Справа № 263/3997/17
Провадження № 2/263/1245/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги, просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 7/10 частини житлового будинку № 6 з надвірними побудовами по вул. Ковальській (Кузнечній) у м. Маріуполі, після померлого 28 травня 2014 року ОСОБА_1

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_1, який помер 28 травня 2014 року. Інших спадкоємців після смерті батька не має. Після його смерті відкрилася спадщина на 7/10 частини будинку № 6 по вул. Ковальській у м. Маріуполі відповідно до договору купівлі-продажу від 29 серпня 2002 року, реєстровий № 722. На теперішній час у будинку ніхто не мешкає. 06 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та цього ж дня зареєстрована спадкова справа № 46377795, спадкодавець: ОСОБА_1 Приватним нотаріусом постановою від 10 березня 2017 року № 79/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку за указаною адресою, оскільки спадкодавцем не представлено правовстановлюючих документів на спірне майно. Посилаючись на указані обставини, позивач просить уточнені позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судових засіданнях збільшенні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, у подальшому подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просить провести розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутністю, з приводу позовних вимог висловила позицію, що з такими вона погоджується повністю, не заперечує проти їх задоволення. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Виконуючи вимоги, передбачені ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України, суд виходить з такого.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 05 серпня 2016 року серії І-НО № 714561, ОСОБА_1 народилася 17 грудня 1976 року, її батьками є: батько ОСОБА_1, мати ОСОБА_5, актовий запис № 2008 (а. с. 5).

Згідно із свідоцтвом про смерть від 27 серпня 2016 року серії І-НО № 963298, ОСОБА_1 помер 28 травня 2014 року, актовий запис № 1062 (а. с. 4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк у вигляді двох місяців, з часу набрання рішенням законної сили, для подачі заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_1, який помер 28 травня 2014 року. Рішення набрало законної сили 03 січня 2017 року (а. с. 28).

06 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_1, який помер 28 травня 2014 року. Цього ж дня приватним нотаріусом заведено спадкову справу (а. с. 24).

На запит нотаріуса до відділу реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області про реєстрацію місця проживання та коло зареєстрованих осіб на момент смерті 28 травня 2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, надійшла відповідь від 16 січня 2017 року № 03-07-686 про те, що за відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований за адресою: вул. Ковальська (Кузнечна), 6, м. Маріуполь, у період з 17 листопада 1978 року по 04 червня 2014 року. Станом на 28 травня 2014 року за указаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 31, 32).

На запит приватного нотаріуса до Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» Донецької області (далі БТІ) щодо права власності, обтяжень та інших речових прав на житловий будинок по вул. Ковальська, 6 у м. Маріуполі Донецької області, надійшла відповідь БТІ від 07 лютого 2017 року № 40/02-14, відповідно до якої за ОСОБА_1 зареєстровано 7/20 частини житлового будинку № 6 по вул. Кузнечній у м. Маріуполі (а. с. 40, 41).

10 березня 2017 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу повторно заяву про прийняття спадщини після смерті батька, а саме: на частину житлового будинку по вул. Ковальська (Кузнечна), 6 у м. Маріуполі (а. с. 42).

Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 від 10 березня 2017 року № 79/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем ОСОБА_1 не були надані документи, що посвідчують право власності щодо вказаної частки житлового будинку на спадкодавця (а. с. 45).

ОСОБА_1 26 жовтня 2016 року зверталася до Центрального ВП ГУНП в Донецькій області за фактом незаконного проникнення та крадіжки майна з території домоволодіння № 6 по вул. Ковальська у м. Маріуполі, однак відповідно до листа Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 28 квітня 2017 року № 48зі/101/03-2017 ознак кримінального правопорушення не встановлено (а. с. 57).

Так, відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав БТІ від 06 грудня 2011 року та договору купівлі-продажу від 25 листопада 2011 року 3/10 частини житлового будинку № 6 по вул. Ковальська (Кузнечна) у м. Маріуполі належить ОСОБА_7 (а. с. 52 55).

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28 серпня 2002 року, після смерті ОСОБА_8 спадщину в рівних долях прийняли її діти: син ОСОБА_1, дочка ОСОБА_9, яка складається із 7/10 частини житлового будинку за надвірними побудовами, розташованого по вул. Кузнечній, 6 у м. Маріуполі, тобто по 7/20 частини (а. с. 59, 60).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 серпня 2002 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_9 частину житлового будинку з належними до нього побудовами подвірям, що знаходиться у м. Маріуполі по вул. Кузнечній, 6 на земельній ділянці Маріупольської міської ради, тобто 7/20 частини (а. с. 57, 58).

Згідно із реєстраційним посвідченням від 30 січня 2003 року, реєстровий номер 14428 у БТІ, 7/20 частини житлового будинку № 6 по вул. Кузнечній (Ковальська) у м. Маріуполі зареєстровані за ОСОБА_1 (а. с. 56).

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що 7/20 частини указаного житлового будинку спадкодавець ОСОБА_1 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_8, а інші 7/20 частини будинку придбав за договором купівлі-продажу від 29 серпня 2002 року у своєї сестри, яка також успадкувала цю частку після смерті матері, що разом становити розмір частки 7/10.

У той же час, судом під час розгляду справи установлено, що ОСОБА_1 за указаною адресою проживав із ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 19 грудня 1995 року серії І-НО № 319217, ОСОБА_1 19 грудня 1995 року уклав шлюб із ОСОБА_10, актовий запис № 914 (а. с. 84).

На запит суду від Центрального районного у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції України 24 травня 2017 року надійшла відповідь про те, що ОСОБА_11 померла 31 липня 2016 року (а. с. 66).

Після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_12 заведено спадкову справу (а. с. 68, 69).

Відповідно до спадкової справи, яка заведена 18 січня 2017 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_12, після смерті ОСОБА_6, яка померла 31 липня 2016 року, із заявою про прийняття спадщини 18 січня 2017 року звернулася її мати ОСОБА_2, (а. с. 7785).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 липня 2017 року замінено неналежного відповідача Маріупольську міську раду на належного ОСОБА_2 (а. с. 88).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_12 від 24 жовтня 2017 року № 1505/01-16, ним після смерті ОСОБА_1 спадкова справа не відкривалася, свідоцтво про право на спадщину та постанови про вчинення нотаріальних дій не видавалися.

Так, у справі належним відповідачем є саме ОСОБА_2, яка зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї доньки ОСОБА_6, яка на момент смерті ОСОБА_1 була його дружиною, однак доказів, що свідоцтво про право на спадщину вона отримувала як після смерті дочки ОСОБА_6, так і самого ОСОБА_1 до матеріалів справи не представлено, тому предметом спору у даній справі є спадкове майно, а саме: 7/10 частини указаного будинку, яке залишилося після смерті спадкодавця ОСОБА_1

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право вона не в змозі реалізувати, у звязку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, це Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності (далі - Положення) визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності. Положення діє на всій території України і є обовязковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності. Реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації.

Подання документів на реєстрацію права врегульовано у 2 розділі Положення, прийняття рішення реєстратором врегульовано у розділі 3 Положення.

Додатком 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно визначено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна.

Отже указаним Положенням врегульовувалося питання проведення державної реєстрації права власності у разі відчуження обєкта нерухомості.

Правилами державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 19 січня 1996 року за № 31/1056, передбачено, що реєстраційне посвідчення видається, якщо на правовстановлюючому документі не має місця для реєстраційного напису, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документу (додаток 6).

У справі встановлено, що спір, крім іншого, виник і з приводу розбіжностей у частці на ціле майно, яке належало спадкодавцю.

Із досліджених судом документів вбачається, що частина будинку, з приводу якого виник спір складається загалом із 7/10 частини домоволодіння № 6 по вул. Ковальська (Кузнечна) у м. Маріуполі, такий складається із: житлового будинку А-1, жилою площею 55,3 кв. м; нежилої прибудови літ. А-1; літньої кухні літ. Б-1; дві убиральні літ. В, літ. Г; ворота № 1.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 7/20 частини житлового будинку набув на підставі свідоцтва про право на спадщину та інших 7/20 частини набув на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2002 року, про що указує реєстраційне посвідчення № 14428 та відповідно договір купівлі-продажу та свідоцтво про право на спадщину від 28 серпня 2002 року.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобовязаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Оскільки ОСОБА_1 указане майно належить на підставі договору купівлі-продажу, який за своїм змістом є правовстановлюючим документом, а також на підставі виданого свідоцтва про право на спадщину, БТІ вчинений реєстраційний напис 30 січня 2013 року лише на 7/20 частини будинку, слід дійти висновку, що указане нерухоме майно належить спадкодавцю на підставі права власності та може бути успадковане спадкоємцем, а саме у розмірі 7/10 частини.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки спадкоємець не може оформити належне їй право власності на указаний будинок у порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що за померлим ОСОБА_1 зареєстровано лише 7/20 частини указаного житлового будинку, приймаючи до уваги те, що відповідач спадщину після смерті своєї доньки ОСОБА_6 не прийняла, доказів того, що вона може претендувати на частку у спадковому майні суду не представила, навпаки, за позовом вимоги визнала у повному обсязі, і таке визнання позову відповідає вимогам закону та не порушує прав третіх осіб, слід дійти висновку про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцем ОСОБА_1 права власності на указану частину житлового будинку у порядку спадкування за законом.

Так, частини житлового будинку, на які необхідно визнати право власності у порядку спадкування від цілої становитиме з наведених вище підстав 7/10.

Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація прав спадкоємця.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 174, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1218, 1268, 1296 1297 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 7/10 частини житлового будинку № 6 по вул. Ковальська (Кузнечна) у м. Маріуполі, який складається із: житлового будинку А-1, жилою площею 55,3 кв. м; нежилої прибудови літ. А-1; літньої кухні літ. Б-1; дві убиральні літ. В, літ. Г; ворота № 1, після померлого 28 травня 2014 року ОСОБА_13.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Музика