Справа №489/5031/14-ц 03.11.2017 03.11.2017
Справа № 489/5031/14-ц Суддя першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц /784/2334/17 Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Крамаренко Т.В.,

суддів Темнікової В.І., Бондаренко Т.З.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

за участю: представника заявника ОСОБА_2, представника ДВС ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2017 року постановлену за скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (надалі ПАТ «Миколаївобленерго») на повідомлення Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (надалі Інгульський відділ ДВС) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду зі скаргою на повідомлення державного виконавця Інгульського відділу ДВС про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Заявник зазначав, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості в сумі 162,46 грн. на його користь було направлено 3 квітня 2015 року до Ленінського відділу ДВС на теперішній час Інгульский відділ ДВС, який 10 лютого 2016 року постановою державного виконавця було повернуто у звязку з відсутністю майна у боржника. В подальшому виконавчий лист неодноразово направлявся до Інгульського відділу ДВС для виконання при цьому повертався без виконання з тих самих підстав. 30 серпня 2017 року виконавчий лист впяте направлено до Інгульського відділу ДВС, який 31 серпня 2017 року державним виконавцем повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю ідентифікаційного коду боржника. Вважає що повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав відсутності індивідуального ідентифікаційного номеру боржника є неправомірною.

Посилаючись на викладене та на те, що виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні на підставі якого здійснювалися виконавчі дії, заявник просив суд, скасувати рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та зобовязати державного виконавця прийняти виконавчий документ до виконання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2017 року в задоволенні скарги ПАТ «Миколаївобленерго» відмовлено.

В апеляційний скарзі представник ПАТ «Миколаївобленерго» посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та зобовязати державного виконавця прийняти виконавчий лист до виконання.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник Інгульського відділу ДВС просив постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, який приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що 16 грудня 2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Миколаївобленерго» 162,46 грн. боргу та 243,60 грн. судового збору (а.с.41).

На виконання вказаного рішення 21 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист №1, який разом із заявою про відкриття виконавчого провадження було направлено до Інгульского відділу ДВС (а.с.66).

31 серпня 2017 року старшим державним виконавцем Інгульского відділу ДВС ОСОБА_3 було винесено повідомлення про повернення вказаного виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.65).

Не погодившись з таким рішенням державного виконавця, ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду зі скаргою.

За приписами ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця чи посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК України).

За положеннями статті 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно частини другої статті 32 Конституції України й частини першої статті 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За положеннями ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 02 червня 2016 р. № 1404-VIII) у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника-фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків).

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена також можливість зазначення інших даних, які ідентифікують боржника, та сприяють примусовому виконанню рішення, зокрема - реєстраційного номеру картки платника податків.

Згідно п. 6 ч. 4 ст.6 вказаного Закону, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, то він повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення.

З копії виконавчого листа, наявної в матеріалах справи вбачається, що у виконавчому листі не зазначено реєстраційний номер картки боржника як платника податків.

Повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець посилався на відсутність індивідуального ідентифікаційного номера боржника, який може бути зазначено лише за його наявності.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими-нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

За змістом положень пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, зокрема має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати інформацію, в тому числі конфіденційну, яка стосується особи боржника та його майнового стану.

За такого, державний виконавець повертаючи виконавчий документ стягувачу не у повній мірі скористався наданими йому законом правами та повноваженнями для своєчасного і повного виконання судового рішення.

Так, у правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у справі № 6-45цс14

У постанові від 21 травня 2014 р., яка є в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами України, вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Отже, не можна погодитись з висновком суду касаційної інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Незважаючи на те, що, висловлена позиція ґрунтуються на положеннях Закону України «Про виконавче провадження» у попередній редакції, колегія суддів вважає за необхідне її застосувати, оскільки норми згаданого закону в попередній редакції, а саме - статті 11, 18 та в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення, - статті 4, 18 мають однаковий зміст щодо наявності вимог до виконавчого листа та повноважень державного виконавця.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд постановляє ухвалу, яка відповідає вимогам ст.ст.210, 213, 387 ЦПК України. При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно з Законом «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою виконавчої служби (п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 7 лютого 2014 року).

Посилання державного виконавця на те, що зазначення у виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного номера боржника є обовязковим не заслуговує на увагу оскільки виконавчий лист було видано на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у попередній редакції.

Крім того, у 2015 році вказаний виконавчий лист вже предявлявся до виконання та на його підставі відкривалось виконавче провадження і ніяких перешкод з приводу не зазначення ідентифікаційного коду боржника для здійснення примусового виконання рішення суду про стягнення збитків з ОСОБА_4 для державного виконавця не існувало.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, ухвала суду на підставі п.2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової, якою скаргу ПАТ «Миколаївобленерго» слід задовольнити частково. Визнати неправомірним та скасувати повідомлення державного виконавця у відповідності до статті 387 ЦПК України із зобовязанням вирішити питання щодо прийняття до виконання виконавчого документа, без його зобовязання відкрити виконавче провадження, оскільки виконавець при отриманні виконавчого документу зобовязаний виконати процедури, передбачені розділами II та ІV Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2017 року скасувати та постановити нову, якою скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» задовольнити частково.

Повідомлення старшого державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_3 від 31 серпня 2017 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» 162,46 грн. боргу визнати неправомірним та скасувати.

Зобовязати державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області вирішити питання щодо прийняття до виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» 162,46 грн. боргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З.Бондаренко

ОСОБА_5