Провадження № 4-с/727/163/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2, заінтересована особа: головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця, -

встановив :

30 жовтня 2017 року заявник ОСОБА_4 акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» (скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця посилаючись на те, що 24.09.2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено рішення по цивільній справі № 727/6546/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17304485,85 грн.

15.03.2016 року представником банку направлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поштовою кореспонденцією заяву про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листі № 727/6546/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 21.10.2015 року, щодо стягнення заборгованості.

12.10.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», яку ним отримано 20.10.2017 року. В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу вказано, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.

Вказана постанова була направлена державним виконавцем, згідно поштового штампу на конверті, 18.10.2017 року, що порушує вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Вважав постанову незаконною та такою, що направлена не у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження», а також такою, що порушує його права, як стягувача.

Державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обовязків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено лише, що заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, однак не вказано, які заходи здійснено державним виконавцем.

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

Державним виконавцем всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» вжито не всіх виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа відповідно до п.п.10, 11, 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка втратила чинність 05.10.2016 року) та відповідно до п. 3 пп. 13, 14, 19 ст. 18, п.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції з 05.10.2016 року).

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, всупереч вимогам ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» вжито не всіх заходів для фактичного виконання рішення суду, а саме не направлено запити до: сервісного центру МВС; бюро технічної інвентаризації про наявність зареєстрованого до 2013 року нерухомого майна; Державного комітету Земельного кадастру про наявність зареєстрованих до 2013 року земельних ділянок, паїв; Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку; Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті; Державної інспекції сільського господарства; Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України; Державної служби інтелектуальної власності України; Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»; Виконавчого органу територіальних громад, так як з 04 квітня 2016 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, що встановлює нові правила реєстрації місця проживання громадян; не перевірено наявність розрахункових рахунків відкритих в банківських установах; не накладено арешт на рухоме та нерухоме майно; не направлено подання до суду щодо розшуку ОСОБА_6; не здійснено примусовий привід ОСОБА_6 через органи поліції; не здійснено виходу за місцем проживання ОСОБА_6 з метою перевірки майнового стану; не здійснено перевірки щодо виявлення дебіторської заборгованості; не сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; також виконавець не звернувся до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 до виконання зобовязань.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2

А тому просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про не надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не пізніше наступного дня з дня її винесення; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ЄДРВП №50247954; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.10.2017 року ЄДРВП №50247954; відновити виконавче провадження ЄДРВП №50247954 з примусового виконання виконавчого листа № 727/6546/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 21.10.2015 року, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17304485,85 грн.

Представник заявника в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути в його відсутність, скаргу підтримує.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні вимоги скарги не визнав та просив відмовити в задоволенні скарги.

Боржник ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що скарга частково обґрунтована і підлягає до часткового задоволенню.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 24.09.2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено рішення по цивільній справі № 727/6546/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17304485,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2

15.03.2016 року представником банку направлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поштовою кореспонденцією заяву про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листі № 727/6546/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 21.10.2015 року, щодо стягнення заборгованості.

12.10.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що у ОСОБА_7 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.5-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відносно даних вимог встановлено, що вказана постанова була направлена державним виконавцем 18.10.2017 року та отримана заявником 20.10.2017 року, що підтверджується поштовим штампом на конверті та відстеженням пересилання поштових відправлень (а.с.9-10), тобто в порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, суд вважає, що необхідно визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про не надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не пізніше наступного дня з дня її винесення, задовольнивши в цій частині вимоги скарги.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надані широкі права та повноваження у процесі здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обовязків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено лише, що заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, однак не вказано, які заходи здійснено державним виконавцем.

Згідно п.20 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка втратила чинність 05.10.2016 року) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції з 05.10.2016 року) виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 направлялися запити в Управління Держпраці у Чернівецькій області, в Державну інспекцію сільського господарства в Чернівецькій області, в Головний сервісний центр МВС України, в Управління ДМС у Чернівецькій області, в Головне управління Держземагентства у Чернівецькій області та в інші установи для виявлення майна боржника, однак всупереч вимогам ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем вжито не всіх заходів для фактичного виконання рішення суду, зокрема: не здійснено виходу за місцем проживання ОСОБА_6 з метою перевірки майнового стану та не звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 до виконання зобовязань.

Суд вважає, що належить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ЄДРВП №50247954 та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.10.2017 року, задовольнивши в цій частині вимоги скарги.

Крім того, суд вважає, що вимога заявника про відновлення виконавчого провадження не підлягає до задоволення, оскільки згідно з ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого, з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до ст. 385 ч. 1 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.10.2017 року отримана заявником 20.10.2017 року, заявник звернувся до суду 30.10.2017 року, а тому, суд вважає, що строк оскарження дій та рішення державного виконавця стягувачем не пропущено.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1 та 3 п. 1, п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Відповідно до ст. 387 ч.2 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, суд вважає, що необхідно визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про не надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не пізніше наступного дня з дня її винесення та щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ЄДРВП №50247954, а також скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.10.2017 року ЄДРВП №50247954, задовольнивши частково позовні вимоги.

Що ж стосується вимоги про відновлення виконавчого провадження, то в цій частині необхідно відмовити оскільки після скасування постанови про закриття виконавчого провадження державний виконавець після отримання ухвали суду зобовязаний відновити виконавче провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6, 11, 18, 37, 41, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 383 - 387 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про не надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу не пізніше наступного дня з дня її винесення неправомірними.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ЄДРВП №50247954 неправомірними та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.10.2017 року ЄДРВП №50247954

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя :