АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 2-1818/11 Головуючий в 1 інстанції - Кириленко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року в справі за поданням Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

Відділ державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві звернувся в квітні 2015 року до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Подання обґрунтовували тим, що на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 32942052 по виконанню виконавчого листа № 2-1818/11 виданого 19.05.2011 року Святошинським районним судом Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 солідарно боргу у розмірі 107017,54 гривень та виконавчого листа № 2-1819/11 виданого 24.06.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 солідарно боргу в розмірі 102 612,69 гривень. Виходячи з того, що боржник від виконання рішень суду злісно ухиляється державний виконавець просив подання задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2015 року подання ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення зведеного виконавчого провадження ВП № 32942052 по виконанню виконавчого листа № 2-1818/11 виданого 19.05.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 солідарно боргу у розмірі 107017,54 гривень та виконавчого листа № 2-1819/11 виданого 24.06.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 солідарно боргу в розмірі 102 612,69 гривень.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції в м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі посилався на те, що ухвала є незаконною і такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, при неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказував на те, що суд безпідставно посилався на ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну», оскілки даним законом не передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника до виконання зобов'язань за рішенням суду. Державний виконавець не надав суду докази, з яких слідувало, що факт ухилення боржника від виконання вже відбувся, і наявна необхідність обмежувати такого боржника у праві виїзду за межі України. Також вказував на те, що він перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за вислугу років. З 2011 року кожний місяць державний виконавець стягує кошти з пенсійного рахунку боржника. Станом на 20 червня 2017 року було перераховано 42305,14 грн. Таким чином доводи державного виконавця, що боржник свідомо не виконую зобов'язання є хибними.

Представник скаржника в судовому засіданні апеляційного суду доводи скарги підтримала.

Державний виконавець до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 32941509 по виконанню виконавчого листа № 2-1818/11 виданого 19.05.2011р. Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 107017,54грн. та виконавчого листа № 2-1819/11 виданого 24.06.2011 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 102 612,69 грн.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV (який діяв на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) чи ч. 5. ст. 19 Закону 1404-VIII (чинного на даний час), зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

У поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, державний виконавець зазначив, що боржник у наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення, на виклики державного виконавця не з'являється, ухиляється від виконання рішення суду та законних вимог державного виконавця.

Задовольняючи подання, місцевий суд виходив з того, що боржник - ОСОБА_1 ухиляється від сплати боргу, станом на 01.04.2015 року рішення суду не виконує, а тому право боржника на виїзд за кордон підлягає тимчасовому обмеженню до виконання ним зобов'язань.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є передчасним та не в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України, ухвала суду складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Суд першої інстанції в порушення п. 3 ч. 1 ст. 210 ЦПК України не навів достатніх мотивів, та не послався на докази, з яких виходив при встановленні підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Так, суд в порушення ст. 57 ЦПК України не в повній мірі дослідив матеріали подані державним виконавцем, не з'ясував чидійсно боржник ухиляється від виконання судового рішення, які дії передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» вчинив державний виконавець для примусового виконання рішення.

Судом не надано оцінки поясненням боржника від 18.07.2012 року та 19.02.2013 року, поданих боржником до ВДВС, в якому останній вказує, що отримує військову пенсію, і зобов'язувався з неї частинами погашати заборгованість (а.с. 72, 74).

При цьому, державний виконавець зазначив, що на виклики державного виконавця боржник не з'являється, ухиляється від виконання рішення суду та законних вимог державного виконавця.

Тобто, задовольняючи подання, суд прийшов до передчасного висновку про те, що ВДВС довів факт злісного невиконання боржником рішення суду.

При розгляді питання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, колегією суддів також встановлено, що відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 20.06.2017 року № 14/5752, в управління знаходяться виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка утримується з його пенсії (а.с. 179.)

Таким чином, дані обставини мають бути предметом розгляду подання ВДВС в сукупності з іншими обставинами, і останнім має бути надана належна правова оцінка.

З урахуванням великого проміжку часу, який пройшов з часу постановлення ухвали, суд повинен з'ясувати, як факт ухилення від виконання на момент постановлення ухвали, так і врахувати ступінь виконання зобов'язань боржником на даний час, дослідити виконавче провадження та встановити чи є інші джерела у боржника для погашення боргу, окрім його пенсії.

Оскільки, суд першої інстанції порушив процесуальні норми колегія, керуючись ст. 312 ЦПК України, приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а розгляд подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України поверненню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року скасувати, а подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: