УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності, в якому просила :

- визнати незаконним та скасувати наказ виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності № 22-к від 21 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_4;

- поновити її на посаді директора Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 21 червня 2016 року;

- виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахований відповідно до вимог чинного законодавства;

- стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 09 вересня 2014 року працювала на посаді директора Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, з якої була звільнена 21 червня 2016 року на підставі наказу № 22-к від 21 червня 2016 року, у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації (п. 1 ст. 41 КЗпП України).

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки у наказі про звільнення не вказано за яке одноразове грубе порушення трудових обов'язків вона була звільнена із займаної посади.

Посилаючись на вищевикладене, просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 20 квітня 2017 року про виправлення описки, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності № 22-к від 21 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_4.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 21 червня 2016 року.

Стягнуто з Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 червня 2016 року по день ухвалення судом рішення - 10 квітня 2017 року в розмірі 110 367 грн 60 коп..

Стягнуто з Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2017 року допущено негайне виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді директора Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 21 червня 2016 року.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2017 року, у рахуванням ухвали цього ж суду від 27 червня 2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності в особі Житомирської міської виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та особи, яка приєдналася до апеляційної скарги - ОСОБА_5, задоволено частково, змінено рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині стягнення судового збору, зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 110 894 грн 16 коп. до 76 044 грн 65 коп., а судового збору - з 1 670 грн 14 коп. до 1 321 грн 65 коп..

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 02 червня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзіУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, яке є правонаступником Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про протиправність звільнення ОСОБА_4 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки вина останньої як керівника у порушенні трудової дисципліни не була доведена відповідачем належними і допустимими доказами.

Також суди попередніх інстанцій, врахувавши обставини справи, характер та глибину моральних страждань ОСОБА_4, їх тривалість та доведеність, дійшли правильного та обґрунтованого висновку про відшкодування їй визначеної судом моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції, зменшуючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 110 894 грн 16 коп. до 76 044 грн 65 коп., правильно керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, дійшовши обґрунтованого висновку про його зменшення, оскільки місцевим судом не було враховано виплачену ОСОБА_4 заробітну плату за період з 21 червня 2016 року по 30 червня 2016 року.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року в частині, яка не змінена рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2017 року, та рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

О.В.Попович