів за відчуження належного їй майна.

Крім того, сторони перебувають у родинних стосунках і 31 березня 2016 року позивачкою підписано заповіт, відповідно до умов якого остання розпорядилася щодо всього належного їй на праві власності майна на користь ОСОБА_5 У наступному позивачка заповіт скасувала.

Нотаріус Гаврилюк А.Ю. підтвердила, що нею було виконано обов'язкову частину нотаріальних дій, що полягали у з'ясуванні обсягу доручення, яке просить визначити довіритель у довіреності, при оформленні доручення нею було роз'яснено, які саме дії провадяться. Заперечень проти тексту доручення у позивачки не було, остання перебувала при здоровому глузді та ясній пам'яті, діяла вільно, за відсутності фізичного чи психічного примусу, прочитавши вказану довіреність, особисто її підписала. Судом не встановлено, що остання страждала психічними розладами чи хворобами, які б могли вплинути на усвідомлення нею значення своїх дій, у побуті окулярами не користувалася.

Суди, встановивши належним чином фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку, що позивачкою не доведено, що оспорювані договори купівлі-продажу нерухомого майна істотно порушують її права, укладені всупереч її інтересам, а також внаслідок обману та зловмисної домовленості її представника та відповідача, на вкрай невигідних для неї умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують. Суд касаційної інстанції позбавлений повноважень переоцінювати докази.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.