Номер провадження: 22-ц/785/4768/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору недійсним, за апеляційними скаргами ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 14.05.2007 року, укладений між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4.

ОСОБА_4 у позові посилався на те, що 14.05.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 82 500,00 доларів США, строком - по 14.05.2014 року, зі сплатою - 12,5 % річних, а позичальник зобовязався повертати кредит, відповідно до затвердженого графіку.

Йому стало відомо, що ПАТ «УкрСиббанк» відступив своє право вимоги по договору ПАТ «Дельта Банк» у 2011 році, про що він проінформований не був, ніяких документів на підтвердження цього не отримував.

Вважає, що вказаний договір споживчого кредиту вчинений ним під впливом омани з боку Банку щодо обставин, які мають істотне значення, а саме під час отримання кредиту йому банком не було надано вичерпної інформації щодо сукупної вартості цього кредиту.

Ці обставини змушують його звернутися до суду з даним позовом.

Вважає, що ним не пропущено строк позовної давності, так як про порушення своїх прав він дізнався лише в березні 2016 року після отримання юридичної консультації. Перебіг строку позовної давності починається з моменту коли йому стало відомо про порушення його прав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2017 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.05.2007 року, укладеного між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Письмових заперечень на апеляційну скаргу Банку, заяв та клопотань не надав.

ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі за інших підстав, а саме за безпідставністю позову, а не у звязку з пропуском строку позовної давності. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Банк у письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважав необхідним скаргу останнього відхилити. Посилався на те, що спірний договір про надання споживчого кредиту було укладено з дотриманням вимог діючого законодавства, зокрема, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». У п. 9.13 договору вказано, що підписання цього договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед підписанням договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У Р.1 договору сторони домовилися про суму кредиту, строки, порядок виконання зобовязань, розмір процентної ставки, черговість погашення кредиту, процентів, комісійних винагород та ін.. До договору додано Додаток № 1 «Графік погашення кредиту». ОСОБА_4 не довів введення його в оману. Валютні ризики в рівній мірі несуть сторони договору. Про згоду позивача з умовами договору свідчить те, що протягом певного часу позивач належним чином виконував його умови. Позивач не оскаржував факту укладення договору, тому не було необхідності у витребуванні оригіналу кредитної справи.

Представник Банку в судовому засіданні підтримала викладені в у письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 доводи та вимоги.

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у судове засідання представника не направило. Про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Письмових заперечень/пояснень на апеляційні скарги, заяв та клопотань не надало.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень ПАТ «Дельта Банк» на апеляційну скаргу ОСОБА_4, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання споживчого кредиту укладено 14.05.2007 р. З позовом до суду ОСОБА_4 звернувся 22.09.2016 р., тобто з пропуском строку позовної давності (а. с. 83 85).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 80, 192, 203, 215, 216, 256, 257, 261, 267, 509, 525, 526, 533, 1054, 1056, 1057-1 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи та вимоги апелянта є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.05.2007 року (а. с. 15 24) між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 82 500,00 доларів США, строком - по 14.05.2014 року зі сплатою 12,5 % річних, а позичальник зобовязався повертати кредит, відповідно до затвердженого графіку (п. п. 1.1, 1.2, 1.3.1).

Пунктом 9.13 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що підписання даного договору позичальником свідчить про те, що: - всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; - перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Загальна вартість кредиту, графік погашення кредиту, розмір щомісячного ануїтетного платежу вказані У додатку № 1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.05.2007 р. (а. с. 25 27).

З позовом до суду ОСОБА_4 звернувся 22.09.2016 р. (а. с. 2).

Матеріали справи не містять заяви Банку про застосування строку позовної давності.

Між сторонами склалися кредитні правовідносини, правовідносини з визнання кредитного договору недійсними.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. ст. 1054, 1056, 1057-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обовязковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобовязання позичальника забезпечено заставою майна позичальника бо поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, колегія суддів зазначає наступне.

Використання іноземної валюти на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» необхідно встановлювати наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Про це вказується, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. у справі № 6-100цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з наведеного, посилання позивача на відсутність у Банку індивідуальної ліцензії на надання кредитів в іноземній валюті не можуть бути підставою для визнання кредитних договорів недійсними.

Не є підставою для визнання кредитного договору недійсним і посилання позивача на порушення Закону України «Про захист прав споживачів», які полягають у не наданні йому повної письмової інформації про: 1) умови надання кредиту, загальну вартість кредиту; 2) типу відсоткової ставки; 3) орієнтовну сукупну вартість кредиту; 4) строк та варіанти повернення кредиту; 5) не попередження банком про валютні ризики.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено надання перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідної письмової інформації. У разі ненадання вказаної інформації наступають наслідки, передбачені ст. ст. 15 і 23 цього Закону, а саме: - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; - вимагати надання у прийнятно короткий строк, але не більше місяця, належної інформації. Якщо інформація в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Як вказувалося вище під час укладення кредитного договору ОСОБА_4 ознайомився і погодився з умовами кредитування, які були наданні йому у письмовій формі. Підписанням договору про надання споживчого кредиту останній підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування в Банку.

У випадку ненадання необхідної інформації Позичальник мав право вимагати надати таку інформацію у найбільш короткий строк, відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Не є підставою для визнання кредитних договорів недійсними і посилання позивача на порушення принципу справедливості, порушення Закону України «Про захист прав споживачів», які полягають у тому, що збільшення курсу долара США до гривні призвело до порушення його прав.

Випадки визнання умов договору про надання споживчого кредиту несправедливими передбачені ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальні положення про несправедливі умови договору вказуються у ч. ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли визнання недійсним положення зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Під час укладення договору про надання споживчого кредиту Банку не були відомі обставини щодо можливого зростання курсу долара США внаслідок фінансової кризи, а тому він не міг попередити про це позичальника. Крім того, ризик настання негативних наслідків внаслідок можливого зростання курсу іноземної валюти із-за фінансової кризи або можливого його зменшення внаслідок економічного зростання несуть сторони кредитного договору.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо несправедливих умов договору про надання споживчого кредиту. Крім того, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; 3) умови договору завдають шкоди позивачеві. Разом з тим, позивач послався тільки на істотний дисбаланс прав та обовязків сторін за угодою.

Не підтверджується матеріалами справи і доводи позивача про введення його в оману.

Виходячи з вищевказаного, у задоволенні вимоги позивача про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту необхідно відмовити.

Щодо застосування судом першої інстанції строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами, встановленими ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 11 абзацу 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.09 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, зазначених положень до уваги не взяв. Застосував строк позовної давності за відсутності відповідної заяви сторони по справі. У задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги Банку про те, що останній не просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, позов є безпідставним, а тому в його задоволенні необхідно відмовити саме за цих обставин, суд не може за власної ініціативи застосовувати наслідки пропуску строку позовної давності, є обґрунтованими. Апеляційну скаргу Банку необхідно задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 є обґрунтованими тільки в частині скасування рішення суду першої інстанції. Його доводи про те, що при укладені договору йому не було повідомлено інформацію про умови кредитування, не розяснено валютні ризики; кредитний договір не містить таких істотних умов, як графіку платежів, інформації про сукупну вартість кредиту, не зроблено розрахунку реального розміру процентної ставки, Банк ввів його в оману, що є нечесною підприємницькою діяльністю, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи зі змісту договору про надання споживчого кредиту, додатку до нього щодо щомісячного погашення кредиту. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є обґрунтованою тільки в частині скасування рішення суду, а тому її слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору недійсним за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги (а. с. ), у розмірі 606,32 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у сумі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3