АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5424/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 643/1903/15ц Сугачова О.О.
Категорія: договірні Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бровченка І.О.,

Кіся П.В.

за участю секретаря - Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № SAMDN3309 від 09.01.2007року у розмірі 304 335,87грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.01.2007 року року між сторонами укладений кредитний договір № SAMDN3309, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 51 312,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, зі строком повернення до 08.01.2014 року. Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконує.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 09.01.2007 року в розмірі 304 335, 87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3 043,36 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову.

Вказує, що Московським районним судом м. Харкова вже розглядалась справа про стягнення боргу за кредитним договором від 09.01.2007 року. 14.06.2012 року по даній справі було ухвалено рішення, яким за кредитно-заставним договором від 09.01.2007 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль та стягнуто судові витрати.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не повідомив суд, що ним було вилучено майно, що знаходилось у заставі, що доводить погашення боргу за кредитним договором від 09.01.2007 року. Та не повідомив, що ОСОБА_3 було сплачено за кредитним договором від 09.01.2007 року 35 000 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 09.01.2007 року року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 51312,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, зі строком повернення. Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконує. Загальна сума заборгованості ОСОБА_3 станом на 12.11.2014 року перед позивачем становить 304335,87 грн. (а.с. )

Такі обставини підтверджуються копією кредитного договору від 09.01.20007 року (а.с.4-8), розрахунком заборгованості (а.с.3).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 1050 та частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів.

Судом було вірно встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Позивач виконав свої обов'язки належним чином, видав ОСОБА_3 кошти в повному обсязі, що підтверджується відповідними документами.

Посилання апеляційної скарги на те, що за оскаржуваним кредитним договором вже було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль та вилучено майно, що знаходилось у заставі, а саме автомобіль ВАЗ 21150-110-20, державний номер АХ 01-63АТ, 2006 року випуску, а тому заборгованість за кредитним договором погашено, не може бути взято до уваги судовою колегією, виходячи з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду апеляційної інстанції, 04.09.2014 року на рахунок позичальника були зараховані кошти після реалізації заставного майна в розмірі 28500,00 грн. (а.с. 112-114, 150-151).

Проте, коштів, які надійшли на рахунок банку після реалізації заставного майна для погашення усієї заборгованості за кредитним договором було не достатньо. Сума реалізованого майна була розподілена банком на погашення відсотків за користуванням кредитом.

Таким чином, твердження відповідача спростовується матеріалами справи, оскільки сума з реалізації заставного майна була врахована банком у наданому розрахунку.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, були враховані платежі здійснені відповідачем, що спростовують його доводи надані на заперечення проти позову.

Доводи, викладені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхили апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.О. Бровченко

П.В. Кісь