Справа № 127/6065/17 Провадження № 22-ц/772/2528/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Сала Т.Б.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про зобов'язання поновити на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2017 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 17.11.2014 року він працював у відокремленому підрозділі «Вінницяелектротехнологія» Державного підприємства Національна енергетична компанія «Укренерго» на посаді заступника директора із забезпечення діяльності та капітального будівництва, з якої наказом по відокремленому підрозділу від 22.02.2017 року №39к його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Таке звільнення вважає незаконним, оскільки його фактично не було повідомлено про звільнення із займаної посади та не було запропоновано жодної вакантної посади. Після ознайомлення 08.02.2017 року з інформацією про наявні вакансії в ДП НЕК «Укренерго» ним підготовлена службова записка, в якій він надав згоду на його працевлаштування на посаду начальника відділу по роботі з персоналом відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» ДП НЕК «Укренерго» та начальника відділу логістики ТМЦ відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» ДП НЕК «Укренерго», однак не зважаючи на його виражене бажання працювати в іншому структурному підрозділі ДП НЕК «Укренерго», його було звільнено з роботи. Крім того, в позові зазначено, що його звільнення відбулося без згоди профспілкового комітету, а тому з урахуванням збільшених позовних вимог просив зобовязати відповідача поновити його на посаді та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність і законність та обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що при звільненні позивача з роботи норми чинного законодавства не були порушені, оскільки займана ним посада скорочена, відтак відсутні підстави вважати, що звільнення ОСОБА_2 є незаконним.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу №145к «По особовому складу» від 17.11.2014 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду заступника директора з закупівель, капітального будівництва, соціальних та загальних питань відокремленого підрозділу «Вінницяелектротехнологія» Державного підприємства Національна енергетична компанія «Укренерго».

Наказом № 106к від 27.07.2015 року «Про переведення в звязку з змінами в штатному розкладі» ОСОБА_2 переведений на посаду заступника директора із забезпечення діяльності та капітального будівництва відокремленого підрозділу «Вінницяелектротехнологія» Державного підприємства Національна енергетична компанія «Укренерго».

Наказом №39к від 22.02.2017 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади у звязку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Вінницяелектротехнологія» Державного підприємства Національна енергетична компанія «Укренерго» організаційна структура, штатний розпис та фонд оплати праці підрозділу затверджується ДП НЕК «Укренерго» (зокрема, але не обмежуючись абзац 10 п. 6.2., розділу 6 в редакції від 20.07.2016 року. ВЕТ є відокремленим підрозділом ДП НЕК «Укренерго» без статусу юридичної особи та діє від імені ДП НЕК «Укренерго» згідно з чинним законодавством …. (п. 3.1. Положення); У своїй діяльності ВЕТ підпорядковується безпосередньо ДП НЕК «Укренерго»… (п. 3.2. Положення).

01.12.2016 року т.в.о. директора ДП НЕК «Укренерго» ОСОБА_3 затверджено нову організаційну структуру відокремленого підрозділу «Вінницяелектротехнологія», зі змісту якої вбачається, що нова організаційна структура не включає в себе посаду заступника директора із забезпечення діяльності та капітального будівництва, яку займав ОСОБА_2.

Відповідно до наказу в.о. директора відокремленого підрозділу «Віннницяелектротехнологія» від 01.12.2016 року №191 «Про введення в дію організаційної структури ВЕТ» з 05.12.2016 року введено в дію затверджену (наведену вище) організаційну структуру відокремленого підрозділу «Вінницяелектротехнологія» ДП НЕК «Укренерго» та зі штатного розпису було виведено цілий ряд посад, в тому числі і посада заступника директора із забезпечення діяльності та капітального будівництва.

З матеріалів справи видно, що 15.12.2016 року ОСОБА_2 було повідомлено про майбутнє вивільнення, з яким він ознайомився, про що поставив свій підпис.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

28.12.2016 року Відокремлений підрозділ «Вінницяелектротехнологія» звернувся до вищестоящої організації ДП НЕК «Укренерго» з проханням повідомити про можливість працевлаштування та наявні вакансії у ДП НЕК «Укренерго» та підпорядкованих йому відокремлених підрозділах з метою працевлаштування працівників ВЕТ, посади яких скорочуються та яких немає можливості працевлаштувати на підприємстві, звідки працівники вивільняються.

07.02.2017 року ДП НЕК «Укренерго» надано інформацію на запит ВЕТ про наявність вакансій в ДП НЕК «Укренерго» та відокремлених підрозділах, зокрема в даний перелік увійшли вакантні посади відокремленого підрозділу Південно-Західна електроенергетична система ДП НЕК «Укренерго», а саме начальника відділу по роботі з персоналом та начальника відділу логістики ТМЦ.

Із службової записки ОСОБА_2 від 08.02.2016 року вбачається, що останній, розглянувши наявні вакансії в ДП «НЕК «Укренерго», вказані в додатку до листа ДП «НЕК «Укренерго» від 01.02.2017 року №07-1/07-1-1/1116, надав згоду на призначення чи переведення його на одну із запропонованих вакантних посад, а саме: начальника відділу по роботі з персоналом відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» ДП «НЕК «Укренерго» та начальника відділу логістики ТМЦ «Південно-Західна електроенергетична система» ДП «НЕК «Укренерго».

Згідно листа №10-01/2426-17 від 25.05.2017 року відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» ДП «НЕК «Укренерго» стосовно розгляду кандидатури ОСОБА_2 на посаду начальника відділу по роботі з персоналом, вбачається що дана посада обєднує в собі посади начальника відділу кадрів, начальника відділу по навчанню персоналу, начальника відділу праці та заробітної плати, при цьому в останнього відсутня освіта відповідного напрямку і стаж кадрової роботи та роботи з організації праці і заробітної плати, відтак він не відповідає кваліфікаційним вимогам до даної посади.

Із акта проведення співбесіди від 22.02.2017 року видно, що комісія відокремленого підрозділу «Південно-Західна електроенергетична система» ДП «НЕК «Укренерго» провела співбесіду з кандидатом на вакантну посаду начальника відділу логістики ТМЦ ОСОБА_2 і дійшла висновку, що його рівень знань та досвід роботи не відповідає вимогам до даної посади, однак враховуючи освіту позивача і його функціональні обовязки за попередньою роботою, тому судова колегія вважає даний висновок необгрнутованим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 взагалі не було запропоновано у встановленому порядку вакансії, що були вільними по підприємству, чим було порушено вимоги ст. 49-2 КЗпП України.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, відмовляючи в задоволенні позову, оскільки звільнення ОСОБА_2 було проведено в порушення вимог діючого трудового законодавства, відтак колегія суддів приходить до висновку, що позивача слід поновити на посаді, яку він обіймав до звільнення заступника директора із забезпечення діяльності та капітального будівництва у відокремленому підрозділі «Вінницяелектротехнологія» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» з 22.02.2017 року, оскільки поновлення на попередній роботі відбувається з дати звільнення працівника.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулося 22.02.2017 року, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 року.

Судом встановлено, що з урахуванням заробітної плати за грудень 2016 року в розмірі 32 502,78 грн. та січень 2017 року в розмірі 15 411,69 грн., середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 966,53 грн..

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Час вимушеного прогулу з 23.02.2017 року по 10.11.2017 року склав 178 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 23.02.2017 року по 10.11.2017 року складає 172 042,34 грн. (178 роб. днів х 966,53 грн.).

Колегія суддів звертає увагу, що середній заробіток за час вимушеного прогулу необхідно стягнути з державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», оскільки відповідно до положення про відокремлений підрозділ «Вінницяелектротехнологія» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», ВЕТ є відокремленим підрозділом ДП «НЕК «Укренерго» без статусу юридичної особи та діє від імені ДП «НЕК «Укренерго», у своїй діяльності підпорядковується безпосередньо державному підприємству «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 на посаді заступника директора із забезпечення діяльності та капітального будівництва у відокремленому підрозділі «Вінницяелектротехнологія» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» з 22.02.2017 року.

Стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 172 042,34 грн..

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: