АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6076/17 Справа № 202/2524/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із вищевказаним позовом до суду посилаючись на те, що ОСОБА_3 є його батьком, з останнього було стягнуто аліменти на його утримання на користь його матері ОСОБА_4 Після досягнення ним повноліття відповідач перестав сплачувати аліменти на його утримання.

Він на даний час навчається на першому курсі юридичного факультету Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_5,денної форми навчання, термін закінчення якого є 30 червня 2021 року.

Оскільки батько матеріальної допомоги не надає, просив задовольнити позов.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 11 квітня до30 червня 2020 року, але не більше як до досягнення ним 23 років(а.с.28-29).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі (а.с.31-32).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2, 05 серпня 1998 року року народження (а.с.8), який навчається на першому курсі юридичного факультету у Дніпропетровському національному університеті імені ОСОБА_5, денної форми навчання (а.с.6).

Відповідно до положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Стягуючи аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 400 грн., суд першої інстанції виходив із того, що із урахуванням можливості надання відповідачем грошового утримання, з нього необхідно стягувати 400 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Згідно з розясненнями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи із зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про потребу в матеріальній допомозі у звязку із навчанням, без встановлення можливості батька надавати таку допомогу, не можуть бути підставою для задоволення позову в повному обсязі, з урахуванням того, що такий його обовязок не є безумовним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до особистого тлумачення норм чинного законодавства та переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_7