АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

30.12.2015 ПАТ «Кредитпромбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 03.03.2012 та додатковим договором від 12.10.2012 у розмірі 84 512,73 грн., з яких: 52 494,71 заборгованість з погашення кредиту; 7 553,31 грн. заборгованість по процентам; 20 997,88 грн. пеня по кредиту за період з 07.12.2014 по 06.12.2015; 3 021,32 грн. пеня по процентам за період з 07.12.2014 по 06.12.2015 та 445,51 грн. заборгованість по комісії, посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо вчасного повернення кредитних коштів (а.с. 1-4, 23).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2016 позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість у розмірі 84 512,73 грн. та судовий збір у сумі 1 267,69 грн. (а.с. 35-37).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2017 заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення, залишено без задоволення (а.с. 74, 75).

В апеляційній скарзі представник відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність відповідача, не повідомивши його належним чином про час та місце розгляду справи, а також не звернув уваги на те, що банк направивши вимогу про дострокове повернення кредиту змінив строк дії договору з 03.02.2014 на 12.10.2012 і звернувшись до суду у грудні 2015 року пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, визначені кредитним договором, укладеним між сторонами, щодо вчасного повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 03.03.2012 між сторонами було укладено договір № LK/03-2012/398 про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком (а.с. 6, 7).

12.10.2012 сторони уклали додатковий договір № LK/ZP/03-2012/398-1 до договору № LK/03-2012/398 про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком від 03.03.2012, яким внесли зміни до основного договору (а.с. 8).

Згідно з п. 1.1 договору (з урахуванням змін), позивачем було встановлено ліміт кредитування за картковим рахунком № 0363 у рамках договору банківського рахунку № ZP01/02-2006/1205, що відкривається для обліку операцій за платіжними картками від 21.03.2006 у сумі 53 071,98 коп. терміном до 02.03.14 включно зі сплатою 25% річних.

Відповідно до п. п. 3.2.1 договору, відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за лімітним кредитом за картковим рахунком не пізніш 15 числа кожного місяця та остаточно погасити заборгованість до 02.03.14 включно.

Згідно з п. п. 3.2.2. договору, відповідач зобов'язалась забезпечити щомісячну сплату нарахованих процентів у розмірі, передбаченому в п. 1.1. договору та в строки, передбачені в розділі 5 цього договору.

Відповідно до п. 3.2.3 договору, відповідач зобов'язався сплачувати позивачу комісію за супроводження розрахункового обслуговування у строк передбачений п. 5.2 договору та у розмірі, передбаченому у п. 2.4 цього договору (750 гривень).

Згідно п. 6.1 договору за порушення строків повернення грошових коштів, нарахованих процентів та комісій відповідач зобов'язався сплачувати позивачу пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної процентної ставки від суми простроченої заборгованості.

Позивач виконав умови договору надавши відповідачу грошові кошти.

Відповідач умови договору щодо вчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконував, що фактично ним не заперечується, у в'язку з чим станом на 07.12.2015 виникла заборгованість у сумі 84 512,73 грн. з яких: сума заборгованості з погашення кредиту - 52 494,71 грн., сума заборгованості зі сплати процентів - 7 553,31 грн., сума пені за несвоєчасне погашення кредиту з 07.12.2014 по 06.12.2015 - 20 997,88 грн., сума пені за несвоєчасну сплату процентів з 07.12.2014 по 06.12.2015 - 3 021,32 грн., сума заборгованості за комісією - 445,51 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками.

В матеріалах справи міститься вимога позивача до відповідача від 01.09.2015 щодо погашення заборгованості, яка була направлена банком на адресу відповідача, проте не була одержана останнім (а.с. 9, 10).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, натомість, відповідач, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо вчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Таким чином, в суді першої інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, а отже, суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що банк направивши вимогу про дострокове повернення кредиту змінив строк дії договору з 03.02.2014 на 12.10.2012 і звернувшись до суду у грудні 2015 року пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові, то вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, наявних у ній доказах та вимогах закону.

Так, відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення була надана копія вимоги банку від 09.10.2012 у якій вимагалося від відповідача споати суми заборгованості до 12.10.2012 у сумі 54 920,22 грн. (а.с. 55).

У зв'язку з несплатою відповідачем заборгованості, між сторонами 12.10.2012 був укладений додатковий договір, яким визначено ліміт кредитування у сумі 53 071,98 грн. терміном до 02.03.2014.

Отже, сторони внесли зміни у договір і визначили кінцеву дату повернення коштів 02.03.2014. З даним позовом до суду банк звернувся 30.12.2015, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті про прийняття поштового відправлення (а.с. 23).

Відтак твердження відповідача про пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду, є необґрунтованими.

Щодо суми заборгованості, то слід зазначити, що в матеріалах справи міститься відповідний розрахунок заборгованості, проведений автоматизованою системою банку з урахуванням умов кредитного договору та здійснення відповідних виплат відповідачем.

При цьому, слід наголосити, що розмір заборгованості відповідачем фактично не заперечується, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо не згоди з розміром заборгованості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими і не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке спрямоване на захист майнових інтересів кредитора.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва