Справа № 350/366/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1648/2017
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Матківського В.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: апелянта - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням старшого державного виконавця ВДВС Рожнятівського районного управління юстиції про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рожнятівського районного суду від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року старший державний виконавець ВДВС Рожнятівського районного управління юстиції звернувся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, посилаючись на те, що останній в добровільному порядку не виконує виконавчі листи №350/366/15-ц від 22.06.2015 року та №350/307/15 від 17.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 180 000 грн та 84 000 грн боргу.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 12 квітня 2016 року подання старшого державного виконавця ВДВС Рожнятівського районного управління юстиції задоволено. Постановлено обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань згідно виконавчих листів №350/366/15-ц від 22.06.2015 року та №350/307/15 від 17.03.2015 року виданих Рожнятівським районним судом.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення його права на вільне переміщення та обмеження у користуванні своїми конституційними правами. ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції не було наведено конкретних доказів, які стали підставою для задоволення подання державного виконавця. Крім того, зазначає апелянт, його офіційно не викликали в орган ДВС, не було встановлено його майновий та фінансовий стан, а також не було доведено, що він умисно ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань. При цьому, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Посилаючись на те, що судом першої інстанції та державним виконавцем не було доведено факту його умисного ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань за виконавчими листами, ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати.

Представник ДВС Рожнятівського районного відділу ГТУЮ в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення було направлено і вручено у встановленому порядку завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній. Додатково зазначив, що правових підстав для постановлення ухвали про задоволення подання державного виконавця про тимчасову заборону у виїзді за кордон у суду не було, оскільки висновок про ухилення від виконання судового рішення є безпідставним. Пояснив, що він проживає у батьків, немає на праві власності ні нерухомого, ні рухомого майна. Постійної роботи теж немає, а частину заробітку на тимчасових роботах він вже неодноразово перераховував на наданий державним виконавцем банківський рахунок стягувача, про що надав відповідні квитанції. В даний час у нього є бажання і можливість виїхати на роботу за кордон, де він може заробити кошти в тому числі й для погашення боргу.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчих листів №350/366/15-ц від 22.06.2015 року та №350/307/15 від 17.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 180 000 грн та 84 000 грн за договорами позики державним виконавцем ВДВС Рожнятівського РУЮ 16.01.2016 року та 16.02.2016 року було відкрито виконавчі провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення - сім днів з дня одержання постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.3-6).

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань (п.5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

З погляду на значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (висновки Верховного Суду України, узагальнення судової практики щодо розгляду подань про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року).

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Задовольняючи подання та тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що останній не виконує зобов'язання, покладені судовими рішеннями, що є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України. Однак, суд першої інстанції не врахував, що належних доказів про те, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання судового рішення державним виконавцем не було надано. Боржник проживав і продовжує проживати за вказаною державним виконавцем адресою вул. 22 Січня, 42/8 у смт. Брошнів-Осада, Рожнятівського району. В засіданні апеляційного суду ним пред'явлено квитанції про сплату коштів, що може свідчити про часткове погашення боргу, визначеного судовим рішенням.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції про умисел ОСОБА_1 на ухилення від виконання рішення суду є передчасним.

Оскільки державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов'язання, то у суду не було правових підстав для задоволення подання державного виконавця. Застосоване судом обмеження права ОСОБА_1 позбавляє його можливості вільно пересуватись за власними потребами.

Колегія суддів зауважує, що звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути крайнім заходом, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

Аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема у справі №6-55583ск13 (ухвала від 31.01.2014 року), у справі № 6-51650ск13 (ухвала від 24.01.2014 року).

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування, як незаконна та необґрунтована. У зв'язку із цим у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним зобов'язань перед ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218, 307, 312, 313-315; 319; 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рожнятівського районного суду від 12 квітня 2016 року по даній справі скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Рожнятівського районного управління юстиції про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов'язань згідно виконавчих листів №350/366/15-ц від 22.06.2015 року та №350/307/15 від 17.03.2015 року, виданих Рожнятівським районним судом, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк