РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Волноваський районний суд Донецької області

в складі: головуючого судді - Чальцевої Т.В.,

при секретарі судового засідання - Сєрих І.С.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) у звязку з несплатою аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення неустойки у звязку із несплатою аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Волноваського районного суду відповідач зобовязаний сплачувати на користь позивача аліменти у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 04.06.2011р.н., однак, відповідач нарахований державним виконавцем розмір щомісячних аліментів або не сплачує зовсім, або частково та жодного разу не сплатив у повному обсязі, у звязку з чим за період з жовтня 2015р. по серпень 2017р. за ним утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 21 462, 25 гривень.

За розрахунками позивачки, за період з жовтня 2013р. по серпень 2017р. сума неустойки /пені/, яку відповідач зобовязаний сплатити на її користь складає 6 812, 79 гривень.

З урахуванням викладеного , позивачка просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь неустойку у звязку із несплатою аліментів у сумі 6 812, 79 гривень.

У судове засідання позивачка ОСОБА_2 не зявилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участю її представника ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність за участю його представника .

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що у 2014р. її донька ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_4 виїхали до Російської Федерації через чисельні сварки та напружені стосунки з колишнім чоловіком відповідачем по справі ОСОБА_3 Про свій відїзд її донька повідомила свого колишнього чоловіка через соціальну мережу «Однокласники». Чи отримав відповідач по справі зазначене повідомлення через соціальну мережу, їй не відомо. Іншими засобами звязку (телефоном, смс-повідомленням, поштовим звязком тощо ) ані вона, ані її донька ОСОБА_2 не повідомляла відповідача по справі про зміну міста мешкання та адресу проживання. На її думку, відповідач мав сплачувати аліменти на дитину за її власною адресою, тобто за адресою бабусі дитини та, відповідно, на її імя, оскільки йому була відома адреса її мешкання і вона мала можливість у подальшому передавати сплачені аліменти своїй донці та онуку. З відповідачем дане питання вони не обговорювали, оскільки не спілкуються між собою. Позов просила зодовільнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності і перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Згідно повторного свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії 1-НО № 732071 від 25.01.2017р., батьком дитини є ОСОБА_3, матірю ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 07.12.2012р., шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 23)

Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05.10.2011р., відповідач по справі ОСОБА_3 зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, 04.06.2011р. н. у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05.09.2011р. и до повноліття дитини (а.с. 24).

Крім того, згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05.10.2011р., відповідач по справі ОСОБА_3 зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною - ОСОБА_5, 04.06.2011р. н. трирічного віку (а.с.25).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з серпня 2015р., тобто до вказаної дати відповідач сумлінно сплачував аліменти на утримання дитини ( аліменти перераховувались на особисту картку позивачки). Даний факт не оспорювався представником позивача та знайшов своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема -довідкою розрахунком від 23.08.2017р. (а.с.9).

З пояснень представника відповідача, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відомо, що у серпні 2015р. відповідач звільнився з роботи, що підтверджується копією трудової книжки відповідача (а.с. 26-27). У звязку із проведенням АТО у Донецькій області, знайти іншу офіційну роботу відповідач не зміг.

Як вбачається з матеріалів справи, з серпня 2015р. до січня 2016р. відповідач продовжував перераховувати аліменти на особисту картку позивачки у сумі 350 гривень щомісяця - квитанція № 9863 від 27.08.2015р., квитанція № 15311 від 28.09.2015р., квитанція № 55814 від 27.10.2015р., квитанція № 27409 від 27.11.2015р., квитанція № 15552 від 29.12.2015р., квитанція № 63102 від 29.01.2016р., (а.с. 28-33). Вказану суму аліментів представник відповідача обґрунтувала тим, що відповідач не працював з серпня 2015р., тому сплачував аліменти у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. N 966-XIV, та Законів України "Пpo Дepжавний бюджeт " на відповідний фінансовий рік, прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить:

-з 01.01.2015р. по 01.09.2015р. 1 032 грн;

-з 01.09.2015 р. по 31.12.2015р. 1 167 грн.

-з 01.01. 2016 пo 30.04.2016р. 1 167 грн.,

- з 01.05.2016р. пo 30.11.2016р. 1 228 грн.

- з 01.12.2016р.по 31.12.2016р. 1 355 грн.

-з 01.01. 2017 пo 30.04.2017р. 1 355 грн.,

- з 01.05.2017р. пo 30.11.2017р. 1 426 грн.

- з 01.12.2017р.по 31.12.2017р. 1 492 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, наданому державним виконавцем Волноваського районного відділу Державної Виконавчої Служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.08.2917р., станом на 31.07.2017р. ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, 04.06.2011р. н. у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05.09.2011р. и до повноліття дитини у сумі 22 299,75 гривень (а.с.9).

Відповідно до вимог статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

У судовому засіданні встановлено, що після розлучення відповідача з позивачкою, останню було знято з реєстрації за місцем мешкання відповідача за адресою: пр-т Риночний, 5, м. Волноваха Донецької області 10.09.2013р., і це підтверджується матеріалами справи, зокрема - копією домової книги для прописки громадян , мешкаючих у будинку №5 по. пр.Риночному , м. Волноваха Донецької області (а.с.34-35). Як стало відомо з пояснень представник відповідача, наданих у судовому засіданні, нове місце мешкання позивачки не було відомо відповідачу. Крім того, у 2014р. позивачка з дитиною виїхали до Росії та не повідомила відповідачу нову адресу свого мешкання. Даний факт було певним чином підтверджено і представником позивачки ОСОБА_1, яка пояснила у судовому засіданні, що після переїзду до Росії у 2014р., її донька з онуком не мали там постійного міста мешкання, винаймали кімнати, мешкали у друзів, постійно змінюючи місто мешкання через важке матеріальне становище. Відповідачу не була відома адреса мешкання її доньки, оскільки місце мешкання часто змінювалось і вона сама дізнавалась їх чергову адресу лише з телефонних розмов з донькою. Номер мобільного телефону доньки вона також не повідомляла відповідачу через те, що в них склалися погані стосунки й вони не спілкувались.

З матеріалів справи вбачається, що з лютого 2017р. відповідач щомісячно робив поштові перекази аліментів на утримання дитини до Росії за адресою : вул.. Орджонікідзе, 10/331, м. Норільськ , Красноярський край (а.с.36-45).

У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що підчас ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, відповідачу стало відомо, що позивачка надала довіреність на імя своєї матері ОСОБА_1 на представництво її інтересів. У довіреності було зазначено адресу проживання позивачки ОСОБА_2 , а саме вул.. Орджонікідзе, 10/331, м. Норільськ , Красноярський край. (а.с.6). Саме за цією адресою відповідач почав робити поштові перекази аліментів на утримання дитини. В матеріалах справи маються платіжні доручення та відповідні поштові перекази та квитанції про сплату ( а.с.36-45), які повернулись за закінчення строку зберігання, оскільки позивачка жодного разу не зявилась до поштового відділення для отримання вказаних переказів.

У вересні 2017р. від Волноваського ВДВС на адресу відповідача надійшло повідомлення, згідно якого відповідач мав у подальшому перераховувати аліменти на утримання дитини на адресу представника позивача ОСОБА_1 у звязку з чим, у вересні 2017р. відповідач направив заяву на адресу органу опіки та піклування Зачатівської сільської ради Волноваського району про те, що він готовий сплачувати аліменти на утримання дитини на імя ОСОБА_1 , однак просив, згідно приписів ст.. 186 Сімейного Кодексу України, щомісячно перевіряти цільове використання ОСОБА_1 грошових коштів / аліментів/.

З урахуванням викладеного, суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази по справі у їх сукупності, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що станом на 31.07.2017р. ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, 04.06.2011р. н. у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05.09.2011р. и до повноліття дитини у сумі 22 299,75 гривень (а.с.9).

Згідно пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Суд, ухвалюючи рішення, виходить з вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України,відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У судовому засіданні не знайшла свого підтвердження наявність вини відповідача по справі ОСОБА_3 за прострочення сплати аліментів на користь позивача по справі ОСОБА_2 На відповідача по справі ОСОБА_3 як на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, оскільки заборгованість утворилася з незалежних від нього причин та ним, навпаки, вживались усі заходи для своєчасною сплати аліментів на утримання сина.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 61, 88, 131, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 194, 196 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) у звязку з несплатою аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання копії рішення особою, яка брала участь у справі, але не була присутньою в судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2017 року.

Суддя Т.В.Чальцева