Справа № 766/2587/17
10 листопада 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючого - судді Прохоренко В.В.,
секретар Тихоша Л.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку вона придбала за договором купівлі-продажу у ОСОБА_3. Відповідно до п. 3.1.4 продавець зобов'язався звільнити відчужувану квартиру та зняти всіх зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку до 05.02.2017 року. Продавець звільнив квартиру, проте за даною адресою продовжує перебувати на реєстраційному обліку онук колишнього власника - ОСОБА_4, що порушує права позивача як власника. після звернення до продавця квартири з метою врегулювання спору у досудовому порядку, позивачу стало відомо, що відповідач більше 10 років проживає за іншою адресою та місце його знаходження невідоме. Просить суд визнати ОСОБА_4таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1
В судове засідання позивач не з'явилася, надала повноваження представнику.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Надала згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, а саме через оголошення у пресі.
За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.01.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останній передав у власність ОСОБА_1 належну йому квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 44,68 кв.м, житловою площею 30.28 кв.м.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 79053878 від 27.01.2017 року власником квартири АДРЕСА_2, загальною площею 44,68 кв.м, житловою площею 30.28 кв.м., є ОСОБА_1.
Згідно п. 3.1.4 договору купівлі-продажу продавець зобов'язався, зняти з реєстраційного обліку в цій квартирі усіх зареєстрованих осіб до 05.02.2017 року.
З довідки № 171 від 02.02.2017 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3, перебуває на зареєстрованому обліку - ОСОБА_4. Проте, фактично за даною адресою не проживає.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.5-11, 60, 208, 209, 213, 214, 215, 224-226, 294 ЦПК України, на підставі ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області позивачами шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду, а відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Суддя В.В. Прохоренко