Провадження №2/263/250/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача Малервейн М.С., Шишелової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про встановлення нікчемності кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (далі за текстом ПАТ КБ «Приват Банк») про встановлення нікчемності кредитного договору від 30 серпня 2010 року, укладеного між нею та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що жодних кредитних договорів з ПАТ КБ «Приват Банк» вона не підписувала, як і Умов, Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, отже на підставі ст.ст.215,1055 ЦК України, є законні підстави для того, щоб вважати кредитний договір від 30.08.2010 року нікчемний. Відповідач по справі наполягає на тому, що договір був укладений і є дійсним, на підтвердження чого надав відповідну заявку-анкету від 30.08.2010 року. За наведений, вказаний спір має бути вирішений судом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, наполягали на його задоволені. ОСОБА_1 в судовому засіданні, після отримання судом з Банку оригіналу Анкети-заявки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк», визнала, що нею особисто 30.08.2010 року була підписана Анкета-заява, отримана Кредитка «Універсальна», яка нею використовувалась.

Представники відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Зазначили, що договір про надання банківських послуг 30.08.2010 року позивачем ОСОБА_1 укладено з ПАТ КБ «Приват Банк» у письмовій формі, що стверджується заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Підписавши Заявку, отримавши платіжну карту Кредитка «Універсальна» та активізувавши її позивач повною мірою підтвердила згоду із запропонованими умовами Договору про надання банківських послуг. Надана суду виписка з рахунку ОСОБА_1 свідчить про те, що вона прийняла умови Банку та активно ними користувалась. Крім того, вважали за необхідне застосувати до позовної вимоги строк позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

30.08.2010 року позивач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій зазначила інформацію про себе, ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приват Банка, у графі «виявляю бажання оформити на своє ім'я» зазначила бажану платіжну карту Кредитка «Універсальна». Підписом у заяві позивач висловила згоду з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www/privatbank.ua, вона зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їх змінами на сайті ПриватБанку www/privatbank.ua.

Згідно інформації банку, наданих документів, за Договором про надання банківських послуг позивач ОСОБА_1 отримала платіжну карту- Кредитка «Універсальна» № НОМЕР_1, активізувала її та тривалий час використовувала відкритий банківський рахунок.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 прийняла умови Банку за Договором про надання банківських послуг та активно ними користувалась.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень п.п. 2, 4-7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Разом з тим, відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 підписавши анкету-заяву погодилася з тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір приєднання, згідно копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом.

Посилання щодо вирішення спірних правових відносин на постанови Верховного Суду України №6-240цс14 від 11.02.2015 року, №6-16цс15 від 11.03.2015 року є безпідставним, так як у вказаних постановах викладено правовий висновок, що стосується визначення строку позовної давності в Умовах та Правилах надання банківських послуг у разі відсутності підпису на таких особи, яка отримала кредит.

За наведеними обставинами, суд не вбачається підстав для встановлення нікчемності кредитного договору від 30 серпня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приват Банк».

Разом з тим, суд вважає недоцільним вирішувати питання щодо пропуску строку позовної давності, так як позовні вимоги є безпідставними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу відповідачем не відшкодовується.

На підставі та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про встановлення нікчемності кредитного договору від 30 серпня 2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя протягом 10 днів після його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: П.І. Папаценко