Справа № 479/738/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Микитей Л.Л.,

при секретарі судового засідання Шумській Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Криве Озеро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

23 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в сумі 251 300 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18 червня 2015 року між сторонами досягнута домовленість про позику грошової готівки 200 000 грн., які відповідач зобов'язалася повернути через три місяці.

Свої зобов'язання відповідач не виконала, тому умови позики були продовжені, та з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами, за домовленістю між сторонами сума позики була збільшена до 251 300 грн. 00 коп., визначено строк повернення грошових коштів до 25 липня 2017 року, про що відповідачем власноручно написані письмові розписки.

Посилаючись на невиконання відповідачем зобовязань за договором позики та не повернення суми боргу, позивач просить про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач визнала позов. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій

формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 р. № 6-63цс/13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що між сторонами існують зобовязання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем у формі розписки, яка посвідчує передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 200 000 грн. 00 коп. (а.с. 3). Крім того в судовому засіданні відповідач підтвердила, що за усною домовленістю було збільшено суму зобов'язання до 251 300 грн. 00 коп. та продовжено строк повернення позики до 25 липня 2017 року, про що відповідачем повторно написана розписка, але в зв'язку з погіршенням матеріального стану, вона не має можливості повернути борг.

Розписки знаходились у позивача, в суд надані їх оригінали, останні підтверджують наявність невиконаного боргового зобов'язання відповідача перед позивачем.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З досліджених в судовому засіданні розписок вбачається, що сторонами в письмові формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, строк повернення , плата за користування грошовими коштами. Відповідач не заперечувала щодо не виконання своїх зобов'язань.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, а також в дохід держави недоплочений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1 251 300 (двісті п'ятдесят одну тисячу триста) грн. 00 коп. заборгованості за договором позики та

2

понесені судові витрати по сплаті судового збору , надання правової допомоги в сумі 1 140 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави недоплочений судовий збір в сумі 1 873 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в Апеляційний суд Миколаївської області через Кривоозерський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час оголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя Кривоозерського Л.Л. Микитей

районного суду