___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1081/17
Провадження № 2/520/6446/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 27 січня 2017 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив суд:

- визнати недійсним укладений 26.12.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір дарування №4158 багатокімнатного (індивідуального) житлового будинку (котеджу рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5;

- визнати недійсним укладений 26.12.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір дарування №4159 земельної ділянки, загальною площею 0,2777 га (діл. № 13,14,15), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159;

- визнати недійсним укладений 28.08.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу №2471 багатокімнатного (індивідуального) житлового будинку (котеджу рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5;

- визнати недійсним укладений 28.08.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу №2472 земельної ділянки, загальною площею 0,2777 га (діл. № 13,14,15), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159;

- визнати за ним - ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,2777 га, кадастровий номер :39:007:0208 (діл. № 13,14,15), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159;

- визнати за ним - ОСОБА_2 право власності на багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 21 грудня 2005 року він - ОСОБА_2, отримав у власність земельну ділянку №13, площею 0,0780 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159.

З метою подальшого будівництва за вказаною вище адресою багатокімнатного (індивідуального) житлового будинку (котеджу рекреаційного призначення), як вказує позивач, він уклав 21 грудня 2005 року з ОСОБА_1 договір комісії, відповідно до якого ОСОБА_1 (комісіонер) зобов'язується за дорученням ОСОБА_2 (комітент) за нагороду від свого імені за рахунок комітента здійснити наступні правочини: придбати за договорами купівлі-продажу земельні ділянки №13 - площею 0,0780 га, № 14 - площею 0,0990 га, № 15 - площею 0,0996 га, які розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159.

Після придбання за договорами купівлі-продажу вказаних вище земельних ділянок та завершення будівництва на ньому житлового будинку (котеджу) № 5, за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, комісіонер зобовязується за дорученням комітента отримати для нього правовстановлюючі документи на вказаний будинок.

Умови придбання земельних ділянок за вищевказаною адресою встановлені в п. 5 договору комісії.

Відповідно до п. 2.4. договору комісії, після виконання доручення комісіонер зобов'язується за першою вимогою комітента надати звіт та передати йому все отримане за виконаним дорученням.

Тобто, позивач ОСОБА_2 зазначав, що вони домовилися із ОСОБА_1, що після придбання нею у власність земельних ділянок та отримання правовстановлюючих документів на житловий будинок, за його першою вимогою, вона зобов'язувалася одразу ж передати йому у власність вказані вище земельні ділянки та житловий будинок.

ОСОБА_5 вказував, що на виконання взятих на себе домовленостей за укладеним між ними договором комісії, ОСОБА_1, за його рахунок за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 24.12.2005року придбала в громадянки ОСОБА_6 земельну ділянку № 14, загальною площею 990 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159.

Також за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 24.12.2005 року, ОСОБА_1 за його рахунок придбала в громадянки ОСОБА_7 земельну ділянку № 15, загальною площею 0,0996 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159.

Окрім того, відповідно до умов договору комісії, ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 24.12.2005 року, з метою подальшого отримання єдиного держаного акту на всі три суміжні земельні ділянки за вказаною вище адресою, придбала в нього земельну ділянку № 13, площею 0,0780 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159.

ОСОБА_2 зазначавав, що необхідність на той час у відчуженні на користь ОСОБА_1 належної йому земельної ділянки № 13, також була викликана й тим, що він, ОСОБА_2, виступав співзасновником декількох юридичних осіб, зокрема був директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕММА», у зв'язку із чим оформлював на своє ім'я чимало кредитів на розвиток бізнесу, та наявність в нього на праві приватної власності будь-якого нерухомого майна могло негативно і вплинути на розвиток бізнесу, а разом із тим, він хотів уникнути негативних майнових наслідків у разі розлучення зі своєю дружиною.

Таким чином, позивач вказував, що ОСОБА_1, придбавши за його дорученням вищевказані земельні ділянки, отримала 30 жовтня 2006 року державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 945667 (діл. 13,14,15), загальною площею 0,2766 га, кадастровий номер :39:007:0156, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159.

Після отримання державного акту про право власності на вказану земельну ділянку, з урахуванням того, що житловий будинок № 5 (котедж рекреаційного призначення) вже був побудований за його рахунок, ОСОБА_1, за його дорученням, отримала правовстановлюючі документи на багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5.

Як зазначавав позивач, на виконання їх із ОСОБА_1 домовленостей, він неодноразово, в тому числі письмово в лютому 2014 року, звертався до ОСОБА_1 із вимогою про передання йому у власність отриманих нею за його рахунок, відповідно до умов договору комісії, земельної ділянки, загальною площею 0,2766 га ( діл. № 13,14,15), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159, та багатокімнатного (індивідуального) житлового будинку (котеджу рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5.

Однак, незважаючи на неодноразові його звернення до ОСОБА_1 та отримання нею його письмових вимог, остання взятих на себе домовленостей за укладеним між ними договором комісії від 21.12.2005 року щодо передання йому у власність вказаних вище об'єктів нерухомого майна не виконувала, придбане нею за його рахунок майно йому у власність не передала.

Таким чином, позивач вважав, що ОСОБА_1 порушила умови укладеного між нами договору комісії, чим позбавила його права власності на майно, придбане відповідачем за його дорученням та за його рахунок.

Крім того, позивач зазначавав, що у подальшому, йому стало відомо, що в 2015 році ОСОБА_1, в порушення умов укладеного між ними договору комісії, за нотаріально посвідченим договором дарування №4158 від 26.12.2012року, подарувала ОСОБА_3 побудований за його рахунок багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5.

Також, ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором дарування №4159 від 26.12.2012року, подарувала ОСОБА_3 придбані за його рахунок земельну ділянку, загальною площею 0,2777 га (діл. № 13,14,15), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159.

В подальшому, у вересні 2015 року ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_3, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу № 2471 від 28.08.2015року, продав ОСОБА_4 багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5 за ціною 4664538,33 гривень.

Також ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу № 2472 від 28.08.2015 року продав ОСОБА_4 земельну ділянку, загальною площею 0,2777 га (діл. № 13,14,15), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159 за ціною 6172238 гривень 33 копійки.

Таким чином, ОСОБА_2 вважав, що вищевказані договори дарування від 26.12.2012року житлового будинку та земельної ділянки, а також договори купівлі-продажу від 28.08.2015року житлового будинку та земельної ділянки підлягають визнанню судом недійсними.

Крім того, позивач вважав, що ОСОБА_1, укладаючи із ОСОБА_3 договори дарування від 26.12.2012року земельної ділянки, загальною площею 0,2777 га (діл. № 13,14,15), розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159, та багатокімнатного (індивідуального) житлового будинку (котеджу рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5, та враховуючи те, що відповідно до вимог ст. 1018 ЦК України, вказане вище майно належить йому, ОСОБА_2, не мала обсягу цивільної дієздатності, необхідного для вчинення вказаних правочинів, у зв'язку із чим ці договори дарування майна є недійсними з моменту їх укладення.

В свою чергу, ОСОБА_3, укладаючи із ОСОБА_4 договори купівлі-продажу від 28.08.2015року земельної ділянки, загальною площею 0,2777 га (діл. № 13,14,15), розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159, та багатокімнатного (індивідуального) житлового будинку (котеджу рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5, не мав обсягу цивільної дієздатності, необхідного для вчинення вказаних правочинів, у зв'язку із чим ці договори купівлі-продажу майна є недійсними з моменту їх укладення.

Більш того, позивач вважав, що як ОСОБА_1, укладаючи із ОСОБА_3 договори дарування від 26.12.2012року земельної ділянки та житлового будинку, так само як і ОСОБА_3, укладаючи договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку із ОСОБА_4, намагаються уникнути відповідальності за невиконання умов укладеного між ним та ОСОБА_1 договору комісії, та, відповідно до якого, житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159/5, та земельна ділянка, загальною площею 0,2777 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159, належать йому, ОСОБА_2.

Таким чином, ОСОБА_8 вказував на те, що договори дарування земельної ділянки та житлового будинку від 26.12.2012 року, так само як і договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 28.08.2015 року вчинялися без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими договорами дарування та купівлі-продажу, тобто є фіктивними, а тому підлягають визнанню судом недійсними.

З урахуванням викладеного, з посиланням ст.ст. 203, 215, 234, 392, 1018, 1022 ЦК України, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати недійсними вищезазначені договори дарування та купівлі-продажу та визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу вказану цивільну справу було розподілено судді Прохорову П.А.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси на підставі вищевказаного позову ОСОБА_2 відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

28.02.2017 року ОСОБА_1, будучи незгодною з первісним позовом ОСОБА_2, звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якій просить суд визнати недійсним договір комісії від 21.12.2005 р., що складений в м. Одесі між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В обґрунтування заявленого зустрічного позову ОСОБА_1 посилається на те, що договір комісії є недійсним, оскільки нею, ОСОБА_1, ніколи не підписувався, вона ніколи не брала на себе зобов'язання, що вказані у п. 1.1. договору комісії, або будь-які інші відповідні зобов'язання перед ОСОБА_2

Жодні усні та/або інші домовленості стосовно придбання нею для ОСОБА_2 вищевказаних земельних ділянок або отримання для нього правовстановлюючих документів на житловий будинок №5 за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159, між нею, ОСОБА_1,та ОСОБА_2 ніколи не існували.

ОСОБА_2 не має жодного відношення до вказаних у п. 1.1. земельних ділянок та до житлового будинку №5, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159.

Позивачка за зустрічним позовом вказує, що про фіктивність договору комісії додатково свідчить той факт, що договір комісії містись умови, які об'єктивно неможливо виконати, оскільки ОСОБА_2 ніколи не був власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок №5, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159, також ОСОБА_2 ніколи не був забудовником вказаної земельної ділянки, то отримати правовстановлювальні документи на ім'я ОСОБА_2 об'єктивно не є можливим.

Включення до договору комісії умов, які об'єктивно неможливо виконати, є окремою підставою для визнання його недійним.

ОСОБА_1 також вказує, що не існує жодних доказів того, що вказаний договір комісії будь-коли існував в оригіналі, також відсутні будь-які докази того, що договір комісії, нібито укладений більше 10 років тому назад, виконувався його сторонами. Вказаний договір комісії датований 21.12.2005 р.

Право власності на земельні ділянки, що вказані у п. 1.1. договору комісії, набуто нею, ОСОБА_1, також 21.12.2005 р.

Право власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159, будинок №5, отримано нею, ОСОБА_1, майже через 2 роки - 20.09.2007 р.

Таким чином, позивачка за зустрічним позовом зазначає, що від дати отримання права власності на спірне нерухоме майно та до дати подання позову по даній справі минуло більше 10 років, за весь цей час ОСОБА_2 жодного разу не повідомляв про існування договору комісії та не пред'являв будь-яких вимог, що випливають зі змісту договору комісії.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що договір комісії був підроблений відповідачем за зустрічним позовом, який є одночасно позивачем за первісним позовом, ОСОБА_9, ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним вказаного договору комісії.

У судовому засіданні 01.03.2017 року судом ухвалено прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2.

Вищезазначена цивільна справа перебувала у провадженні судді Київського районного суду м. Одеси Прохорова П.А.

Згідно з розпорядженням Київського районного суду міста Одеси за №88 від 21.03.2017 року, відповідно до п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у звязку з закінченням терміну повноважень судді Прохорова П.А., з метою недопущення порушення строків розгляду справи, справу було передано до повторного автоматичного розподілу судової справи.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу вказану цивільну справу було перерозподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 23.03.2017 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання правочину недійсним та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23.05.2017 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_10 про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено по цивільній справі №520/1081/17 - судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: 1. Чи виконано підпис, що міститься в договорі комісії від 21.12.2005 року, особисто ОСОБА_1 або виконаний від її імені іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Херсонське відділення. На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

17.07.2017 року на адресу Київського районного суду міста Одеси з вказаної експертної установи були повернуті матеріали цивільної справи №520/1081/17 для розгляду клопотання про надання додаткових матеріалів необхідних для виконання почеркознавчої експертизи №17-327.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.08.2017 року відновлено провадження по справі №520/1081/17 та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.08.2017 року направлено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Херсонське відділення матеріали цивільної справи №520/1081/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, для виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи та прийняття остаточного висновку. У розпорядження експертів направлені матеріали цивільної справи №520/1081/17. Провадження у цивільній справі №520/1081/17 зупинено до отримання висновку експертів.

13.10.2017 року на адресу Київського районного суду міста Одеси надійшли матеріали цивільної справи №520/1081/17 з висновком судової почеркознавчої експертизи №17-327 від 09.10.2017року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2017року провадження по цивільній справі № 520/1081/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійснимбуло відновлено, та призначено попереднє судове засідання.

У судовому засіданні 13.11.2017року цивільну справу №520/1081/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним було призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання призначене на 24.11.2017 року о 15 годині 30 хвилин позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 або його представник повторно не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.

24.11.2017 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_11 про відкладення розгляду справи, у звязку з тим, що представник приймає участь в іншому судовому засіданні в Приморському районному суді міста Одеси, а ОСОБА_2, з 13.11.2017 року продовжує хворіти на гостру распіраторну вірусну інфекцію.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_10 та представник відповідача за первісним позовом та третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви представника ОСОБА_2, вважали її не обґрунтованою, неявки представника позивача без поважних причин, оскільки згідно з довіреностей від 05 серпня 2015 року та від 26 червня 2017 року право на представлення інтересів ОСОБА_2 мають ще шість представників, які до суду не надали жодного доказу на підтвердження не можливості зявитись до суду.

Також представники зазначили, що дії позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_11, а саме постійні надання клопотань про відкладення розгляду справи, призводять до затягування розгляду справи та обмеження громадян у забезпеченні їхнього права на доступ до правосуддя, оскільки провадження по справі відкрито десять місяців тому, а затягування строків розгляду справи є порушенням гарантованих Конституцією України прав громадян та Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У звязку з чим, представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_10 та представник відповідача за первісним позовом та третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_12 в судовому засіданні просили суд позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу, визнання права власності - залишити без розгляду та продовжити розгляд зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 у порядку встановленому ЦПК України.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 24 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу, визнання права власності - залишено без розгляду. Продовжено розгляд зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, у порядку встановленому ЦПК України.

Одночасно в судовому засіданні 24.11.2017 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_10 заявлені в зустрічному позові позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_12 в судовому засіданні 24.11.2017 року зустрічний позов ОСОБА_1 підтримав.

Третя особа - ОСОБА_4про час та місце судових засідань повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленнями курєрської служби доставки про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у судові засідання не зявилась, про поважність причин відсутності не повідомила, заперечення на позовну заяву не надала.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність відповідача суд виходить з наступного.

У статті 1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Відповідно до ЦПК України суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов'язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Оскільки брати участь у судових засіданнях - це право відповідача, відповідно до ст. 27 ЦПК України, а також з урахуванням того, що під час розгляду зазначеної справи судом було вжито усіх заходів, визначених ЦПК України, для належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, однак відповідач своїм правом зявитися до суду не скористався, відтак, суд розглядає справу у відсутність відповідача, який про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Крім тог, судом враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Статтею 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до довіреності від 05 серпня 2015 року (а.с.56, І том), ОСОБА_2 наділив правом на представлення його інтересів ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_15, зі строком дії до 05 серпня 2018 року.

А також у відповідності до довіреності від 26 червня 2017 року ОСОБА_2 наділив правом на представлення його інтересів ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, зі строком дії до 26 червня 2017 року.

Представниками відповідача, крім ОСОБА_11, до суду не надано жодного доказу на підтвердження причин неможливості зявитись до суду.

Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 30.01.2017 року. Таким чином, в провадженні суду вказана справа перебуває на розгляді з 30.01.2017 року майже десять місяців.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги чергове неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого відповідача та його представника, зі згоди позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст.169 ЦПК України та вимоги ч.1 ст. 157 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності відповідача та його представників.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників ОСОБА_1 та ОСОБА_3, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 21 грудня 2005 року між ОСОБА_1 (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент) було укладено договір комісії, відповідно до умов якого, комісіонер зобовязується за дорученням комітента за винагороду здійснити від свого імені за рахунок комітента наступні угоди: придбати за договором купівлі-продажу земельні ділянки №13, площею 0,0780га, №14, площею 0,0990га, №15, площею 0,0996га, які розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159; після придбання за договором купівлі-продажу вказаних вище земельних ділянок та завершення будівництва на них житлового будинку (котеджу) №5 за адресою: Фонтанська дорога, 159, комісіонер зобовязується за дорученням комітента отримати для нього правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок.

Відповідно до п. 2.4. договору комісії від 21.12.2005 року, при виконанні доручення комісіонер зобовязаний на першу вимогу комітента надати комітенту звіт та передати йому все отримане по виконаному дорученню, а також передати комітенту на його вимогу всі права відносно третьої особи, які випливають з угоди, залісненою комісіонером з цією третьою особою.

Пунктом 6.1. договору комісії від 21.12.2005 року передбачено, що нерухоме майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

24.12.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку №13, розташовану в місті Одесі, Фонтанська дорога, 159, площею 0,0780га.

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_19 24.12.2005 року, зареєстровано в реєстрі за №2911.

Крім того, 24.12.2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого,ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку №14, розташовану в місті Одесі, Фонтанська дорога, 159, площею 0,0990га.

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_19 24.12.2005 року зареєстровано в реєстрі за №2909.

13 квітня 2006 року ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯБ №297076 та серія ЯБ №297075, на земельну ділянку площею 0,0990 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, діл. №14, та на земельну ділянку площею 0,0780 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, діл. №13 (том І, а.с.20-21).

Крім того, 13 квітня 2006 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №297070 на земельну ділянку площею 0,0996 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, діл. №15, та належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_19 від 24.12.2005року №2913 (том І, а.с.22).

У подальшому, на підставі вищезазначених державних актів, 30 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №945667 на земельну ділянку площею 0,28га (2766кв.м.) у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, діл. 13, 14, 15, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том І, а.с.23).

26.12.2012 року між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) було укладено договір дарування, відповідно до умов якого, дарувальник передав у власність безоплатно (подарував), а обдаровуваний прийняв в дарунок багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення) №159/5, що розташований за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога (вулиця Перекопської дивізії), житловою площею 226,5кв.м., загальною площею 700,5кв.м. Відчужуваний житловий будинок належить дарувальнику на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2007року (справа №2-5828/2007року), яке набрало законної сили 22 січня 2008року, з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2007року (справа №2-5828/2007року).

Вказаний договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 26.12.2012 року за реєстровим №4158.

28 серпня 2015року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, продавець передає у власність покупця (продає), а покупець приймає багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення) №159/5, що розташований за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога (вулиця Перекопської дивізії), житловою площею 226,5кв.м., загальною площею 700,5кв.м.

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 28.08.2015року.

Крім того, 28 серпня 2015року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, за цим договором продавець передає у власність покупця (продає), а покупець приймає земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога, 159, ділянка 13, 14, 15.

Зазначена земельна ділянка належить продавцю на підставі договору дарування, посвідченого 26.12.2012року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 за реєстровим №4159, та державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 14 серпня 2009року Управлінням Держкомзему у місті Одеса.

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 28.08.2015року.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення) №159/5, що розташований за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога (вулиця Перекопської дивізії), житловою площею 226,5кв.м., загальною площею 700,5кв.м., та земельна ділянка, розташована за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога, 159, ділянка 13, 14, 15, на даний час належать ОСОБА_4.

В матеріалах справи наявний, наданий ОСОБА_2, документ - договір комісії укладений 21 грудня 2005року між ОСОБА_1 (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент), відповідно до умов якого, комісіонер зобовязується за дорученням комітента за винагороду здійснити від свого імені за рахунок комітента наступні угоди: придбати за договором купівлі-продажу земельні ділянки №13, площею 0,0780га, №14, площею 0,0990га, №15, площею 0,0996га, які розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159; після придбання за договором купівлі-продажу вказаних вище земельних ділянок та завершення будівництва на них житлового будинку (котеджу) №5 за адресою: Фонтанська дорога, 159, комісіонер зобовязується за дорученням комітента отримати для нього правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок.

ОСОБА_1 посилається на те, що вказаний договір комісії є недійсним, оскільки нею - ОСОБА_1 він ніколи не підписувався, вона ніколи не брала на себе зобов'язання, що вказані у п. 1.1. договору комісії, або будь-які інші відповідні зобов'язання перед ОСОБА_2

Крім того, судом ураховуються посилання ОСОБА_2 зазначені у поданому до суду 27.01.2017 року позові, який в свою чергу ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 24.11.2017 року залишений без розгляду, як заперечення проти задоволення позову ОСОБА_1, в яких ОСОБА_2посилався на недійсність: укладеного 26.12.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору дарування №4158 багатокімнатного (індивідуального) житлового будинку (котеджу рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5; укладеного 26.12.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору дарування №4159 земельної ділянки, загальною площею 0,2777 га (діл. № 13,14,15), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159; укладеного 28.08.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу №2471 багатокімнатного (індивідуального) житлового будинку (котеджу рекреаційного призначення), загальною площею 700,5 кв.м., житловою площею 226,5 кв.м., який розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159/5; укладеного 28.08.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу №2472 земельної ділянки, загальною площею 0,2777 га (діл. № 13,14,15), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 159; які ґрунтувались саме на єдиному документі - укладеному 21 грудня 2005року між ОСОБА_1 (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент) договору комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2017 року у цивільній справі №520/1081/17 було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: 1. Чи виконано підпис, що міститься в договорі комісії від 21.12.2005 року, особисто ОСОБА_1 або виконаний від її імені іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Херсонське відділення.

Так, згідно висновку експерта №17-327 судової почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №520/1081/17, складеного 09.10.2017 року судовим експертом Херсонського відділення ОНДІСЕ МЮ України ОСОБА_21, підпис, що міститься в договорі комісії від 21.12.2005 року, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою (том ІІ, а.с.24-27).

Крім того, в матеріалах справи міститься висновок №14499 експертного почеркознавчого дослідження, складеного 20 березня 2017 року експертом ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» ОСОБА_22, згідно якого, підпис від імені ОСОБА_1, зображення якого мітиться у рядку «Подпись» графи «Комиссионер» на останньому аркуші електрофотокопії договору комісії від 21 грудня 2005 року, - виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 (том І а.с.173-177).

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 не визнає факт укладення та підписання договору комісії, а наявним в матеріалах справи висновком експерта №17-327 судової почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №520/1081/17, складеного 09.10.2017 року судовим експертом Херсонського відділення ОНДІСЕ МЮ України ОСОБА_21, підтверджується, що підпис, що міститься в договорі комісії від 21.12.2005року, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Таким чином, на думку суду, договір комісії від 21 грудня 2005 року, який містить підроблений підпис ОСОБА_1, не може бути доказом укладення між сторонами договору комісії та не свідчить про те, що між сторонами виникли цивільні права та обовязки, тобто правовідносини.

Згідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти : правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відсутність справжнього підпису ОСОБА_1 у договорі комісії від 21.12.2005року свідчить про відсутність волевиявлення на виникнення (набуття) відповідних цивільних прав та обовязків.

Отже, договір комісії не спрямований на реальне настання для сторін правових наслідків у вигляді виникнення між сторонами відповідних відносин.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Встановлення факту підроблення підпису особи, свідчить про укладення договору від імені особи, який підписаний не нею, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення сторони правочину, та є підставою для визнання такого договору недійсним у відповідності до ч.3 ст.203 ЦК України.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією викладеною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року по справі №371/1898/15-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.04.2017 року по справі № 683/390/16-ц, ухвалі Верховного Суду України від 23 травня 2016 року по справі №6-1093цс16.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір комісії від 21 грудня 2005року є недійсним, оскільки не відповідає загальним вимогам, необхідним для чинності правочину, що визначені ст. 203 ЦК України.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що ОСОБА_1 не мала наміру за дорученням ОСОБА_2 за винагороду здійснити від свого імені за рахунок ОСОБА_2 наступні угоди: придбати за договором купівлі-продажу земельні ділянки №13, площею 0,0780га, №14, площею 0,0990га, №15, площею 0,0996га, які розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159; після придбання за договором купівлі-продажу вказаних вище земельних ділянок та завершення будівництва на них житлового будинку (котеджу) №5 за адресою: Фонтанська дорога, 159, за дорученням ОСОБА_2 отримати для нього правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок, вона не підписувала вказаний договір, тобто не було волевиявлення ОСОБА_1 на вчинення такого правочину, а оскаржуваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Також, відповідно до ст. 61 ЦПК України, суд приймає до уваги той факт, що в інших судових процесах за участю ОСОБА_2 були встановлені факти надання ОСОБА_2 до суду в якості доказів підроблених документів, що на думку суду свідчить про систематичне злісне зловживання процесуальними правами з боку ОСОБА_2, однак їх оцінка не стосується предмету доказування у даній справі та не є підставою для визнання недійсним договору комісії, що оспорюється за позовом ОСОБА_1 у даній цивільній справі.

З урахуванням викладеного, позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору комісії від 21.12.2005року, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем ОСОБА_1 не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача за зустрічним позовом.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-228, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір комісії, укладений 21 грудня 2005 року у м. Одесі між ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Калініченко Л. В.