АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Костюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 1 грудня 2010 року відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1, підписавши анкету - заяву, отримала кредит у розмірі у розмірі 1000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31.10.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 13729 грн 19 коп., з яких: 577 грн 57 коп. заборгованість за кредитом, 9121 грн 66 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2900 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 629 грн 96 коп. штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року позов задоволено частково.

____________________________________________________________________

22ц/794/1316/2017 р. Головуючий у І інстанції Пухарєва О.В.

Категорія 27 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 1 грудня 2010 року в сумі 2106 грн 73 коп., з яких: 577 грн 57 коп. заборгованість за кредитом, 463 грн 55 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 513 грн 55 коп. заборгованість за пенею, 500 грн штраф (фіксована частина), 513 грн 55 коп. штраф (процентна складова). Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2017 року виправлено описку у вступній та резолютивній частинах рішення: в абзаці другому резолютивної частини рішення вказано вважати правильним процентну складову штрафу як «52,06» замість неправильно вказаної «513,55».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення є незаконним та необґрунтованим.

Свої доводи мотивує тим, що банком було збільшено кредитний ліміт відповідно до умов кредитного договору, відповідач скористався кредитними коштами, заперечень з його боку не надходило.

Крім того, кредитним договором передбачено, що відсоткова ставка є змінюваною,про що клієнт повідомляється шляхом отримання виписки в усіх відділеннях банку або у мережі Інтернет 24 години на добу через систему PRIVAT24.

Відповідач ніяким чином не оскаржував збільшення кредитного ліміту та зміну відсоткової ставки, а, отже, своєю мовчазною згодою погодився з умовами банку.

Також зазначає, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором. Вважає, що судом порушено принципи змагальності та рівності сторін.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року в частині відмови у стягненні кредитної заборгованості та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом є обґрунтованими. Разом з тим, судом визнано протиправним збільшення розміру процентної ставки в односторонньому поряду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 1 грудня 2010 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем заяви-анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, ознайомлення з цими Умовами і Правилами та пам'яткою клієнта.

Відповідач своїм підписом надала свою згоду, що підписана нею заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаного договору відповідачу видано кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією договору, довідкою про умови кредитування.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість, яка складається з наступного: 577 грн 57 коп. заборгованість за кредитом, 463 грн 55 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 513 грн 55 коп. заборгованість за пенею, 500 грн штраф (фіксована частина), 513 грн 55 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання це - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

Проте у спірному випадку банк передбачив у договорі умови (пункт 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг), які встановлюють односторонню зміну умов договору, й фактично надають йому право змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку.

Така умова в силу норми ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемною.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Оскільки укладення кредитного договору мало місце шляхом підписання відповідачем відповідної письмової заяви, то і зміна договору мала відбутися у такий же спосіб.

У зв'язку з наведеним та з огляду на нікчемність відповідної умови договору щодо зміни розміру процентної ставки, судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір заборгованості за процентами, виходячи із встановленої договором ставки 30 % на рік (2,5 % на місяць) за весь період виникнення заборгованості, а не 34,80 % річних (за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року) та 43, 20 % (за період з 1 квітня 2015 року 31 жовтня 2016 року) як про це просив банк.

Як убачається з матеріалів справи відповідно до тарифів, що були чинними на час укладення договору, базова процентна ставка на місяць складає 2,5 % та нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік (а.с. 8).

Безпідставними є посилання апеляційної скарги на те, що відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом самостійно здійснено її перерахунок, чим порушено принципи змагальності та рівності сторін, оскільки задоволенню підлягають позовні вимоги, які ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: