Справа № 392/1585/16-ц
Провадження № 2/392/153/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 17765,56 грн..06 листопада 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПриватБанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 31 жовтня 2016 року відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму в розмірі 17765,56 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 1081,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12600,05 грн., заборгованість за пенею та комісією 3000,00 грн., судові штрафи: штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 834,07 грн..

Позивач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника та надав згоду на проведення заочного розгляду справи.

В судовому засіданні 13 лютого 2017 року відповідач заперечувала проти задоволення позову, хоча і пояснила, що одержувала у Банку кредит в розмірі 500,00 грн., а потім переоформлювала картку, останній раз у лютому 2014 року поповнювала картковий рахунок готівковими кошами та визнала, що підпис в Анкеті-заяві про приєднання до умов у правил надання банківських послуг стоїть її. Судом роз»яснювалося відповідачу право заявити у справі проведення судово-економічної експертизи, однак таке клопотання особами, що беруть участь в розгляді справи до суду не подавалося (а.с. 45-47).

В подальшому після оголошення перерви в судовому засіданні відповідач в судові засідання не з»являлася через канцелярію суду були подані письмові заперечення, в яких вже зазначає, що вона не отримувала від позивача кредит в сумі 500,00 грн., а також просила застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити в задоволенні позову (а.с. 51-52).

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що сторони перебувають у договірних кредитних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення Кредитного договору № б/н від 06 листопада 2008 року згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується власноручно підписаною Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», був повідомлений про зміст цих Умов і Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у самій Анкеті-заяві (а.с. 7-13).

ПАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

Факт зазначення в письмових запереченнях неодержання відповідачем грошових коштів, після судового засідання, що мало місце 13 лютого 2017 року на якому визнавалося відповідачем одержання грошових коштів, суд розцінює, як намагання відповідача ввести в оману суд щодо дійсних обставин справи, питання щодо призначення судово-почеркознавчої експертизи в графі підпису на Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку перед судом не порушувалося. Крім того, факт одержання відповідачем кредитної картки та користування грошовими коштами підтверджується фотографією на якій відображено відповідача разом із кредитною карткою при її оформленні, випискою по картковому рахунку на ім.»я відповідача , відомостями про перевипуск карток, зі строком дії останньої до останнього дня листопада 2015 року (а.с. 135, 61-71, 73, 79-83, 143-146).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1, порушуючи умови Кредитного договору № б/н від 06 листопада 2008 року не погашав повністю кредит та проценти за користування кредитом, чим порушив майнові права та інтереси ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Згідно довідки розрахунку заборгованість за Кредитним договором № б/н від 06 листопада 2008 року станом на 31 жовтня 2016 року становить суму в розмірі 17765,56 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 1081,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12600,05 грн., заборгованість за пенею та комісією 3000,00 грн., судові штрафи: штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 834,07 грн. (а.с. 4-6).

Відповідно до статей 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, яка зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно змісту частини 1 статті 527 ЦПК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 610 ЦК України порушення зобовзання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, визначені нормами ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

У постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов»язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

З виписки по картковому рахунку відкритого на виконання умов Кредитного договору від 06 листопада 2008 року вбачається, що 25 лютого 2014 року здійснювалося поповнення готівковими коштами карткового рахунку у терміналі самообслуговування банку на суму 160,00 грн. і цю обставину визнавала в судовому засіданні і відповідач (а.с. 62).

Таким чином, строк позовної давності перервався, і 26 лютого 2014 року позовна давність розпочалася заново.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була зареєстрована у суді 30 листопада 2016 року.

Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд із вказаним позовом в межах загального, трирічного, строку позовної давності, тому трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у сумі 1081,44 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 12600,05 грн. не пропущений.

Разом із цим згідно пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином заборгованість за пенею підлягає стягненню, з рахуванням того, що розрахунок заборгованості позивачем був визначений станом на 31 жовтня 2016 року, тому і заборгованість за пенею підлягає стягненню за період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2016 року, в розмірі 1200 грн. (одна тисяча двісті гривень 00 коп.) (100 грн. х 12 місяців).

Відповідно до статті 623 ЦК України вбачається, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитору завдані цим збитки.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань щодо повернення основної суми кредиту, процентів та винагород.

Відповідно до пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від позову (а.с. 11).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд із вказаним позовом у межах трирічного строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентах за користування кредитом, та з пропуском позовної давності щодо стягнення пені, тому пеня підлягає стягненню лише за період з 01 жовтня 2015 рік 31 жовтня 2016 рік, у зв»язку із чим, позов Банку підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № б/н від 06 листопада 2008 року на загальну суму 14881,49 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 49 коп.), станом на 31 жовтня 2016 року, яка складається із: заборгованість за кредитом 1081,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12600,05 грн., заборгованість за пенею 1200,00 грн..

Позовна вимога про стягнення судових штрафів: штрафу фіксованої та процентної складової, задоволенню не підлягає.

В іншій частині розрахунок заборгованості наданий позивачем узгоджується із випискою по особовому рахунку відповідача й сумнівів у суду не викликає, оскільки відповідачем та його представником не спростований.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 1378,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 06 листопада 2008 року на загальну суму 14881,49 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 49 коп.), станом на 31 жовтня 2016 року, яка складається із: заборгованість за кредитом 1081,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 12600,05 грн., заборгованість за пенею 1200,00 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Д.М. Кратко

Повний текст рішення складений 03 листопада 2017 року.