Справа № 461/6196/16-ц
Провадження № 2/461/1000/17
УХВАЛА

12.12.2017 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Стрельбицького В.В.

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід,

в с т а н о в и в :

в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» до Комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про спростування поширених недостовірних відомостей.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 подала письмову заяву про відвід головуючого, яку підтримала в судовому засіданні з підстав наведених у ній. При цьому вказала на наявність в неї обставин, які вказують на упередженість судді, а також пряму чи побічну зацікавленість судді у результаті розгляду цієї справи.

Відповідач ОСОБА_4 подану заяву підтримав.

Представник позивача заяву заперечив з мотивів необґрунтованості та безпідставності.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї або близькими родичами між собою (ст.20 ЦПК України).

Дослідивши подану заяву, матеріали справи та заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Як видно із поданої заяви, остання мотивована сумнівами в об'єктивності та неупередженості судді, а також прямій чи побічній зацікавленості судді у результаті розгляду цієї справи.

Зазначені сумніви, по суті ґрунтуються на непогодженні заявниці зі змістом заочного рішення по даній справі, а також на процесуальних порушеннях допущених, на думку заявниці, при розгляді даного позову.

Однак, такі доводи не можуть слугувати законною підставою для відводу судді, оскільки посилання заявниці на упередженість судді не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а ґрунтуються виключно на припущеннях та суб'єктивній думці заявниці, яка фактично сформована на непогодженні з прийнятим суддею заочним рішенням по даній справі.

На думку суду, відповідач маніпулює питанням скерування апеляційної скарги на заочне рішення до вищестоящого суду, адже звертаючи увагу на свою апеляційну скаргу вона взагалі уникає теми наявності в матеріалах справи заяви про перегляд заочного рішення по цій справі, яка також розглядалась цим складом суду і для якої, також, визначений окремий порядок розгляду, якої суд дотримався в повній мірі. Крім того, абсолютно безпідставними та надуманими є твердження відповідача щодо «приховування» апеляційної скарги головуючим, адже цей факт був предметом обговорення безпосередньо в судовому засіданні, в присутності всіх учасників процесу, в тому числі і самого відповідача ОСОБА_1 та її представника, публічно та відкрито в залі судового засідання. Абсолютно безпідставним є твердження відповідача щодо позбавлення її доступу до правосуддя шляхом не скерування справи до суду апеляційної інстанції, адже безпідставність також апеляційної скарги і не передбачена законом можливість апеляційного оскарження скасованого заочного рішення підтверджена наявною в матеріалах справи ухвалою Апеляційного суду Львівської області про відмову в прийнятті апеляційної скарги від 10.07.2017 року /т2 а.с.113/.

Крім того, стосовно порушення суддею розумних строків розгляду справи слід відзначити наступне.

Перерва, яка була оголошена в судовому засіданні була пов'язана з витребуванням доказів та за клопотанням саме відповідача ОСОБА_1 та її представника, а в подальшому пов'язана зі скерування її апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. Як свідчать матеріали справи /т.2 а.с.121/ дана справа, після повернення до суду першої інстанції була передана судді 28.11.2017 року і призначена до розгляду на 12.12.2017 року о 11 годині 00 хвилин, тобто в максимально стислі строки необхідні для повідомлення сторін по справі.

Варто також відзначити, що суд послідовно враховує наступні нижченаведені норми права та положення законодавства.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно

до статті 46 Конвенції.

Розглядаючи заяву про відвід, суд враховує те, що відповідно до усталеної практики Європейського Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

В контексті об'єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996III).

Суд наголошує на тому, що той факт, що головуючим по справі було скасовано заочне рішення на яке посилається заявниця, з підстав необхідності дослідження доказів на які посилався відповідач ОСОБА_3, по суті, кожному учаснику процесу в повній мірі забезпечив можливість реалізувати свої процесуальні права, свідчить саме про неупередженість суду.

Суду не подано жодного належного доказу прямої чи побічної зацікавленості судді у результаті розгляду цієї справи.

Таким чином, виходячи з вищенаведених мотивів, положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», а також приймаючи до уваги те, що подана повторна заява не містить жодних даних про наявність суб'єктивних чи об'єктивних критеріїв, які ставлять під сумнів безсторонність суду, враховуючи те, що заява мотивована непогодженням з заочним рішенням, яке скасовано саме цим складом суду, а чинний ЦПК не містить жодних обмежень щодо участі судді у розгляді справи після скасування заочного рішення, суд вважає, що в задоволенні поданої заяви про відвід головуючому по справі судді Стрельбицькому В.В. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 20, 24 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

суддя Стрельбицький В.В.