Справа № 161/4026/17
Провадження № 4-с/161/153/17
У Х В А Л А

13 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шолом С.І.,

за участю представника скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», заінтересована особа ОСОБА_3, на дії (бездіяльність) державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «БМ Банк»» звернувся до суду з даною скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2

Скаргу обгрунтовує тим, що 30.09.2016 року державним виконавцем Луцького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52404899 про стягнення в користь АТ «БМ Банк» зі ОСОБА_3 боргу по кредитному договору № 4/136/120908 від 12.09.2008 року в сумі 781533,08 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 800 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 60 грн. Вказує на те, що державним виконавцем в порушення вимог ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» не вжито всіх необхідних заходів щодо пошуку майна та коштів належних боржнику. В матеріалах виконавчого провадження відсутні документи в підтвердження того, що боржник зявився на виклик державного виконавця та надав пояснення з приводу причин і обставин несплати боргу, відсутні докази про встановлення наявності майна по місцю проживання, місцезнаходженню та місцю реєстрації божника, не було заявлено в суд подання про розшук боржника та про примусове входження в приміщення, де знаходиться майно боржника, неналежно перевірено наявність доходів у боржника від заробітної плати, пенсії, оренди чи інших доходів, відсутнє звернення до суду з поданням про обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України до виконання рішення суду, не зясовано наявність підстав та доказів про навмисне невиконання рішення суду. Таким чином, вважає, що державним виконавцем незаконно та навмисно не проводяться виконавчі дії щодо розшуку доходів і майна боржника та звернення стягнення на такі доходи і майно. На підставі викладеного, просить суд визнати незаконними дії (бездіяльність) державного виконавця Луцького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 52404899 про стягнення в користь АТ «БМ Банк» зі ОСОБА_3 боргу по кредитному договору № 4/136/120908 від 12.09.2008 року в сумі 781533,08 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 800 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 60 грн., які полягають у неналежному здійсненні заходів з розшуку майна і доходів божника та належному здійсненні заходів примусового стягнення боргу.

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала, з підстав в ній зазначених, просила її задовольнити.

Державний виконавець Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги. Просив суд відмовити в задоволенні скарги, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_3, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області знаходиться виконавчий лист, виданий 14.06.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області по справі № 2-4916/11 про стягнення в користь АТ «БМ Банк» зі ОСОБА_3 боргу по кредитному договору № 4/136/120908 від 12.09.2008 року в сумі 781533,08 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 800 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 60 грн.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

30.09.2016 року державним виконавцем Луцького районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52404899 з примусового виконання вищевказаного виконачого листа.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Пунктом 14 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем безпідставно не здійснювалися виклики боржника ОСОБА_3, не відбиралися в нього пояснення, а також не ініціювалося питання про примусовий привід боржника. З моменту відкриття виконавчого провадження, лише 24.01.2017 року у ОСОБА_3 відібрано пояснення щодо невиконання виконавчого документа. Отже скарга стягувача в цій частині є обґрунтованою.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем вживалися заходи щодо розшуку майна боржника шляхом подання запитів до Територіального сервісного центру 0741 Регіонального сервісного центру у Волинській області МВС України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Управління Держпраці у Волинській області, Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, Головного управління Держгеокадастру у Волинські області. За результатом поданих запитів встановлено, що будь-якого нерухомого або рухомого майна боржник не має. Суд вважає дії державного виконавця в цій частині належними, а скаргу необґрунтованою.

Також, як слідує з акту державного виконавця від 24 січня 2017 рок, ним здійснювався вихід за фактичним місцем проживання боржника за адресою: вул. Данила Галицького, 28, с. Липини, Луцький район і встановлено, що майна на праві приватної власності на яке згідно закону можливо звернути стягнення не виявлено.

Однак у вказаному акті зазначено, що він складений в присутності боржника ОСОБА_4, в той час як в акті розписаний ОСОБА_3 Крім того, в акті не зазначено, яке саме майно було виявлено в будинку, в якому проживають боржники, кому воно належить та чому на нього не можливо звернути стягнення.

З наведених вище міркувань суд вважає, що державний виконавець неналежно виконав покладений на нього обовязок щодо розшуку майна боржника, шляхом виходу за місцем його проживання, і скарга в цій частині також є обґрунтованою.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

У даному випадку державним виконавцем було встановлено місце проживання боржника: вул. Данила Галицького, 28, с. Липини, Луцький район. Отже підстави для ініціювання питання про розшук боржника були відсутні.

Крім того, відсутні підстави для ініціювання питання щодо примусового входження в приміщення, де знаходиться майно боржника, оскільки відсутні достовірні відомості, що за місцем проживання боржника є майно, на яке можливо звернути стягнення, а також що боржник перешкоджає опису цього майна.

Відповідно до п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно ст. 68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує пяти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

В матеріалах виконавчого провадження міститься електронні запити та відповіді на них з Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України від 23.03.2017 року та 24.03.2017 року, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_3 працює в Луцькій центральній районній лікарні та отрмує доходи, однак на момент подачі скарги державним виконавцем Копетюком В.О. не було здійснено заходів у відповідності до ст. с. 68-70 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виніс 27.07.2017 року, тобто з прушенням строків, встановлених ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимога скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця в частині неналежної перевірки наявності доходів у боржника від заробітної плати, пенсії, оренди чи інших джерел, а також звернення стягнення на такі доходи є обґрунтованою.

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Так, з матеріалів виконавчого провадження та даних Державної міграційної служби України вбачається, що ОСОБА_3 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину ОСОБА_3 державного кордону України надіслано державним виконавцем лише 23.03.2017 року. Станом на день подачі та розгляду скарги відповідь з Державної прикордонної служби України не надійшла, повторного запиту державним виконавчем зроблено не було. З поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України станом на день подання скарги на його дії державний виконавець не звертався, такого подання ініційовано ним не було і на момент її розгляду. Вказане є протиправною бездіяльністю державного виконавця і скарга в цій частині є обґрунтованою.

Стосовно вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця по зясування підстав та доказів про навмисне невиконання рішення суду боржником та/або посадовими особами, не вжиття заходів для притягнення до адміністративної та/або кримінальної відповідальності, суд зазначає, що виконавчий документи, або окремі процесуальні доручення не направлялися інших органам державний влади, установам або організаціям. Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять свідчень того, що боржник умисно перешкоджає виконанню судового рішення, тобто підстав для ініціювання притягнення її до адміністративної відповідальності. Отже, скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що скарга ПАТ «БМ Банк» підлягає до часткового задоволення, а саме шляхом визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №52404899 про стягнення в користь АТ «БМ Банк»зі ОСОБА_3 боргу по кредитному договору № 4/136/120908 від 12.09.2008 року в сумі 781533,08 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 800 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 60 грн., які полягають у неналежному здійсненні заходів примусового виконання рішення, які полягають у неналежному здійсненні заходів з розшуку майна боржника та неналежному здійсненні заходів примусового стягнення боргу, зокрема: відсутністю в матеріалах виконавчого провадження документів в підтвердження того, що боржник зявився на виклик державного виконавця у ВДВС та надав пояснення з приводу причин і обставин несплати боргу; відсутністю в матеріалах виконавчого провадження належних доказів про встановлення наявності майна по місцю проживання боржника; неналежної перевірки наявності доходів у боржника від заробітної плати, пенсії, оренди чи інших джерел, а також звернення стягнення на такі доходи; відсутністю станом на день подання скарги звернення державного виконавця до суду з мотивованим поданням про винесення ухвали про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_3 за межі України до виконання рішення суду.

В задоволенні решти вимог скарги слід відмовити у звязку з її необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №52404899 про стягнення в користь АТ «БМ Банк»зі ОСОБА_3 боргу по кредитному договору № 4/136/120908 від 12.09.2008 року в сумі 781533,08 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 800 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 60 грн., які полягають у неналежному здійсненні заходів примусового виконання рішення.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайоного суду А.В.Олексюк