Провадження №2/522/2664/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.

при секретарі - Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи - органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 29.09.2016 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи - органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 10 000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування позову позивачка відзначила, що 10.08.2001 між нею, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів внесений відповідний актовий запис N9 688 та видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_1. Рішенням Приморського районного суду м Одеса від 17.06.2015 року шлюб між ними був розірваний. Від спільного шлюбу мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_3, залишилася проживати із позивачкою. Зазначила, що причиною їх розлучення послужила несумісність поглядів сторін як на сімейні цінності, включаючи погляди на розвиток і виховання дитини, так і спосіб життя в цілому - роботу, відпочинок, міжособистісна взаємодія, культурний розвиток, планування, бюджету. Вказувала, що ОСОБА_2 не дбав про добробут сім'ї, нехтував сімейними цінностями, мав невпорядкований, по суті, який шкодить здоров'ю спосіб життя, схильність до залежностей. Зокрема, він мав звичку прокидатися після полудня, проводити час в розважальних закладах (барах, ресторанах, більярдних, саунах, нічних клубах і т.п.), нехтуючи роботою і пов'язаними з нею домовленостями, і витрачати гроші, не зважаючи на доходи і основні потребами сім'ї. Останні кілька років окремою проблемою стала його залежність від комп'ютерних ігор, яким він віддавався годинами, незалежно від часу доби і місця, де ми перебували, і гральних закладів. Оскільки його хвороблива пристрасть вимагала грошей, він весь час брехав. Вказувала, що всіляко намагалася зберегти сімейні відносини, але спосіб життя і погляди Відповідача з кожним роком погіршувалися і у них постійно виникали розбіжності. Посилалась на те, що взаємодія Відповідача з дочкою в роки їх спільного проживання також відрізнялося непередбачуваним, спонтанним характером, що перешкоджає, а найчастіше шкодить здоров'ю, розвитку та виховання дитини. Проблеми здоров'я ОСОБА_3 (останні півтора року вона перебуває на обліку в офтальмологічному центрі «Ексімер», також у неї є проблеми шлунково-кишкового тракту) взагалі не враховувалися. На спроби позивачки обговорити та узгодити їх дії з виховання дитини викликали непорозуміння та агресію. Вказувала, що з часом відповідач зовсім перестав спілкуватись з дитиною, забував відповідати на її повідомлення, дзвінки і, врешті-решт, заблокував всі можливі способи спілкування дочки з ним (телефон, соціальні мережі). Жодну обіцянку, дану доньці в період відразу після розлучення, виконано не було. Надалі Відповідач не спромігся привітати дитину ні з одним святом (календарним, релігійним або шкільним), включаючи день народження доньки. На дзвінок позивачки у листопада 2015 року про те, що донька захворіла, відповідач ніяк не відреагував і в подальшому не цікавився станом здоров'я дитини. У літку 2015 року, а також в жовтні 2015 року позивачка була змушена скасувати вже заплановані виїзди дочки за кордон на відпочинок, оскільки Відповідач не надав нотаріальні згоди на виїзд дитини, не дивлячись на численні прохання, як родичів, так і друзів. Також вони отримали відмову відповідача на прохання щодо дозволу на виїзд дитини за кордон (Молдова, Франція) на турніри зі спортивних бальних танців, якими ОСОБА_3 займається в Асоціації спортивного танцю України. У результаті чого, дочка, майстри спорту зі спортивних бальних танців, не тільки втратила можливість участі в змаганнях і відповідного зростання, але і залишилася без партнера, що не могло не відбитися на її інтересі до спорту та психолочному стані. У зв'язку з постійними безпідставними відмовами батька оформити доньці дозвіл на виїзд за кордон, позивачка зверталась до суду з відповідним позовом та 10.04.2016 року Приморським районним судом м Одеса було винесено заочне рішення, яким були задоволені позовні вимоги та надано дозвіл на тимчасові виїзди за кордон без згоди батька. Зазначила, що Відповідач ніде офіційно не працевлаштований, постійного місця проживання не має, не зареєстрований, веде розгульний спосіб життя. Щодня відвідує розважальні заклади, п'є, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і за водіння транспортним засобом у нетверезому стані, неодноразово в стані алкогольного сп'яніння створював конфліктні ситуації, які закінчувалися бійками. Вважає, що ці факти вступають у протиріччя вже не тільки з ідеями виховання дитини, а й безпеки останньої. Посилалась на те, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин всі витрати з навчання, лікування і утримання дочки несе вона, ОСОБА_1. Ніякої фінансової допомоги Відповідач дитині не надає. З жовтня 2015 року ОСОБА_2 життям дочки не цікавиться, не виконує як батько своїх обов'язків і не приймає участь у вихованні дитини навмисно. Позивачка вважає, що дії і вчинки відповідача травмують психіку дитини і перешкоджають її здоровому розвитку та вихованню. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Вказувала, що будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов'язків вона не чинила. Зокрема, неодноразово пропонувала йому спілкуватися з донькою, купувати їй одяг і харчі, шкільне приладдя, відвідувати батьківські збори в школі, брати іншу участь у їх вихованні та утриманні. Однак, відповідач цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків, зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров'я доньки, не дбає про її інтереси та матеріальної допомоги не надає. За вказаних обставин, посилаючись на положення ст. 164, 165, 166, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 15.11.2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР про стягнення аліментів були залишені без розгляду.

У судовому засіданні представник позивачки - ОСОБА_4 (діюча по ордеру серії НОМЕР_2 ВІД 14.09.2017 року) та позивачка позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Позивачка пояснила, що відповідач протягом останніх півтора роки не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її здоров'ям, самопочуттям, навчальним процесом дитини, матеріально не забезпечує доньку. Позивачка після розірвання шлюбу не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з донькою, проте ОСОБА_2 сам віддалився від дитини. При цьому, їх спілкування (у серпні та вересні 2015 року) негативно впливало на моральний стан дитини, відповідач разом з донькою відвідували сумнівні у моральному відношенні місця (більярдна / сауна «Грізлі»), відповідач дозволяв дитині не відвідувати заняття, не слідкував за її харчуванням. Посилалась на те, що батько веде аморальний розгульний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування автомобілем у нетверезому стані, неодноразово створював конфліктні ситуації, які закінчувалися бійками, що відомо і в соціальних мерерах. З відповідачем ні домовитись, ні обсудити питання з приводу виховання дитини неможливо. Аналогічні пояснення були наданні позивачкою у попередніх судових засіданнях. Вказували, що дитина багато хворіє,має захворювання очей, і їй необхідно носити спеціальні контактні лінзи, проте відповідач участі у витратах на лікування, навчання доньки не приймає. Відомостей щодо місця роботи батька у них не має, тому просять стягнути аліменти у розмірі 10000 грн. щомісячно. Вказала, що за навчання доньки у школі позивачка сплачує 5000 грн., за додаткові заняття з математики, англійської та української мов - по 10 дол. США за кожне заняття тричі на неділі; також донька займається танцями (крім оплати за заняття, є додаткові витрати на плаття, туфлі, поїздки на змагання); донці роблять корекцію зору, що також вимагає багато затрат (акти виконаних робіт на лікування очей за програму по 10 890, 00 грн., курс апаратного лікування коштував 3943 грн., масаж спини - 1785 грн., огляд - 315 грн..), також багато поточних витрат (на харчування, розваги дитини). Позивачка усі ці витрати несе самостійно, відповідач матеріально не допомагає. Позивачка у минулих судових засіданнях вказувала, що вже на протязі останніх двох років відповідач доньку зі святами не вітає, при випадкових зустрічах (у парку «Горького» та в ТЦ «Садах Перемоги») не вітався з донькою та робив вигляд, що не бачить її. Зазначала, що у відповідача залежність від комп'ютерних ігор, яким він віддавався годинами, незалежно від часу доби і місця, де ми перебували, і гральних закладів. Вказувала, що спочатку давала можливість відповідачу бачитись з донькою, проте останній час донька сама не бажає бачити батька. Про рішення органу опіки та піклування їй не було відомо, дізналась лише після Новорічних свят. При цьому, 01.02.2017 року (у середу о 15.00 год., хоча зустрічі йому призначались з 16.30 год.) відповідач приїхав до школи доньки разом зі своїм адвокатом та проводячи зйомки камерою та вчинив там бешкет,у зв'язку з чим у доньки був стрес та в той день її викликала директор школи і вона вимушена була забрати доньку , однак до цього з нею про зустріч відповідач не домовлявся. Вказувала, що батько, буваючи на консультаціях у свого адвоката, та свого друга ОСОБА_6, офіс яких знаходиться в тому ж будинку, де мешкає вона з донькою, жодного разу не зробив спроб зустрітися з дитиною, не залишав жодного разу через консьєржку жодних повідомлень для доньки, хоча якось влітку цього року донька його бачила у дворі але він з нею не привітався навіть. Позивачка зазначила, що під час засідань в органі опіки та піклування ПРА коли вони всі тривалий час до 17.30 у коридорі чекали черги, відповідач навіть не привітався з донькою, не підійшов до неї, . Крім того вона зазначила що саме відповідача заблокував у всіх соціальних мережах, та у своєму телефоні номер телефону доньки, яка не змогла до нього додзвонитися. Представник позивачки у судовому засіданні зазначила. що висновок органу опіки та піклування підтверджує те, що вихованням дитини займається лише мати, батько ж ще в 2015 році усунувся від виховання та піклування за донькою.

Відповідач та його представник - ОСОБА_7 (діючий за договором про надання правової допомоги від 17.06.2015 року) у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції надали до суду письмові заперечення від 21.10.2016 року (т.1, а.с.86-87), згідно яких зазначили, що відповідач при розлученні у нотаріуса переписав свою долю придбаної разом у шлюбних відносинах квартири, вартістю 800 тис. дол.. США, саме для доньки. У минулих судових засіданнях відповідач зазначив, що вважає, що має право на виховання доньки. Зазначив, що не ухиляється від матеріального забезпечення, проте на даний час не працевлаштований, як знайде роботу, то згоден виплачувати 1/4 частини від заробітної плати. Посилався на те, що усе залишив для доньки (переписав квартиру, машину та залишив бізнес). Вказував, що завжди цікавився життям доньки, до жовтня 2015 року він кожного дня бачився з донькою, відвозив до школи та забирав, до цього постійно їздив з нею на змагання (при ньому донька стала кандидатом в майстри спорту). Проте пізніше, після розірвання шлюбу їх стосунки з позивачкою погіршились та з жовтня 2015 року йому не давали можливості бачитись з донькою, та оскільки не хоче, щоб остання плакала, намагається не створювати конфліктні ситуації. Заперечував, що блокував дзвінки та соціальні мережі з донькою, зазначив, що блокував номер телефону позивачки та не відповідав на повідомлення, які надходили від ОСОБА_1. Пояснив, що восени 2015 року у нього була травма та йому робили 4 операції на обличчі (лицева хірургія), і він не бажав щоб донька бачила його з опухлим обличчям, тому він і не телефонував їй в цей час. На новий 2016 рік він передавав для дочки в подарунок три дорогі ляльки , в день її народження в 2017р. його мати намагалася дзвонити матері дочки, проте остання не дала можливості привітати її з днем народження.. Раніше він не мав можливості привітати доньку з днем народження, оскільки був змінений номер телефону дитини та вона не відповідала на дзвінки. Вказував, що восени 2015 року позивачка зверталась до нього з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон та він не заперечував проти цього, проте до нотаріуса його ніхто не запрошував. Зазначив , що у травні 2016 року почалися судові процеси та він звертався до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з донькою (справа не розглянута), проте у рамках справи був висновок органу опіки та піклування від 22.12.2016 року, яким встановлено часи його побачень з донькою, але в цьому перешкоджає позивачка. Відповідач визнав факт того, що він також був на концерті Вєри Брежнєвої в торговому центрі Садах Перемоги м. Одеси і бачив також там і дочку разом з подружкою та позивачкою, але він дійсно до неї не підійшов, так як не бажав її травмувати, оскільки доньку постійно наставляють проти нього. Представник відповідача зазначив, що сторони вимушені були розійтись у 2015 році, оскільки позивачка зраджувала відповідачу і в подальшому почала перешкоджати в його спілкуванні з донькою. Вважає, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав немає. Вказував, що сама позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Представник відповідача заперечував проти висновку органу опіки та піклування, на якому він також був присутній, вказував, що він має рекомендаційний характер та була порушена процедура при його винесені (склад органу опіки не був погоджений головою райадміністрації). При цьому на запитання суду, відповідач пояснив, що був на засіданнях органу опіки та піклування, проте не підходив до дитини, оскільки не бажав створювати конфлікт.

Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради - Шараг Н.В. (по довіреності) у судовому засіданні пояснила, що вони двічі розглядали питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та переносились для допитів дитини. 26.10.2017 року вказане питання розглядалось на засіданні органу опіки та піклування за участю батьків та самої дитини, на якому остання пояснила, що не бажає спілкуватись з батьком. У даних засіданнях відповідач надав ті ж документи (копії актів), що і до суду, та вони були враховані органом опіки та піклування. Саме з урахуванням думки дитини, та висновків Центру практичної психології та соціальної роботи інститут від 02.10.2017 року №547 вони вважають доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, а також неповнолітньої ОСОБА_3, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 10 серпня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 17 червня 2015 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси було розірвано (справа №522/8164/15-ц) (т.1, а.с.8, 10) і сторони проживають окремо.

Від спільного шлюбу у сторін є дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, видане Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м Одеси (т.1, а.с.9)).

З пояснень сторін судом встановлено, що донька ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю - позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Відповідача з даної квартири виписано 28.03.2015 року (довідка ТОВ Житлове експлуатаційне-сервісне управління «Примор'є» (т.1, а.с.41)).

Виходячи з пояснень сторін, неповнолітньої ОСОБА_3 та свідків, судом встановлено, що спілкування між батьком ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_3 припинились з кінця 2015р., а в травні 2016 почалися судові справи щодо надання дозволу на виїзд за кордон.

При цьому відповідач пояснює це тим, що до жовтня 2015р. між ними були гарні стосунки, але потім позивачка почала чинити перешкоди у їх спілкуванні, він також отримав лікувався, (при цьому будь-яких доказів цьому не надано) і він з нею не зустрічався і не спілкувався, бо не хотів скандалу і щоб дитина була присутня при цьому, і вона також не бере слухавку коли той дзвонить. У соціальній мережі він заблокував тільки позивачку, а не дитину, а сторінку дитини він блокував тільки коли з неї йому писала позивачка. Також з пояснень сторін встановлено, що про дитину піклується і хатня робітниця, вона додатково займається по іншим предметам , має спортивні досягнення , в школу, зі школи та в інші необхідні установи дитину відвозить та супроводжує водій ОСОБА_10

Вирішуючи спір виходить з наступного.

Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення; зокрема, згідно з положеннями ст. 171 Сімейного кодексу України (далі - СК) думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що дитина навчається в Одеській приватній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів «Крок», за навчання в якій за період з 2015 - 2016 роки сплачувала лише мати дитини - ОСОБА_1.

Згідно листа Одеської приватної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «Крок» №366 від 09.08.2016 року (т.1, а.с.42), батько дитини - ОСОБА_2, оплату навчання дитини не проводив та на батьківські збори не з'являвся. За навчання доньки у школі сплачує мати (позивачка по справі), у підтвердження чого до суду надані квитанції за вересень 2015 - травень 2016 року на суму 4200 грн. за кожен місяць навчання (т.1, а.с.44-52), за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року на суму 5000 грн. за кожен місяць навчання (т.1, а.с.76, 105, 173, 195, 225), за період з вересня по жовтень 2017 року на суму 5800 грн. (т.2, а.с.56, 58)..

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 професійно навчається в клубі «Радуга» з бальних танців. Згідно наказу Управління у справах фізичної культури та спорту №176 від 21.09.2015 року ОСОБА_3 присвоєно спортивний розряд «Кандидат у майстри спорту» (т.1, а.с.130), дівчинка постійно приймає участь у спортивних змаганнях (про що свідчать відповідні дипломи про нагородження (т.1, а.с.15-22)).

Згідно пояснень позивачки та неповнолітньої ОСОБА_3, листа директора КСТ «Радуга» №95/17 від 28.09.2017 року, судом встановлено, що через не надання письмової згоди батьком ОСОБА_2 дозволу на виїзд доньки за кордон, ОСОБА_3 не змогла прийняти участь у турнірах "Chisanan Stars 2015" та "Eurodisneyland, Paris, France" в 2015 році, в 2016 році «Париж - Open Winter Tatry Cup» в 2017 році, "Datch Open Championchip", "Italy Cervia", "Dance Festival 2017", "Assen 2017 Paris 2017". У зв'язку з цим партнер ОСОБА_11 був вимушений поїхати на турніри з іншою партнеркою, з якою по теперішній час займається в парі і відвідує турніри та змагання.

Крім того у листі зазначено, що ОСОБА_3 не змогла знайти іншого партнера та тренується без нього, що негативно впливає на її спортивний результат, самооцінку та завдає суттєвих душевних страждань, так як у ОСОБА_3 є талант до танців, який потрібно підтримувати для ще більш високих результатів. ОСОБА_1 - мати ОСОБА_3 створює усі необхідні умови для спортивних тренувань, забезпечує матеріальну технічну базу, здійснює оплату членських зносів, є членом батьківської ради, активно допомагає діяльності клубу в проведенні дитячих конкурсів та змагань. Батько ОСОБА_2 жодного разу в продовж 2016-2017 років не був присутнім на турнірах та змаганнях своєї доньки, участі в спортивному вихованні доньки не приймав, оплат за тренування доньки не здійснював та не був присутній на батьківських зборах клубу (т.2, а.с.49).

Також судом встановлено, що на розгляді в Приморському районному судді м. Одеси перебувала справа №522/3668/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, по якій 11.04.2016 року було винесено заочне рішення суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (т.1, а.с.34-37).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року вказане заочне рішення від 11.04.2016 року було скасоване та у подальшому за заявою представника ОСОБА_1 даний позов було залишено без розгляду ухвалою суду від 18.08.2016 року.

Згідно пояснень відповідача, він направляв поштою на адресу ОСОБА_1 нотаріальну посвідчену заяву про свою згоду на тимчасовий виїзд доньки за межі України від 27.07.2016 року, оригінал якої надав до суду , оскільки конверт з цією заявою повернувся у зв'язку з неотриманням (т.1, а.с.216-217).

Проте, оглянувши надану суду нотаріально посвідчену заяву відповідача, суд вбачає, що такий дозвіл відповідача на виїзд дитини за кордон датований 27 липня 2016 року, при цьому спір між сторонами з приводу виїзду доньки за кордон без згоди батька виник ще раніше, оскільки ще в березні 2016 року позивачка зверталась до суду з відповідним позов (справа №522/3668/16-ц).

Крім того, суду з боку сторони відповідача не представлено належних доказів щодо отримання такої заяви позивачкою, остання ж у свою чергу заперечувала той факт, що відповідач надсилав вказану заяву на їх адресу.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє предмет спору Прокуратури Одеської області про визнання дій противоправними та скасування висновку. В судовому засіданні відповідач представник відповідача пояснив що їх не задовольнив час зустрічей.

Приморським районним судом м. Одеси за розглядом справи №522/2364/17 встановлено, 11 січня 2017 року ОСОБА_2 отримав висновок органу опіки та піклування від 30.12.2016 року № 01-11/1825 про визнання способів участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації від 30.12.2016 року № 01-11/1825 зобов'язано ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення систематичних зустрічей щосереди з 16:30 до 18: 00 у присутності матері - ОСОБА_1. Згодом по справі було закрито провадження.

Суд критично ставиться та не приймає до уваги твердження відповідача щодойого бажання налагодити стосунки із донькою, так як, відповідач жодного разу не зустрівся з донькою у визначений висновком час та не скористався можливістю налагодити стосунки з донькою, що також частково в письмовому вигляді підтверджують знайомі, сусіді та працівники ТОВ «Житлове-експлуатаційно сервісне управління «Примор'є» за адресою проживання дитини: 65058, АДРЕСА_1, листами помічника директора «ЖЕСУ «Примор'є» ОСОБА_14 20.09.2017 року, консьєржів «ЖЕСУ «Примор'є» ОСОБА_15 від 20.09.2017 року, ОСОБА_16 від 20.03.2017 року, ОСОБА_17 від 20.09.2017 року (т.2, а.с.51-55).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проходить лікування з прогарами рефракційної терапії на обох очах в офтальмологічній клініці - ТОВ «Ексімер Одеса», та проходила курс апаратного лікування підвищеної ефективності (03.03.2015 року, 16.03.2015 року, 21.10.2015 року); масаж комірної зони та спини (03.03.2015 року, 16.03.2015 року, 21.10.2015 року); підбір контактних лінз (17.03.2015 року). Зазначене підтверджується виписками №6855/15 з медичної картки амбулаторного хворого (т.1, а.с.24-29).

Згідно договору №6855/15-02 від 15.03.2016 року, укладеного між директором ТОВ «Ексімер Одеса» та ОСОБА_3, вартість послуг терапії склала 10 890, 00 грн..

Згідно акту надання послуг №49 від 05.08.2016 року (т.1, а.с.31) позивачка сплатила на користь ТОВ «Ексімер Одеса» за послуги з комплексного діагностичного обстеження; курс апаратного лікування підвищеної ефективності; масаж; програму «Парагон» на обидва ока»; потворне комплексне діагностичне обстеження; повторний курс апаратного лікування підвищеної ефективності та масаж спини кошти на загальну суму 23 034, 00 грн..

Згідно акту надання послуг №50 від 05.08.2016 року (т.1, а.с.30) позивачка сплатила на користь ТОВ «Ексімер Одеса» за послуги з повторного комплексного діагностичного обстеження; програму «Парагон» на обидва ока»; апаратного лікування підвищеної ефективності та масаж спини кошти на загальну суму 16 933, 00 грн..

Також, 27.03.2017 року між ТОВ «Ексімер Одеса» та позивачкою укладено новий договір №6855/15-3 про надання послуг з прогарами рефракційної терапії на обох очах (т.1, а.с.227-228).

З вищенаведеного вбачається, що усі витрати з лікування доньки несе її мати - ОСОБА_1.

З довідки Одеської обласної дитячої клінічної лікарні (т.1, а.с.32) вбачається, що ОСОБА_3 з 20.11.2015 року по 23.11.2015 року знаходилась в педіатричному відділенні лікарні з діагнозом: гостра вірусна інфекція, дискінезія жовчовивідних шляхів. На період лікування з ОСОБА_3 знаходилась її мати - ОСОБА_1, батько дитини не приймав участі в лікуванні дитини та не цікавився станом останньої.

Згідно довідки Одеської обласної дитячої клінічної лікарні (т.1, а.с.33), ОСОБА_3 з 30.03.2016 року по 10.05.2016 року проходила амбулаторне лікування та знаходилась під наглядом педіатра з приводу алергічного дерматиту. Лікування та обстеження забезпечувала мати, батько дитини не цікавився станом дитини та не приймав участі у лікуванні.

29.11.2016 року ОСОБА_3 також проходила обстеження в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні з приводу диспанкреатизму, з якою була присутня мати (довідка (т.1, а.с.172).

У жовтні 2016 року дитина відвідувала дитячого хірурга Медичного центру «Медікал», де надавались послуги з рентгенографії кисті (т.1, а.с.70-72).

У період з 05.01.2017 року по 10.01.2017 року ОСОБА_3 проходила лікування в педіатричному відділенні в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні, (довідка №97 від 10.01.2017 року (т.1, а.с.196); виписка з медичної картки стаціонарного хворого №97 (т.1, а.с.197). Лікування дитина проходила за участі матері, батько дитини станом здоров'я дитини не цікавився.

Згідно листа ПАТ «Укрпошта» від 20.09.2017 року, за період з 01.03.2017року по 19.09.2017 року в надходженні та видачу перекази на ім'я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, не значаться (а.с.50).

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більше 10 років, оскільки її чоловік працює на фірмі у батька ОСОБА_1 та їх діти разом гуляють у парку, дуже здружились, разом їздять відпочивати. ОСОБА_3 усім ділиться з донькою свідка, а остання у свою чергу розказує їй, ОСОБА_18. Свідок зазначила, що улітку 2016 року вони збирались поїхати відпочивати у Туреччину, проте ОСОБА_2 (батько ОСОБА_3) не дав такої згоди на виїзд дитини. Свідку відомо, що відповідач пішов з родини десь 2 роки тому та не з'являвся до доньки, хоча остання йому дзвонила. Зі слів своїй доньки свідку відомо, що коли ОСОБА_3 захворіла та лежала у лікарні, то дзвонила батьку, проте останній першого разу повідомив, що він занятий, а другого повідомив, що в кіно. Повідомила, що ніколи не бачила, щоб з 2016р. відповідач зустрічався з ОСОБА_3, щоб вони спілкувались по телефону.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що знайомий з позивачкою та відповідачем приблизно 11 років з 2006 року, працює у батька позивачки. Раніше завжди допомагав сім'ї позивачки, наглядав за донькою позивачки. Зазначив, що відповідач спочатку обіцяв, що ніколи не покине доньку, проте після того, як сторони розірвали шлюб, відповідач перестав приділяти увагу дитині. Пояснив, що восени 2015 року, коли дитина захворіла він на прохання позивачки приїхав до лікарні та від дитини дізнався, що остання дзвонила ОСОБА_2, проте він сказав, що не може розмовляти, оскільки був у кіно і це на неї дуже негативно посприяло. Свідок вказав, що дитини була дуже засмучена. За останні півтора роки свідок бачив відповідача лише нещодавно (приблизно місяць тому), ОСОБА_2 прийшов до доньки у школу разом зі своїм адвокатом, де вів себе неадекватно. Тиждень тому, коли свідок забирав ОСОБА_3 зі школи, відповідач також був у холлі школи, свідок зазначив, що при цьому коли вона його побачила, то дитина була трохи перелякана, і вона сказала батьку, що не хоче його бачити та їй нічого від нього не потрібно. Потім вони дочекались мати ОСОБА_3 та свідок відвіз їх додому. Також вказував, що відповідач проігнорував зустріч з донькою у парку Горького, зробивши вигляд, що не помітив її , де він також був на прогулянці, та ОСОБА_3 була цим дуже обурена. Свідок повідомив, що його донька дружить з ОСОБА_3, тому вони часто гуляють разом, за весь цей час свідок ніколи не чув, щоб ОСОБА_3 спілкувалась по телефону з батьком. Також, батько не надав згоди на її виїзд за кордон, тому вони не мали змоги поїхати на відпочинок до Туреччини, як інші діти. Свідок за проханням ОСОБА_1 оплачує школу, батько ОСОБА_3 ніколи не платив та гроші не передавав.

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки 3,5 роки знаходиться в цій родині та допомагає ОСОБА_1 у господарстві, знаходилась в їх будинку 5 днів на тиждень з ночовками. Пояснила, що сторони розірвали шлюб улітку 2015 року, вона тоді доглядала за донькою та бачила, як остання страждала. ОСОБА_3 постійно дзвонила батьку, писала йому в Інтернеті, проте ОСОБА_2 не відповідав. Донька постійно була засмучена та плакала. Відповідач ніколи не робив спроб побачитись з донькою, усі свята та останні два роки народження відповідач не передавав дитині подарунки та не вітав її. До лікарні свідок також їздила з дитиною, відповідача там не бачила. Проте, свідку не відомо, що ухиляється ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків щодо виховання доньки, їй не відомо, чи має відповідач судимість, чи ні.

Свідок ОСОБА_21 (до 23.12.2016 року було ім'я - ОСОБА_21) пояснила, що познайомилась зі сторонами, коли їх доньці було 4 роки (свідок була дитячим аніматором) та вони спілкуються до теперішнього часу. Останнього разу бачила ОСОБА_2 з донькою у лютому 2015 року. Останні два роки ОСОБА_2 не спілкувався з донькою і для ОСОБА_3 це був великий стрес. Зазначила, що відповідач ні матеріально не забезпечує дитину, ні проявляє до неї ніякого іншого інтересу. Свідок бачила, як дитина плакала та була засмучена, коли батько не дав згоди на її виїзд за кордон, а вона вимушена була лише по Інтернету дивитись як її друзі відпочивають. Зі слів дитини свідку відомо, що батько намагався зустрітись з нею, приходив до неї у школу, проте дитині було стидно за її батька. Зараз дитини не бажає бачитись з батьком, каже, що їй вже не цікаво.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що знайома зі сторонами близько 20 років та спілкується до теперішнього часу. Зі слів ОСОБА_1 свідку відомо, що вони розійшлись два роки тому та між ними тепер погані стосунки. ОСОБА_2 з донькою не бачиться, матеріально не допомагає та на телефоні дзвінки, повідомлення в інтернеті відповідач не відповідав. Свідку також відомо, що відповідач не надав згоди на виїзд доньки за кордон, через що остання була дуже засмучена. На вихідних дитина буває у діда з бабусею, у цей час свідок ніколи не бачила, щоб ОСОБА_2 приїжджав до дитини.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що знайома з позивачем та відповідачем, оскільки позивачка зверталась до них із заявою щодо надання психологічних послуг (заява від 22.08.2016 року), за результатами якої їх спеціалісту було доручено проводити психологічну роботу з дитиною. Проводилось психоемоційне дослідження дитини (проводились тести, бесіди з дитиною) та було встановлено, що дитина відчуває хвилювання через ситуацію, яка виникла між її батьками. Зі слів дитини їй стало б легше та спокійніше, якщо б батько був в її родині. На малюнку дитина намалювала чотири особи: мати, себе, діда та бабусю; батька відмовилась малювати. Результати дослідження направлялись на адресу позивачки (відповідь від 11.10.2016 року), відповідь також направлялась на запит Служби у справах з дітьми. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 залишала контакти батька дитини та вони повідомляли йому про дати тестування, проте результатів такого тестування ОСОБА_2 не отримував, оскільки письмово до них не звертався; також він не звертався до з них з питань щодо налагодження спілкування з донькою.

Суду було надано висновок Одеського обласного інституту удосконалення вчителів від 05.08.2016 року №6983 стосовно психоемоційного стану малолітньої ОСОБА_3 та встановлення її особистої прихильності до батьків (т.1, а.с.68-69), згідно якого зазначено наступне: «значущим дорослим та головним членом родини ОСОБА_3 визначає матір, з якою їй емоційно комфортно та психологічно безпечно. Мати дівчинки, ОСОБА_1 цікавилась процедурою та результатами діагностики, прислухалась до рекомендацій психолога. Батько, ОСОБА_2, не звертався до Центру практичної психології та соціальної роботи Одеського обласного інституту удосконалення вчителів із запитом щодо участі у діагностиці ОСОБА_3». Виходячи з результатів діагностування ОСОБА_3 та з метою підтримки наявного стабільного емоційного стану дитини психологом Центру практичної психології і соціальної роботи інституту рекомендовано не включати ОСОБА_3 до конфліктної ситуації між батьками, а також не порушувати умови перебування дитини з матір'ю та не змінювати звичний спосіб життя.

Згідно висновку Центру практичної психології та соціальної роботи інститут від 02.10.2017 року №547, здійсненого на підставі звернення служби у справах дітей ОМР, під час бесіди ОСОБА_3 демонструвала позитивне ставлення до спілкування, гарний настрій, відкритість, поводилась спокійно та невимушено. Опосередковане дослідження сімейних стосунків надало змогу зробити висновок, що членами своєї родини ОСОБА_3 визначає матір, бабусю та дідуся з боку матері. У ситуаціях вибору дівчинка постійно виявляє бажання знаходитись ближче до матері і якнайдалі від батька. Зазначено про певний рівень негативних емоцій по відношенню до батька. Рекомендовано не включати ОСОБА_3 до конфліктної ситуації між батьками, а при прийнятті рішення щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 врахувати інтереси дівчинки.

Судом також дотримано вимоги щодо з'ясування думки малолітньої ОСОБА_3, яка за віком і, з огляду на надані нею пояснення, зрілістю поглядів може надати пояснення з приводу заявлених вимог, що стосуються питань її долі та життя.

У ході судового розгляду справи в судовому засіданні ОСОБА_3 у присутності двох представників органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради були надані суду пояснення, за якими дитини зазначила, що проживає разом з матір'ю ОСОБА_1. окрім навчання в школі вона займається англійською мовою, математикою, та професійно бальними танцями ( майстер спорту). Батька не любить та тепер вона не бажає його бачити, оскільки останній нічого для неї не робить і не спілкується з нею. Півтора роки тому, коли вона перебувала у лікарні у зв'язку з хворобою, вона зателефонувала батьку, хотіла його бачити, бо їй було погано і вона потребувала його допомоги, проте він не прийшов, але ж вона його чекала. Вказувала, що у батька залежність від комп'ютерних ігор, він цілими днями лежав та грав у ігри. Пояснила, що не хоче його бачити і спілкуватися, оскільки він нічого не робить та їй жаль її мати, коли та плаче. Батько відмовлявся надавати згоду на її виїзд за кордон, проте вона хоче їздити за кордон та відпочивати зі своїми друзями, і їй дуже боляче коли інші її друзі після канікул розповідають де вони відпочивали і як там добре, а вона не має можливості з ними поділитися такими враженнями . Вона сама дзвонила батьку з цього приводу, проте він не відповів на її дзвінок. Через відмову батька на її виїзд за кордон, вона не мала змоги поїхати і на спортивні змагання по бальним танцям та від неї пішов партнер по танцям, що для дуже болісно і вона приймає участь тільки в змаганням в м.Одесі. Крім цього,вони випадково зустрілись з батьком у парку імені Горького та на концерті В.Брежнєвої в ТЦ «Сади Перемоги», проте батько навіть не привітався з нею та зробив вид що не бачить її, але вона його бачила і він до неї навіть не підійшов. Останнього разу батько приходив до неї у школу в лютому 2017р., погано виглядав, був скандал і її забрала мама зі школи. Не заперечувала, що дійсно раніше у неї з батьком були добрі стосунки та раніше дійсно дуже любила батька, вважала його найкращим (десь 2,5 роки тому), проте тепер її захист - це мати, яка є найкращою. Вказувала, що не може згадати приємного моменту в своєму житті з батьком. Останній рік він її не вітав ні зі святами, ні з днем народженням, не подзвонив, обіцяв подарувати ноутбук на новий 2016 р, проте нічого так і не отримала. Вона не вважає його батьком і згодна на позбавлення його батьківських прав.

З дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №01-11/2041 від 06.11.2017р. вбачається, що враховуючи позитивне рішення членів ради опіки та піклування райадміістрації,з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, враховуючи думку малолітньої ОСОБА_3, відповідно до статей 19, 164, 165, 166, 171Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому представник органу опіки та піклування також підтвердила, що на засіданні знову була присутні неповнолітня ОСОБА_3, яка також підтвердила раніше надані в суді пояснення .

В останньому судовому засіданні з пояснень позивачки та відповідача і його представника стало відомо, що відповідач мав доступ до будинку і двору, де мешкає позивачка разом з донькою, оскільки в цьому будинку на 1-му поверсі був офіс його представника -ОСОБА_7, і відповідач пояснив, що іноді з вікон офісу спостерігав за донькою, проте не підходив до неї, але позивачка зазначила що відповідач знаходився влітку у дворі їх будинку, де була також і їх донька, але з нею навіть не заговорив.

Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи зазначені обставини суд дійшов висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з донькою, таким чином втратив з нею психологічний зв'язок, і у зв'язку з ненаданням письмової згоди на виїзд її за кордон, вона втратила можливість приймати участь у змаганням по танцям в парі і в подальшому втратила партнера, займається в одиночних змаганнях, і що негативно вплинуло на психологічний стан дитини,

Вищенаведене свідчить про винну поведінку батька тасвідоме нехтування своїми обов'язками.

Враховуючи викладене, з пояснень учасників справи, малолітньої ОСОБА_3, показань свідків та досліджених письмових доказів, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини свідчать про ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по усебічному вихованню та утриманню малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з кінця 2015р., будь-яких належних доказів та пояснень з приводу його не спілкування з дочкою з кінця 2015р. і по травень 2016р.(до скасування заочного рішення) та в подальшому, суду не надано, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: матеріально не забезпечує необхідними засобами, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, перешкоджає у здійсненні можливості відвідування дитиною інші країни для її спортивного, духовного розвитку і розширення світогляду, у зв'язку з чим це негативно вплинуло на психіку дитини, та висловлену думку дитини з цього питання, що відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, є підставою для позбавлення його батьківських прав, та що таке рішення відповідає інтересам дитини.

Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов'язками відносно дитини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись п.1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.. 51 Конституції України, ст.. 141, 150, 157, 164, 165 СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 60, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривень 21 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя Домусчі Л.В.