АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/775/17 Номер провадження 22-ц/786/2964/17Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Триголова В.М., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном ,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просив усунути перешкоди йому в користуванні належними на праві власності житловим будинком з надвірними побудовами та земельною ділянкою кадастровий номер :50:054:0256 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованими за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вул. Прирічна, 10А, шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії по перешкоджанню йому в користуванні проїздом до них.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до нотаріально посвідчених договорів дарування від 04 грудня 2015 року йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними побудовами за адресою вул. Прирічна, 10 в м.Миргороді Полтавської області. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 10 лютого 2016 року № 88 змінено поштову адресу зазначеному житловому будинку з вул. Прирічна, 10 на вул. Прирічна, 10-А. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому на праві власності на підставі рішення Миргородської міської ради від 11.11.2016 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.12.2016, належить земельна ділянка кадастровий номер :50:054:0256 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Прирічна, 10А. Вказує, що відповідач ОСОБА_4В, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і не є власником ні будинку, ні земельної ділянки, систематично створює йому перешкоди в користуванні належними йому обєктами нерухомості, забороняючи та перешкоджаючи в користуванні землями Миргородської міської ради - проїздом до садиби позивача, факт існування якого підтверджується викопіровкою з плану кварталу на садибну ділянку з техпаспорта станом на 10 травня 2006 року, кадастровим планом належної позивачу земельної ділянки, перевіреним та занесеним до Державного земельного кадастру 13.10.2016 року, а також витягом з ДЗК. При зверненні до комісії по вирішенню земельних спорів Миргородської міської ради Полтавської області, рішенням останньої від 09 березня 2017 року позивачу розяснено право на звернення до суду, яким він скористався, посилаючись ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ч.4 ст.41 Конституції України, ст.ст. 13, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України та п.33 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав».

Ухвалою суду від 30 червня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_4 (а.с.95).

Ухвалою суду від 01 вересня 2017 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі як співвідповідача (а.с.122).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні належними на праві власності житловим будинком з надвірними побудовами та земельною ділянкою кадастровий номер :50:054:0256 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованими за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вул. Прирічна, 10А, шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які дії по перешкоджанню ОСОБА_2 в користуванні проїздом до них - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2017 року, у виді заборони Миргородській міській раді Полтавської області приймати рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вулиця Прирічна, 8.

З даним рішенням суду не погодивсяОСОБА_5 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішенняМиргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що дане рішення суду є незаконним, необґрунтованим, а також таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом неповно зясовано обставини справи, що мають значення для вирішення даного спору, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилося за участі апелянта та відповідачів, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно з договорами дарування від 4 грудня 2015 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться по вул. Прирічній, 10 в м. Миргороді (а.с.7-10). Відповідно до цих договорів вказані будівлі розташовані на земельній ділянці Миргородської міської ради Полтавської області, площа якої не зазначена.

Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області від 10 лютого 2016 року № 88 змінено поштову адресу в зазначеному житловому будинку з вул.Прирічна, 10 на вул. Прирічна, 10-А (а.с.13).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві власності на підставі рішення Миргородської міської ради від 11.11.2016 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 02.12.2016 року, належить земельна ділянка з кадастровим номером :50:054:0256 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вул. Прирічна, 10-А (а.с.22-23).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :50:054:0256 (а.с.14-18) вказана земельна ділянка зареєстрована 13.10.2016 року. Згідно з описом меж до кадастрового плану цієї земельної ділянки між точками Е та А вказана земельна ділянка межує з землями Миргородської міської ради - проїздом. Довжина цієї межі - 1,1м. Така ж інформація наведена в кадастровому плані, що міститься в проекті землеустрою, щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул.Прирічна, 10-А м.Миргород (а.с. 11-12).

