Справа № 510/1217/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні у її відсутності.

Позивачка, її представник на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 24.05.2011 р.; копія рішення суду від 17.12.2013 р.; копія інформаційної довідки з реєстрів; копія заповіту; копія технічного паспорту на житловий будинок № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачці ОСОБА_2, належить житловий будинок із надвірними спорудами № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 17.12.2013 р., яке набрало законної сили 27.12.2013 р.

24.05.2011 р. між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_3, було укладено письмовий договір купівлі-продажу належного відповідачці житлового будинку із надвірними спорудами № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району Одеської області. Відповідачка, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачці вищевказаний житловий будинок, передавши у володіння та користування обєкт нерухомості, який вона не мала права на той час відчужувати, оскільки ще не набула право власності на нього, отримавши за це грошову компенсацію. Фактично позивач вступила у володіння та користування зазначеним майном. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню позивач запропонувала відповідачці привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вимогу позивача, відповідач відповіла, що поки не може це зробити, так як на момент укладання договору вона не була зареєстрованим власником будинку, хоча вказаний будинок і належав їй на праві спадкового права після смерті ОСОБА_4 Відповідачка також повідомила позивачці, що розпочала процес оформлення спадщини. Так, рішенням суду від 17.12.2013 року за відповідачкою було визнано право власності на житловий будинок № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району. Про існування обставин, що відповідачка на момент укладення правочину не є зареєстрованим власником вказаного спірного житлового будинку позивачці не було відомо, оскільки вона знала, що саме відповідачка є власником будинку, який успадкувала після смерті ОСОБА_4

Таким чином, сторони домовилися про усі суттєві умови договору, так відповідач передала позивачці житловий будинок у натурі, а позивач прийняла його та ключі від будинку та передала відповідачці обумовлену договором грошову компенсацію. Фактично позивач вступила у володіння та користування зазначеним майном. Пізніше позивачка звернулася до відповідача, з метою посвідчення договору у нотаріальному порядку, згідно вимог закону, але відповідачка пояснила, що поки не може це зробити, так як на момент укладання договору вона не була зареєстрованим власником будинку, хоча він і належав їй на праві спадкового права, оскільки прийняла спадщину після смерті спадкодавця, звернулася до суду за оформленням спадщини, таким чином на момент здійснення правочину розпочала процес оформлення спадщини, згодом отримала рішення суду про визнання за нею права власності на спірне нерухоме майно. На сьогоднішній день, позивачка продовжує користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком, утримує його, тощо. Таким чином, придбане позивачем нерухоме майно, була відчужена особою, яка до оформлення свого права власності не мала на це права.

У звязку із вищевикладеними обставинами позивач вважала, що має всі підстави для визнання за нею права власності на житловий будинок № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району, оскільки вона, як добросовісний набувач, у відповідності до ст. 330 ЦК України набула право власності на будинок, так як придбала у відповідача вказане нерухоме майно, яке вона не мала права відчужувати і воно не може у відповідності до ст. 388 ЦК України витребувано у позивача, тому що, це майно не було загублено власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за позивачем.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на момент здійснення правочину про купівлю-продаж житлового будинку № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, вона не знала і не могла знати про те, що інша сторона договору, відповідач ОСОБА_2 не мала права на відчуження цієї нерухомості до належного оформлення свого права власності. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісним набувачем, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Крім того, судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою, від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_3 була досягнута домовленість про купівлю-продаж фактично належного ОСОБА_2 житлового будинку № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, після чого позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала нерухоме майно в натурі та належні документи. Таким чином, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Так, відповідач фактично передала у власність позивачці обумовлене їх домовленістю нерухоме майно, а позивач прийняла її та передала відповідачу обумовлену суму відкупу нерухомого майна. Фактично, позивач вступила в управління та володіння вищевказаним житловим будинком. На момент здійснення правочину про купівлю-продаж нерухомості, сторони не змогли засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена та житловий будинок не був зареєстрований за відповідачем належним чином.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, покупець передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав покупцю нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила в управління та володіння нерухомістю, тобто правочин між сторонами відбувся. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити правочин нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка запропонувала відповідачу привести укладений договір у відповідності до вимог законодавства, однак з незалежних від неї обставин, зробити це не вдалося. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду за для захисту своїх порушених прав.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо житлового будинку (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивачки, як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок із надвірними спорудами № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, за позивачем, як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами № 45 по вул. Суворова у с. Орлівка Ренійського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник