Cправа № 201/6632/17
Провадження № 2/201/1913/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Ткаченко Н.В.

при секретарі Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2017р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 1949 від 30.11.2007р. станом на 16.03.2017р. у розмірі 1 087 849 грн. 11 коп., яка складається із заборгованості по кредиту 342 560 грн., заборгованості по відсоткам 622 045 грн. 91 коп., інфляційних втрат за кредитом 41 528 грн. 51 коп., інфляційних втрат за відсотками 81 714 грн. 69 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 30.11.2007р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назва якого була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1949 на споживчі потреби, згідно з умовами п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 373 700 грн. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісії, в обумовлені цим договором строки. У відповідності до п 1.1 процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 13.5% річних та включається в суму щомісячного платежу з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 20.11.2017р. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі надавши кошти позичальнику. В порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені договором строки. Станом на 16.03.2017р. прострочена заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 1 087 849 грн. 11 коп., яка складається зі заборгованості по кредиту 342 560 грн., заборгованості по відсоткам 622 045 грн. 91 коп., інфляційних втрат за кредитом 41 528 грн. 51 коп., інфляційних втрат за відсотками 81 714 грн. 69 коп.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за кредитним договором не погашає, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом з метою примусового стягнення з останнього кредитної заборгованості.

Представник позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 09.10.2017р. а.с. № 44) в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. А також просив суд розглянути справу за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. № 43).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 14.11.2017р. не зявився, надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову розглянути справу за його відсутності (а.с. № 46).

Відповідно до ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами.

З урахуванням тих обставин, що відповідачем надані суду свої письмові заперечення проти позову, отже думка відповідача щодо невизнання ним позовних вимог суду відома та буде оцінюватися поряд з іншими доказами по справі, суд вважає, що є підстави для винесення рішення суду на загальних засадах цивільного судочинства відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 30.11.2007р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назва якого була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1949 на споживчі потреби, згідно з умовами п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 373 700 грн. в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісії, в обумовлені цим договором строки (а.с. № 5-7).

Відповідно до п. 1.1 договору процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 13,5% річних та включається в суму щомісячного платежу з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 20.11.2017р.

Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі надавши кошти позичальнику, що підтверджується заявою на видачу готівки № 8 (а.с. № 9).

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 ЦК України).

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені договором строки.

Станом на 16.03.2017р. прострочена заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 1 087 849 грн. 11 коп., яка складається зі заборгованості по кредиту 342 560 грн., заборгованості по відсоткам 622 045 грн. 91 коп., інфляційних втрат за кредитом 41 528 грн. 51 коп., інфляційних втрат за відсотками 81 714 грн. 69 коп. (а.с. № 15-19).

Відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або контррозрахунку, на спростування розміру грошового зобовязання на загальну суму 1 087 849 грн. 11 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Враховуючи часткове виконання боржником грошового зобовязання за кредитним договором, згідно графіків погашення кредитного зобовязання (а.с. № 8), що підтверджує факт визнання ним грошових зобовязань та з огляду на те, що в судовому порядку вищевказаний кредитний договір недійсним не визнавався, з урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача є обґрунтованими та законними.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду не вищезазначене суд не може в основу рішення суду покласти заперечення відповідача.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 317грн.74коп., сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням від 26.04.2017р. (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 543, 551, 553, 554, 599, 610 - 612, 615, 625, 629, 1048 1050, 1054 1055 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 1949 від 30.11.2007р. станом на 16.03.2017р. прострочену заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором у розмірі 1 087 849 грн. 11 коп., яка складається з:

-заборгованості по кредиту 342 560 грн.,

-заборгованості по відсоткам 622 045 грн. 91 коп.,

-інфляційних втрат за кредитом 41 528 грн. 51 коп.,

-інфляційних втрат за відсотками 81 714 грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати по справі понесені позивачем у розмірі 16 317грн.74коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя : Н.В. Ткаченко