Як вбачається з листа Миргородської міської ради від 01.06.2017 року «Про надання інформації», Миргородською міською радою не приймалось рішення стосовно утворення проїзду загального користування за адресою вул. Прирічна, №6 та №8. Відповідно до затвердженої містобудівної документації «Генеральний план міста Миргорода Полтавської області» та «План зонування території міста Миргорода», затвердженого рішенням сорок другої сесії міської ради шостого скликання від 28 березня 2014 року №10, земельна ділянка, яка вказана у схематичному плані земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку вул. Прирічна, 8, знаходиться в зоні садибної житлової забудови (а с.71).

Згідно відповіді Держгеокадастру від 19.08.2017 року на звернення представника відповідача, повідомлено, що якщо землі будь-якої категорії рішенням відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування віднесено до земель загального користування, їм відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затверджених наказом Держкомзему України від 23.07.2010 №548, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306, присвоюється код цільового призначення (18.00) (а.с.139-141).

За повідомленням відділу Держгеокадастру у Полтавській області від 20.09.2017 земельна ділянка, яка зазначена на доданому кадастровому плані від Е до А, згідно Державного земельного кадастру не сформована, код цільового призначення проїзду відповідно наказу Держкомзему від 23.07.2010 № 548 не визначався (а.с 138).

Під час судового розгляду, особами, які беруть участь у справі не надано суду викопіювання з генерального плану м. Миргорода чи іншої містобудівної документації, яка б містила інформацію про існування проїзду загального користування між будинковолодіннями по вул.Прирічній, №10, №10-А, № 8, №6.

Крім того, земельна ділянка, яку позивач вважає проїздом загального користування, не може бути використана як проїзд до будинку по вул.Прирічній, 10-А, оскільки відповідно до п. 3.22 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 (із змінами), до житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин, а межа між цією земельною ділянкою і земельною ділянкою позивача становить 1,1 м., що унеможливлює проїзд будь-якого автотранспорту на земельну ділянку позивача, а отже і дотримання вказаних будівельних норм.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів вчинення відповідачами будь-яких дій по перешкоджанню позивачу у користуванні земельною ділянкою та розміщеними на ній будівлями, зокрема у користуванні проїздом до них. Разом з цим, місцевий суд зазначив, що невизнання відповідачами у судовому засіданні права позивача на користування проїздом не створює реальних перешкод позивачу у користуванні його власністю та не може бути усунуте судом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном ст. 317 ЦК України.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Так, звертаючись до суду за судовим захистом, ОСОБА_2 посилався на вимоги ст. 391 ЦК України, яка передбачає усунення власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, при цьому він зазначав, що відповідач систематично створює йому перешкоди в користуванні належними обєктами нерухомості, забороняючи та перешкоджаючи в користуванні землями Миргородської міської ради проїздом до його садиби.

Однак, в ході судового розгляду справи встановлено, що доказів вчинення відповідачами будь-яких дій по перешкоджанню позивачу у користуванні земельною ділянкою та розміщеними на ній будівлями, зокрема у користуванні проїздом до них, позивачем відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано.

Крім того, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджують лише факт конфлікту, що стався у березні 2017 року, коли вони разом з позивачем приїхали до будинковолодіння по вул.Прирічній, 8, де проживає відповідач ОСОБА_3 (а.с.29), який не є власником цього будинковолодіння (а.с.21), право власності на яке було визнане рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 7 червня 2017 року за ОСОБА_4 (а.с.95). При цьому він стався не в звязку з перешкодами позивачу в користуванні проїздом до своєї земельної ділянки, оскільки він приїхав саме до відповідача, щоб з ним поговорити, а через те, що відповідач відмовився від спілкування та просив звільнити проїзд, оскільки йому потрібно було виїхати зі свого двору, а автомобіль позивача цьому заважав.

Таким чином, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового розгляду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою є безпідставними, а тому задоволенню вони не підлягають, оскільки жодним письмовим доказом не доводиться факт здійснення відповідачами перешкоджань у користуванні майном позивача.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 - відхилити.

РішенняМиргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_9 /підпис/ ОСОБА_10

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: