22-ц/775/814/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Д»яченко Д.О.
Доповідач Принцевська В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення у 1/2 частину житлового будинку та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаними позовними вимогами. В обґрунтування позову вказала, що вона як дружина відповідача проживала за адресою: АДРЕСА_1 весь час цивільного шлюбу з січня 2008 року, а з 10 січня 2011 по травень 2017 року у зареєстрованому шлюбі. При цьому вона сплачувала житлово-комунальні послуги щомісячно до 20.06.2017 року.

20.06.2017 року відповідач, шляхом встановлення замка на вхідну хвіртку у двір до прибудинкової території та виразного замка всередині вхідної двері у 1/2 частку житла, яке належить відповідачу, зробив неможливим заявниці користування вказаним житловим будинком.

Заявниця вважає, що відповідач перешкоджає її законному вселенню та проживанню на законних підставах, передбачених:

1.Ст. 64 Житлового кодексу - члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача … Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

2.Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 щодо права на безпечні умови життя і здоров'я та інші права людини і громадянина, визначені Конституцією та законами України.

Згідно довідки від 14 серпня 2015 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, продовженої 22.02.2017 року безстроково, місце перебування позивачки зареєстровано за адресом: АДРЕСА_1.

Позивачка вказує, що відповідач порушив вимоги ст. 64, ч.2 ст. 65, ч. 4 ст. 9, ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу, та просила суд вселити її в 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача усунути перешкоди шляхом встановлення попередніх замків, зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у проживанні та користуванні 1/2 часткою житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З даним рішенням ОСОБА_1 не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилається на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального та матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заявниця ОСОБА_1 до суду не з'явилася, звернулася з заявою про розгляд справи в її відсутність.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 одружились 10.01.2011 року. Після реєстрації одруження присвоєно прізвище чоловікові ОСОБА_2, дружині ОСОБА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.12.2013 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_1 12/25 частки житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Щодо об'єкта нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вбачається, що дана нерухомість належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2

Згідно з інформацією № 06-1226 від 22.09.2017 року, яку надано інспектором відділу Департаменту адміністративних послуг ОСОБА_5, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Сторони по даній справі в спірному будинку не зареєстровані.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.06.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в підтвердження обставин викладених в позові посилалася на довідку від 14 серпня 2015 року № НОМЕР_1 про взяття її на облік, як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. В довідці вказано, що позивач проживає в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 2 ст. 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509: Довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано достатньо доказів в підтвердження того, що вона набула права користування спірним будинком як член сім'ї власника спірного жилого будинку.

Довідка, на яку позивач посилається - є документом обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Вказана довідка не надає її власнику жодного права користування та розпорядження майном за місцем його фактичного перебування.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому необхідно відхилити апеляційну скаргу позивача та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.,ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді