Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2016 року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами договору депозитного вкладу «Стандарт» від 17 грудня 2013 року, укладеним між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» в особі Кримської філії (Феодосійське відділення АР Крим) (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк»), він передав, а банк отримав грошові кошти у сумі

14 700 доларів США, зі сплатою 7% річних на суму вкладу строком на один рік - до 17 січня 2014 року. Відповідно до п. 3 депозитного договору, строк його дії неодноразово продовжувався по закінченню автоматично ще на один строк.

13 жовтня 2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків, проте у поверненні вкладу йому було відмовлено з посиланням на політичні події в країні.

Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму банківського вкладу у розмірі 14 700 доларів США, відсотки за користування вкладом у сумі 2 650,03 доларів США та 3% річних за прострочене зобов'язання у розмірі 9 182,84 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 3 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму банківського вкладу у розмірі 14 700 доларів США, суму відсотків у розмірі 2 650,03 доларів США та суму 3% річних за прострочене зобов'язання у розмірі 9 182,84 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 17 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт», за умовами якого ОСОБА_4 передав, а банк отримав грошові кошти у розмірі 14 700 доларів США зі сплатою 7% річних. Строк розміщення вкладу сторонами узгоджено з 17 грудня 2013 року по 17 січня 2013 року.

Відповідно до п. 3 зазначеного договору, строк дії неодноразово продовжувався по його закінченню автоматично.

25 жовтня 2015 року позивач направив банку заяву від 13 жовтня

2015 року про повернення суми вкладу у розмірі 14 700 доларів США та нарахованих процентів у розмірі 1 888,85 доларів США.

Листом від 25 жовтня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив ОСОБА_4 у виплаті суми вкладу, процентів та у наданні інформації щодо стану рахунку, посилаючись на політичні події в країні та складнощі в обслуговуванні депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях банку.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що в березні

2014 року банк в односторонньому порядку припинив виконання договірних зобов'язань, а його звернення про повернення суми вкладу та відсотків залишено без задоволення. Вказував, що банк втратив свої активи на території АР Крим, не має доступу до свого майна, призначеного для діяльності банківської установи на цій території, а також не має доступу до створених у відповідних відділеннях банку на цій території документів - договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України

від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14,

від 16 листопада 2016 року у справі №6-1286цс16, який, відповідно до

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч. 2 ст. 64 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Установлено, що на підтвердження факту укладання договору банківського вкладу позивачем надано ксерокопію заяви на оформлення вкладу «Стандарт» від 17 грудня 2013 року та ксерокопію квитанції

від 17 грудня 2013 року на суму 14 700 доларів США, яка не відповідає вимогам закону та не містить обов'язкових реквізитів, визначених пунктом 2.9 Інструкції №174, а саме: не завірена печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк», оригінал її відсутній; при цьому також відсутній оригінал касового документа, оформленого згідно з касовими операціями, визначеними зазначеною Інструкцією, про прийняття від ОСОБА_4 банком 17 грудня 2013 року вищевказаної суми.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування договірних відносин з відповідачем, апеляційний суд прийшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд вірно вважав, що наявні в матеріалах справи копії: заява позивача з проханням оформити вклад та квитанція без обов'язкових реквізитів не є належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України та не підтверджують факт дотримання письмової форми договору банківського вкладу.

Доводи касаційної скарги про подання ним та дослідження судом першої інстанції оригіналу заяви на оформлення вкладу та оригіналу квитанції про внесення коштів на депозитний рахунок спростовуються матеріалами справи, у яких оригінали цих документи відсутні, а наявні їх копії в установленому законом порядку не завірені.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 28 листопада

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька
М.К. Гримич
І.М. Фаловська