Справа № 212/6142/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, в розмірі 640 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що багато років працював на різних робочих посадах ПАТ «КЗРК». Актом розслідування хронічного професійного захворювання підтверджена повністю вина відповідача у його захворюванні. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, які виражаються у відчутті постійної ниючої болі та обмеженості рухів в попереково-крижовому відділі хребта, яка посилюється при поворотах та нахилах тулубу, задишці при незначному фізичному навантаженні, епізодів утрудненого дихання, які виникають частіше при фізичному навантаженні, кашлі, болі у грудях та між лопатковій ділянці, підвищеній втомі, запамороченні, що його сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, професійне захворювання не дає надії на видужання та на даний час його самопочуття не поліпшується.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позові, наполягала на їх задоволенні у заявленому розмірі.

Представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» проти позову заперечував у повному обсязі, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, обґрунтовуючи свої доводи усними та письмовими запереченнями.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача з травня 1998 року по жовтень 2006 року електрослюсарем черговим і по ремонту обладнання; з жовтня 2006 року по березень 2007 року, гірничим робітником; з березня 2007 року по 25.02.2017 року підривником на ш. Гвардійська ПАТ «Кривбасзалізрудком» (трудова книжка а.с. 7-12).

У січні 2017 року на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» було проведено розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_1: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії ( пиловий бронхіт першої другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група «В». Легенева недостатність першого-другого ст. Радикулопатія попереково-крижова L5,S1 з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. (а.с.14).

Відповідно до даних Санітарно - гігієнічної характеристики умов праці від 11.04.2016 року (а.с. 23-25), позивач працював в умовах впливу підвищеної концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, несприятливого мікроклімату.

Відповідно висновку про умови праці працівника відповідно до гігієнічної класифікації праці умови праці ОСОБА_1 за період роботи з 26.05.1998 року по даний час підземним підривником (вибухівником) на ш. «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (правонаступник ВАТ, ДП «Кривбасзалізрудком»), раніше працював підземним гірником, підземним електрослюсарем з ремонту устаткування на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеня шкідливості. (а.с. 25).

Відповідно до п. 17 атку розслідування причин виникнення професійного захворювання у позивача ОСОБА_1, причиною виникнення професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони 3.6 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 по СанПіН 4617-88 «Предельно допустиме концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны»; та важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 40 кг при нормі до 30 кг (для чоловіків). Періодичне перебування в незручній та/або фіксованій позі 52.4% зміни при допустимому до 25%. (а.с.15-16).

Відповідно до п. 19 акту, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 18 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.(а.с. 17).

Згідно копії Довідки огляду МСЕК ОСОБА_1 серії 12ААА № 044625 від 09.03.2017 року, ОСОБА_1. встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності в розмірі 30% (15% - радикулопатія та 15% - ХОЗЛ) за професійними захворюванням, з наступним переоглядом 01.02.2018 року (а.с. 18).

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до Закону України «Про Охорону Праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Як встановлено із пояснень представника позивача в судовому засіданні, медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні страждання, які виражаються у відчутті постійної ниючої болі та обмеженості рухів в попереково-крижовому відділі хребта, яка посилюється при поворотах та нахилах тулубу, задишці при незначному фізичному навантаженні, епізодів утрудненого дихання, які виникають частіше при фізичному навантаженні, кашлі, болі у грудях та між лопатковій ділянці, підвищеній втомі, запамороченні, що його сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, професійне захворювання не дає надії на видужання та на даний час його самопочуття не поліпшується. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача не покращується. Постійний характер фізичних страждань через ниючу біль та обмеженість рухів в попереково-крижовому відділі хребта, яка посилюється при поворотах та нахилах тулубу, задишці при незначному фізичному навантаженні, епізодів утрудненого дихання, які виникають частіше при фізичному навантаженні, кашлі, болі у грудях та між лопатковій ділянці, підвищеній втомі, запамороченні у позивача, знаходить також в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійних захворювань. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у сукупному відсотку 30%, наявність двох професійних захворювань, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів 18 років 8 місяців, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахування стажу роботи позивача на підприємстві, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з у вигляді одноразового відшкодування в сумі 16000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір з відповідача 640 грн 00 коп.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 16 000 грн 00 коп, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 640 грн 00 коп.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис