У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Москалик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 55727 грн 28 коп.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмолено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ "Рівнеазот" покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що наказом № 293 від 10.04.2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства та оголошено вимушений простій з нарахування працівникам двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Такі обставини потягли за собою затримку у виплаті нарахованої заробітної плати і вихідної допомоги позивачу і заподіяння йому таким чином шкоди. Натомість ця шкода, завдана особі у зв'язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожує цивільним правам та інтересам юридичної особи - ПрАТ "Рівнеазот", і цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами, тобто ПрАТ "Рівнеазот", порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяло у стані крайньої необхідності.

Відповідно до ч. 2 статті 1171 ЦК України, враховуючи обставини, за яких було завдано шкоди у стані крайньої необхідності, суд може звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від ________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/6276/17 Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_4

Провадження № 22-ц/787/1608/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_5

відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю, а тому є всі підстави для звільнення ПрАТ "Рівнеазот" від виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності завданої йому моральної шкоди, у зв"язку з чим відсутні підстави для стягнення компенсації за таку шкоду.

Враховуючи те, що позивачем не було сплачено судовий збір, Рівненський міський суд Рівненської області приймаючи оскаржуване рішення, неправомірно розглянув справу по суті, оскільки позовна заява мала бути залишена судом без розгляду.

Просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені трудові та особисті немайнові права позивача щодо невиплати йому розрахунку при звільненні.

Такий висновок місцевого суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що з 2011 року по 20 березня 2017 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Рівнеазот" та наказом № 588-ВК від 13.03.2017 року він був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю (а.с. 3).

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із довідки, що видана сектором з розрахунків з оплати праці бухгалтерії ПрАТ "Рівнеазот" від 04.07.2017 року № 1419, ОСОБА_6, звільненому 20.03.2017 року, належить до виплати 37892,72 грн, що включає: 7736,83 грн заробітна плата за січень; 2264,58 грн заробітна плата за лютий; 27891,31 грн заробітна плата за березень (а.с. 26).

Судовим наказом, що виданий Рівненським міським судом Рівненської області 25 липня 2017 року стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_3 нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі 37892 грн. 72 коп (а.с. 32).

Висновок місцевого суду про те, що, оскільки по невиплаченій заробітній платі у розмірі 37892 грн 72 коп. видано судовий наказ, тому в задоволенні такої позовної вимоги необхідно відмовити, є правильним.

На час розгляду справи судом першої інстанції вищезазначений судовий наказ є невиконаним, заборгованість по заробітній плати позивачу не виплачена, що не заперечується відповідачем.

Згідно положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

На підставі вказаних положень трудового законодавства, місцевим судом правомірно стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_3 його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення оскаржуваного рішення у розмірі 55727 грн 28 коп, що правильно обраховано судом, відповідно до Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки відповідачем порушено трудові права позивача: не проведено належного розрахунку при звільненні, що завдавало йому моральних страждань, судом, з урахуванням вимог розумності і справедливості передбачених ст. 23 ЦК України, правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Покликання автора апеляційної скарги на положення ч. 2 ст. 1171 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не доведено, що він діяв у стані крайньої необхідності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею чинності.

ОСОБА_7 ОСОБА_5

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2