АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/2296/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2011/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 тис. доларів США під 12,3 % річних строком до 18 жовтня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки на належний відповідачу житловий будинок №4 по пров. Покришкіна у м. Старокостянтинові.

На підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року право вимоги за договором про надання споживчого кредиту перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Позивач зазначав, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 337 248 грн. 40 коп., у рахунок погашення якої просив звернути стягнення на предмет іпотеки та визнати за ним право власності на неї.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 листопада 2006 року в сумі 15 286, 20 дол. США, що еквівалентно 353 827 грн. 24 коп., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_3 Категорія: 19,27

Доповідач: Янчук Т.О.

ОСОБА_2, звернуто стягнення на житловий будинок літера «А-1», хлів цегляний літера «Б-1», хлів камінний літера «В-1», льох камінний літера «в-1», огорожу металеву літера «№1, №2, №3-1» загальною площею 196,5 кв. м, житловою площею 57,3 кв. м, що розташовані на земельній ділянці по пров. Покришкіна,4 в м. Старокостянтинові та належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 10 березня 1988 року, посвідченого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1262 та зареєстрованого в Старокостянтинівському БТІ в реєстрову книгу № 19 номер запису 3669, реєстраційний номер 16329843, шляхом набуття власності ПАТ «Дельта Банк» на вищезазначене майно за ринковою вартістю 1 105 328 грн. без ПДВ.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя в сумі 676 350 грн. 72 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Визначено, що рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконанню не підлягає.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 676350,72 грн. та ухвалити рішення про повне задоволення його вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд прийшов до помилкового висновку про необхідність стягнення з банку на користь іпотекодавця перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя, оскільки передбачене Законом України «Про іпотеку» право на отримання відповідної суми грошових коштів іпотекодавцем не було порушено з боку іпотекодержателя, і доказів того, що таке право буде порушене в майбутньому матеріали справи не містять. Крім того, нормативними актами не передбачено процесуального порядку реалізації цього права. Вимоги позовної заяви в частині звернення стягнення на іпотечне майно та визнання на це майно права власності повністю узгоджуються з нормами закону.

В судове засідання представник апелянта не зявився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що розмір заборгованості за кредитом доведений належними та допустимими доказами, тому з урахуванням вимог ЦК України, Закону України «Про іпотеку» на предмет іпотеки є підстави для стягнення шляхом набуття банком власності на заставне майно та стягнення з позивача на користь відповідача перевищення 90 відсотків вартості предмет іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 тис. доларів США під 12,3 % річних строком до 18 жовтня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки на належний відповідачу житловий будинок по пров. Покришкіна,4 у м. Старокостянтинів, вартість якого станом на 17 грудня 2015 року становить 1 105 328 грн., що підтверджено звітом про оцінку від 17.12.2015 року.

На підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року право вимоги за договором про надання споживчого кредиту перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Станом на 28 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком становила 337 248 грн. 40 коп., яку боржник і майновий поручитель у добровільному порядку не сплатили, незважаючи на письмові листи-вимоги, які були надіслані банком на їх адресу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч.1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок про те, що законодавець визначає три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 24 травня 2017 року у справі № 6-1388цс16, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» ).

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя (частина друга ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Пункт 4.1 іпотечного договору, укладеного між сторонами, передбачає можливість звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки у разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за договором споживчого кредиту, зокрема, на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.4.2 іпотечного договору).

Судом встановлено, що умов кредитного договору позичальник не виконував, кредит не погашав, у звязку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі банку права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст.37 Закону України. Крім того, встановлено, що вартість предмета іпотеки, на яке просить визнати право власності позивач, перевищує 90 відсотків над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Суд, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, неправильно застосував норми ст.ст. 33, 37, 39 «Про іпотеку», однак, установивши факт невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, правильно вирішив спір по суті, захистивши порушені права кредитора щодо виконання позичальником забезпечених іпотекою грошових зобовязань, та захистивши права іпотекодавця, оскільки у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя.

Доводи апеляційної скарги, зазначених висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук