Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп», треті особи - Національна комісія, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, товариство з обмеженою відповідальністю «Консультаційний центр «Фінанси і Захист», про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 квітня 2011 року ним була оформлена заява /опитувальник/ №024049, яка є пропозицією укласти договір страхування на підставі Правил добровільного страхування життя ПрАТ «Юпітер Страхування життя Вієнна Іншуранс Груп» від 01 квітня 2009 року

№ 0190218 зі змінами № 1, 2, за умовами якої він є страхувальником, застрахованою особою є його син - ОСОБА_7 На підставі вказаної заяви було оформлено договір страхування життя 4-ОС/І № 079411.

06 квітня 2011 року він сплатив страховий внесок в сумі 5 004 грн

55 коп. та протягом дії договору страхування на рахунок відповідача ним було сплачено 64 904 грн 55 коп.

Зазначав, що зазначений договір страхування не відповідає вимогам закону та є несправедливим. Зокрема, йому не було надано повної та достовірної інформації щодо страховика та обсягів наданих послуг зі страхування, не ознайомлено та не надано Правила добровільного страхування життя ПрАТ «СК «Юпітер Страхування Вієнна Іншуранс Груп», а умови договору не відповідають тим умовам, які він вважав істотними при його укладенні.

Зазначене слугувало підставою для виникнення у нього сумнівів щодо належного виконання відповідачем умов договору, в т.ч. в частині зарахування додаткових сум на накопичувальну частину (резерви) по договору страхування. При цьому враховуючи, що його сім'я має 7 договорів з відповідачем, то він змушений був вести тривалу переписку з відповідачем з метою з'ясування конкретних умов договорів страхування, що змушувало його нервувати, відривало від звичайного для нього ритму життя, від якісного виконання обов'язків на роботі та в сім'ї, тривалий час він змушений був звертатися до різного роду фахівців за допомогою з метою з'ясування існуючої правової ситуації у взаємовідносинах з відповідачем.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати правочин - договір страхування, укладений на основі заяви опитувальника

№ 024049 від 06 квітня 2011 року, договору страхування життя 4-ОС/1

№ 079411 та витягу із Правил добровільного страхування життя ЗАТ «СК «Юпітер Вієнна Іншуранс Груп» недійсним; стягнути з відповідача суму у розмірі 64 904 грн 55 коп., перераховану ним на розрахунковий рахунок відповідача, а також на відшкодування моральної шкоди - 15 000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оспорюваним договором передбачено всі істотні умови, заперечень щодо умов від позивача не надходило, останній погодився зі всіма умовами, підписав договір та виконував його умови. Зазначено, що позивачем не доведено того, що оспорюваний договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, які порушують правила добросовісності. При цьому відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив із їх недоведеності, оскільки правовідносини між сторонами є договірними, а умовами укладеного між сторонами договору не передбачено підстав для відшкодування моральної шкоди.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Встановлено, що 06 квітня 2011 року ОСОБА_4 було заповнено бланк заяви (опитувальника) № 024049 від 06 квітня 2011 року, яка є пропозицією страхувальника укласти договір страхування і яка була отримана страховиком (ПрАТ «Юпітер Страхування життя Вієнна Іншуранс Груп», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна Іншуранс Груп») 19 квітня 2011 року, про що є відмітка на заяві, при цьому на сторінці 2 заяви в розділі «Заповнюється страховиком» було відмічено, що заява приймається частково.

ОСОБА_4 було надіслано страховиком примірник договору, із запропонованими умовами договору він повністю погодився, підписав цей договір та повернув його страховику 18 травня 2011 року, про що є відмітка на договорі.

Згідно з умовами договору страхування життя 4-ОС/1 № 079411, укладеного між ОСОБА_4 та ПрАТ «Юпітер страхування життя Вієнна Іншуранс Груп», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Княжа Лайф Вієнна ІншурансГруп», на підставі заяви (опитувальника) № 024049 від 06 квітня 2011 року, додатків до неї та Правил добровільного страхування життя, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України під № 0190218 від 01 квітня 2009 року із змінами № 1, 2, страховик взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату вигодонабувачам, а страхувальник зобов'язався сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Предметом договору є майнові інтереси, що пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням страхувальника або застрахованої особи. Страхувальником за договором є ОСОБА_4, застрахованою особою - ОСОБА_7

В договорі страхування передбачено перелік страхових випадків (п. 6), розмір страхової суми (п. 7), страховий тариф (п. 8), розмір річного страхового внеску, який становить 5 004 грн 55 коп. (п. 9), строк дії

договору - 20 років (п. 16), строки сплати внесків до 06 квітня кожного року (п. 17), початок дії договору - 07 квітня 2011 року (п. 16.1), кінець дії договору - 06 квітня 2031 року (п. 16.2).

Заява (опитувальник) на страхування з усіма додатками, договір страхування та витяг з Правил страхування, Додатки 4-ОС, 2-ДС, 4-ДС, 5-ДС, 6-ДС є невід'ємними частинами цього договору, розглядаються як єдине ціле (п. 20.7 договору).

Відповідно до п. 20.1 договору, він вступає в силу з 00 годин дня, вказаного в цьому договорі. Страховий захист діє з 00 годин дня, вказаного в цьому договорі, але не раніше дня, наступного після дня сплати першого страхового внеску.

06 квітня 2011 року позивачем перераховано на розрахункових рахунок відповідача страховий внесок в сумі 5 004 грн 55 коп.

Зі змісту ч. 1 ст. 627 ЦК Українивбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 16 Закону України «Про страхування» договір

страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

За правиламист. 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Таким чином, законодавець у ст. 18 Закону України «Про страхування» розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто, момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу .

За правиламист. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсними у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Встановивши, що оспорюваний договір містить всі необхідні істотні умови договору страхування, був укладений на підставі заяви позивача, який погодився з його умовами та підписав договір, не надавав жодних заперечень щодо умов договору та п'ять років виконував їх шляхом сплати страхових внесків, при цьому не встановлено також наявності дискримінаційних чи несправедливих умов, які порушують принцип добросовісності, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання договору страхування життя недійсним.

При цьому судами на підставі наявних в матеріалах справи доказів вірно враховано, що позивач був ознайомлений із Правилами добровільного страхування страховика ще до моменту набрання договором чинності, а також те, що при обчисленні страхового тарифу та страхової суми за договором страховиком було враховано передбачений умовами договору інвестиційний дохід у розмірі 4 % річних.

Колегія суддів погоджується також із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав, передбачених ст. 1167 ЦК України, для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки правовідносини між сторонами носять договірний характер, а в оспорюваному договорі не передбачено умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому доводи ОСОБА_4, що ЗАТ «СК «Юпітер Вієнна ІншурансГруп», ПрАТ «Юпітер Страхування Життя Вієнна Іншуранс Груп» та ПрАТ «СК «КняжаЛайф Вієнна Іншуранс Груп» є різними юридичними особами, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, надали оцінку наявним в матеріалах справи доказам, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення ухвалені із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ст. 337 ЦПК України касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Київської області від

22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун