АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки (опікунська рада) Павлоградської міської ради про зміну місця проживання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

22.12.2016 р. позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, яким просив змінити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши місцем її проживання разом з батьком, ОСОБА_5, за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вул. Молодіжна, 41. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.09.2007 року між сторонами у справі, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (раніше ОСОБА_5) було укладено шлюб, від якого вони мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2009 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2010 року місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 з її визначено ії її матірю, відповідачем ОСОБА_7,за адресою: АДРЕСА_1. Вказує, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2012 року було вирішено відібрати ОСОБА_6 у позивача та повернути її за місцем проживання відповідачу, проте вказане рішення не було виконано протягом чотирьох років, відповідача не цікавить факт такого виконання.

Багато років ОСОБА_6 мешкає із позивачем окремо від відповідача, при цьому з грудня 2009 року позивач та відповідач припинили спільне проживання, ОСОБА_6 неодноразово підкреслювала свою неприхильність до відповідача, гармонійно і щасливо проживає із позивачем, не бажаючи змінювати місце проживання на проживання з відповідачем. Виходячи з інтересів дитини, враховуючи сталі соціальні зв'язки, місце навчання, вважає, що проживання з позивачем найбільше відповідає інтересам ОСОБА_6

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року позов задоволено повністю.

Змінено місце проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши місцем її проживання разом з батьком, ОСОБА_5, за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вул. Молодіжна, 41.

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, 15.09.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (раніше ОСОБА_5) ОСОБА_8 було укладено шлюб, від якого 01.02.2008 року народилась ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-КИ №167796 від 20.03.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №05 у книзі реєстрації актів цивільного стану(а.с.10).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2010 року у цивільній справі 2-6186/10 рік за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, треті особи орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, служба у справах дітей Павлоградської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей позов було задоволено, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з її матірю ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою АДРЕСА_2.) (а.с.11-13, 108-112).

Судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 року та рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2009р. шлюб був розірваний за позовом відповідача.

За час перебування у шлюбі подружжя проживало у домоволодінні за адресою вул. Гагаріна 100, с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, яке належало відповідачу на праві приватної власності. 07.02.2008 року народилася ОСОБА_6, яка була зареєстрована за місцем проживання батьків вул. Гагаріна 100, с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області.

З листопада 2009 року подружні стосунки позивача та відповідача погіршилися, позивач виїхала за адресою своїх батьків до АДРЕСА_3 де і проживає на даний час, а відповідач, разом з дитиною, переїхав за адресою своїх батьків с. Дмитрівка вул. Станційна 85.

Як зазначила позивач в судовому засіданні, саме з листопада 2009 року між сторонами виник спір про місце проживання спільної дитини. Відповідач, мотивувавши тим, що дитину повезе до своїх батьків відвідати, зібрав речі дитини та більше не повертав дитину. Вона ніколи не погоджувалася з тим, що б дитина постійно проживала разом з батьком.

Суд зазначив, що «Думку малолітньої дитини з приводу зазначеного спірного питання, суд не може дослідити, оскільки через свій вік дитина не може висловити її»

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2012 року у цивільній справі № 429/10767/12 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_5 , треті особи: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області , Служба у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про відібрання дитини та повернення її тому, з ким вона проживала позов було задоволено, відібрано у ОСОБА_5 малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернуто її ОСОБА_10 за попереднім місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.104-107). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було відхилено, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2012 року залишено без змін (а.с.62).

19.11.2012 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 429/10767/12 про відібрання у ОСОБА_5 малолітної дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернуто її ОСОБА_10 за попереднім місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.(а.с.63).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2012 року було встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2011 року, визначено місце проживання ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з її матір'ю ОСОБА_10, за адресою: АДРЕСА_4.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.12.2009р.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.06.2011р. з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.07.2011р. було встановлено, що відповідач має право на вільне спілкування з дитиною і брати участь в її вихованні в наступний спосіб: кожного вівторка та четверга, щотижня з 18.00години до 19.30години відповідно; в кожну другу та четверту суботу з 8.00години до 18.00 години відповідної неділі; під час його щорічної відпустки, протягом двох тижнів щорічно, без обмеження часу, при наявності санаторно-курортної путівки та висновку медичних закладів про задовільний стан ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У травні 2012 року позивач передала дитину на час її лікування відповідачу, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. За попередньою домовленістю відповідач повинен був повернути дитину після її одужання, проте, до теперішнього часу дитина знаходиться у відповідача.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Так само, відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові, зокрема, для громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 квітня 2014 року у справі № 1-5/2014 зазначено, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначені у законі дії, спрямовані на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Із наданої відповідачем копії акту державного виконавця від 01.04.2011 р. вбачається, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2010 року у цивільній справі 2-6186/10 рік за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, треті особи орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, служба у справах дітей Павлоградської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, яким було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з її матірю ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою АДРЕСА_5, було виконано, оскільки ОСОБА_5 передав ОСОБА_5 ОСОБА_10 ОСОБА_12 (а.с.57).

Натомість, із наданих відповідачем копій актів державного виконавця від 18.12.2012 р, 05.07.2013 р., 11.02.2013 р., 23.11.2012 р., 24.12.2012 р., 04.02.2013 р. вбачається, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2012 року у цивільній справі № 429/10767/12 про відібрання у ОСОБА_5 малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернення її ОСОБА_10 за попереднім місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4., до цього часу не було виконано (при тому що строк предявлення виконавчого листа до виконання вказаний до 19.11.2013 р.). При цьому виконавчі дії здійснювалися лише у період із 23.11.2012 р. по 05.07.2013 р. (а.с.54-56, 58-61).

Істотним є те, що, відповідно до актів, 04.02.2013 р. ОСОБА_6 в присутності понятих і батьків категорично відмовилась йти з матірю (під якою суд розуміє ОСОБА_10), плакала (а.с.61).

11.02.2013 р. ОСОБА_6 відмовилась йти з матірю ОСОБА_10, плакала (а.с.58).

Так само 29.04.2013 р. ОСОБА_10 підійшла до доньки, щоб її забрати, та Катя (під якою суд розуміє ОСОБА_6) категорично відмовилась йти з мамою (а.с.56).

28.03.2017 р. у судовому засіданні було опитано малолітню дитину ОСОБА_6, яка показала, що більше 3 років мешкає з батьком, який повністю її забезпечує, доглядає та утримує, облаштував особисту кімнату дівчини, обладнану меблями, іграшками та столом для навчання. Бажання навіть нетривалий час, наприклад під час весняних шкільних канікул, проводити час чи жити разом із відповідачем дитина жодним чином не виявляє, виказує страх щодо матері.

З матеріалів справи також вбачається, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2013 року у справі 429/12781/12 ОСОБА_10 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу.

Вирок набрав законної сили. Вироком суду було встановлено, що (мовою оригіналу) « ОСОБА_13, 09.06.2012 года, примерно в 20 часов 00 минут, будучи в состоянии алкогольного опьянения, находясь на территории детского парка, расположенного по ул. Шевченко в г. Павлограде, проводя досуг совместно с бывшим супругом - потерпевшим ОСОБА_14, их несовершеннолетней дочерью ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6, коллегой по работе ОСОБА_16 и малолетней дочерью последней, в процессе конфликта, связанного с желанием малолетней потерпевшей ОСОБА_15 посетить праздничный концерт, испытывая чувство ревности относительно хорошего отношения дочери к отцу - её бывшему супругу, не смотря на беззащитное положение малолетней потерпевшей, и её возраст, ОСОБА_13 умышленно, с целью причинения легких телесных повреждений, ладошкой правой руки нанесла своей малолетней дочери потерпевшей ОСОБА_15 не менее трех ударов по ягодицам последней, причинив ей физическую боль, а затем не менее двух ударов в область лица справа и одного в область левого коленного сустава, причинив своей малолетней дочери ОСОБА_15 согласно заключения эксперта № 395 от 30 июля 2012 года легкие телесные повреждения в виде двух синяков на лице справа и одной ссадины левого коленного сустава.!»(а.с.113-115).

Позивач ОСОБА_5 має регулярний дохід, який щомісячно становить 8000 10000 грн., який дозволяє забезпечити задоволення всіх необхідних потреб ОСОБА_6 (а.с.18).

При цьому товари у номенклатурі, зазначені у касових чеках, наданих позивачем можуть споживатися ОСОБА_6 (а.с.64-86).

ОСОБА_5 позитивно рекомендується за місцем роботи та проживання (а.с.17,21,23), є власником житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вул. Молодіжна, 41 (а.с.27).

Із висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради про зміну місця проживання малолітньої ОСОБА_6 від 09.03.2016 р. вбачається, що даний орган вважає за можливе змінити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_6 та визначити її місце проживання разом з батьком, ОСОБА_5, за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вул. Молодіжна, 41 (а.с.28-29).

Відповідач позитивно характеризується за місцем роботи та проживання (а.с.93-94).

Доходи відповідача становлять 2500-4300 грн. на місяць і є значно меншими, ніж у позивача. Проте, перевага в матеріально-побутовому стані одного позивача сама по собі не є та не може бути вирішальною умовою та підставою для задоволення позову.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 9, 51,52 Конституції України, ст.ст.7,161,171 СК України, ст.10 ЗУ "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції з прав людини, Судовою практикою Європейського суду з прав людини, Конвенцією ООН про права дитини 1989 року, постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», оцінивши усі докази, у їх сукупності, зробив правильний висновок, що дитина в більшій мірі прихильна до батька, бажає жити із ним, прагнення до спілкування із матір'ю не виявляє, вказує, що боїться матір, яка фактично самоусунулася від виховання дитини, виходив з наявності підстав для задоволення позову та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи, та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Посилання скарги на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2010 року, яким було визначено місце проживання дитини з матірю не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови у позові, оскільки в поточній справі предметом розгляду та дослідження бути обставини, що виникли чи змінилися вже після ухвалення зазначеного рішення та не були предметом розгляду на той час. Окрім того, Позивач скористався своїм законним правом на звернення до суду з відповідним позовом, яке не може бути обмежено фактом наявності рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2010 року.

Посилання апелянта у скарзі на неврахування судом Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, щодо принципу, що дитина, крім виняткових обставин, не повинна бути розлучена зі своєю матірю не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки місцевим судом у відповідності до правової позиції ВСУ у справі № 6-2445цс16 від 14.12.2016 року, встановлено наявність таких обставин та прийнято обґрунтоване рішення про визначення місця проживання дитини разом з батьком, що відповідає інтересам дитини, окрім того, апеляційний суд зазначає, що Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року є актом рекомендаційного характеру і всі визнані в ній принципи й цілі потребують додаткового врегулювання ухваленням міжнародних договорів, Україна ж 27.09.1991 року ратифікувала Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка й стала частиною українського законодавства, яка не містить категоричних висновків про безумовну перевагу матері перед батьком під час вирішення такого питання.

Решта доводів апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду зводяться до субєктивного тлумачення заявником норм права, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та не впливають на встановлені судом обставини справи.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3