Провадження № 2/127/5523/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

28 листопада 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про втрату права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про втрату права користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані: її син ОСОБА_8, її онук ОСОБА_9, а також колишні члени її сім'ї - ОСОБА_10 та її дочки ОСОБА_4, ОСОБА_6, онук ОСОБА_7. Спільне життя її сина з відповідачкою не склалося та у вересні 2015 року, за відсутності чоловіка, невістка зібрала всі свої речі, дітей та виїхала з квартири. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2015 року шлюб між сином позивача та ОСОБА_10 було розірвано. ОСОБА_1 зазначає, що з цього часу відповідачка в її квартирі не проживає та з ними не спілкується. Нинішня адреса ОСОБА_10, позивачу не відома. Оскільки комунальні послуги сплачуються з урахуванням кількості осіб зареєстрованих на житловій площі, то позивач змушена сплачувати більш ніж потрібно. Крім того, той факт, що відповідачі зареєстровані в спірній квартирі та в ній не проживають - перешкоджає позивачу розпоряджатися її власністю на власний розсуд, зокрема відчуджити квартиру. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом та просить позбавити ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи по суті представником позивача ОСОБА_2 було подано суду заяву про змешення розміру позовних вимог, оскільки неповнолітня ОСОБА_6 та малолітній ОСОБА_7 в спірній квартирі не зареєстровані. Просив позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, а позовні вимоги щодо позбавлення права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 - залишити без розгляду.

Так, ухвалою суду від 9 листопада 2017 року заяву представника позивача ОСОБА_2 було задоволено та позов в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про втрату права користування житловим приміщенням - залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також залишити за позивачем судові витрати. Також не заперечили проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідачів на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач та її представник не заперечили проти такого порядку вирішення справи.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, свідка ОСОБА_12 дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 24 грудня 2004 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_13 передав у власність останній квартиру за АДРЕСА_1 (а.с. 5).

З реєстраційного посвідчення від 17.01.2005 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 у КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" (а.с. 7).

З відмітки в паспорті громадянина України вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі за АДРЕСА_1 з 11.02.2005 року (а.с. 14).

З особового рахунку № 193302, виданим 07.04.2016 року МКП «ЖЕК №6» вбачається, що відповідачі ОСОБА_10 (колишня невістка), ОСОБА_4 ( онук), ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_7 (онук) постійно проживають в спірній квартирі (а.с. 10). Аналогічні відомості містяться і в особововому рахунку НОМЕР_1, сформованого 28.08.2017 року, проте прізвище колишньої невістки вже зазначено інше - ОСОБА_10, замість ОСОБА_7 (а.с. 9). З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що колишня невістка позивача змінила своє прізвище, в зв'язку з одруженням.

Слід зазначити, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2015 року по справі № 127/23990/15-ц, шлюб між ОСОБА_8 (сином позивача) та ОСОБА_10 зареєстрований 26.07.2011 року в відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, був розірваний (а.с. 11).

З актів МКП "ЖЕК №6" від 13.04.2016 року та від 12.09.2017 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_7 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, однак не проживають в ній з 17 вересня 2015 року по теперішній час (а.с. 12, 13). Підтверджено даний факт в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_12 яка є сусідкою позивача.

Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг ВМР, наданої на запит суду, відповідач ОСОБА_10 змінила своє прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 28). Аналогічний факт також підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.10.2017 року по справі № 127/20162/17 (а.с. 85-86).

Суд не приймає до увагу інші письмові докази, надані представником позивача, про оспорювання батьківства та боргові зобов'язання відповідачів, оскільки вони не стосуються предмета позову.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 понад один рік, а саме з 17 вересня 2015 року, а також те, що останні не оплачують комунальні послуги, які нараховуються також на них, як на осіб, які зареєстровані в даній квартирі, не несуть інших витрат по утриманню квартири, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

Судові витрати суд залишає за позивачем на прохання її та представника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про втрату права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 особами, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: