У х в а л а

іменем україни

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до апеляційного суду Львівської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в результаті протиправних дій колегії суддів апеляційного суду Львівської області, а саме - ухвалення незаконного рішення суду від 12 жовтня 2015 року у справі за його позовом до головного управління Міністерства внутрішніх справ України, унаслідок чого йому було завдано моральної шкоди. Зазначав, що незаконність цього рішення суду підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, якою скасовано попередні судові рішення та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь 1 млн. грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року, відмовлено у відкритті провадження за вказаним вище позовом в частині вимог до апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у відкритті провадженні у справі в частині позовних вимог до апеляційного суду Львівської області, суди правильно виходили з вимог ст. 15 ЦПК України, положень ст. 126 Конституції України, ст. 14 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», та дійшли правильного висновку про те, що оскільки предметом позовних вимог ОСОБА_4 є виключно процесуальні дії суддів апеляційного суду при здійсненні ними правосуддя, тому рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, та як це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, відповідно до п. 57 Висновку № 11 (2008) якої зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Крім того, згідно Висновку Консультативної ради № 3 (2002) за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави. Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості, що підлягає встановленню у визначеному національним законодавством порядку.

Вказівки на те, що право на суд (окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя) не є абсолютним містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини від 21 лютого 1975 року (справа «Голдер проти Великої Британії»), від 15 грудня 1992 року (справа «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції»).

Колегія суддів, погоджується з висновком судів про те, що оскарження дій (бездіяльності) та рішень суддів апеляційного суду в такий спосіб визначається як втручання у здійснення ними правосуддя та посягання на їх незалежність, а тому позовна заява ОСОБА_4 в частині вимог до апеляційного суду Львівської області не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І. Журавель

С.П.Штелик