Справа № 212/4195/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 листопада 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Борис О.Н., з участю: секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., без присутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування домоволодінням № 54 по вулиці Ладозька в місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідач є його рідним сином, який зареєстрований за вищевказаною адресою. З 2000 року відповідач у спірному помешканні не проживає, не приймає участі в його утриманні та не сплачує комунальні послуги нараховані на його імя, що є обтяжуючим фактором для позивача. У добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстраційного обліку, оскільки з останнім був втрачений звязок, його місце знаходження та перебування не відомо, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач направив заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. При цьому вказав, що у разі неявки відповідача до суду, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення.

Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи, про причину неявки суду не повідомив. Суд, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановляє ухвалу.

Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці по вулиці Ладозька, буд. 54 у м. Кривому Розі. Вказане підтверджено копіями свідоцтв про право власності на забудову та договором дарування 1/2 частки житлового будинку з земельною ділянкою (а.с. 8-16).

Згідно довідки № 38 від 11.07.2017 року (а.с. 19), за адресою по вул. Ладозька, 54 в м. Кривому Розі, значаться зареєстрованими: власник ОСОБА_2, син ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 З акту, який міститься в матеріалах справи (а.с. 18), складений мешканцями вулиці Ладозька в м. Кривому Розі, підписи яких засвідчені головою квартального комітету, убачається, що відповідач ОСОБА_3 з 2000 року не мешкає за спірною адресою.

Наполягаючи на позовних вимогах, позивач зазначив, що з відповідачем звязок не підтримує, його місце проживання йому не відоме, відповідач у спірному домоволодінню не мешкає, будь-яких його особистих речей у помешканні немає, комунальні послуги, які нараховуються на його імя у звязку з його реєстрацією не сплачує, тому суд погоджується з доводами позивача, що відповідач втратив інтерес до помешкання як до місця свого мешкання.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпоряджання своїм майном незалежно від місця проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача за спірною адресою чинить позивачу як власнику житлового помешкання, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач втратив інтерес та звязок із житлом, з 2000 року, тобто більше року без поважних причин не мешкає у домоволодінні за вищевказаною адресою. З боку позивача, перешкоди відповідачу у здійсненні права користування житловим будинком, судом не встановлені.

На думку суду, позивачем надано достатній обсяг доказів, які підтверджують, що відповідач не проживає в спірному помешканні більше одного року без поважних причин, і у відповідності зі ст. 405 ЦК України, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 10, 60, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування домоволодінням № 54 по вулиці Ладозька в місті Кривому Розі, Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Н. Борис