АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/8752/17 Головуючий І інстанції Бородіна Н.М.
Провадження № 22ц/790/6345/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року по цивільній справі за заявою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання, заінтересовані особи: Люботинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_3 -

встановив:

08.06.2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося у суд з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання, виданого за вироком Київського районного суду м. Харкова по справі №1-253/04 про стягнення з ОСОБА_3 коштів в сумі 15421,35 грн.,

В обґрунтування заяви посилалося на те, що Київський районний суд м. Харкова видав по кримінальній справі №1-253/04 виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 коштів в сумі 15421,35 грн. Вказаний виконавчий документ був поданий 08.06.2006 року заявником на примусове виконання до Державної виконавчої служби у Харківському районі та м. Люботин Харківської області, та згодом був переданий до ВДВС Люботинського МУЮ Харківської області.

У 2013 році заявник звернувся до ВДВС Люботинського МУЮ Харківської області з заявою про оголошення автомобілю боржника ОСОБА_3 у розшук.

У подальшому, в 2017 році, заявник звертався до ВДВС Люботинського МУЮ Харківської області щодо стану виконавчого провадження по зазначеному виконавчому документу.

Згідно відповіді ВДВС Люботинського міського управління юстиції Харківської області, заявнику стало відомо, що виконавчий документ на примусовому виконанні державної виконавчої служби не перебуває.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року відмовлено в задоволені заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку на пред'явлення його до виконання.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив її скасувати в частині відмови в поновлені строку для предявлення виконавчого документу до виконання, і постановити нову, якою змінити ухвалу суду в частині відмови поновлення строку для предявлення виконавчого листа, а саме: поновити строк для предявлення виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Харкова по справі №1-253/04 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 15421,35 грн. на користь заявника.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу заявник вказує, що суд першої інстанції, належним чином не зясував обставини направлення постанови про повернення виконавчого документу стягувану; не залучив до розгляду у якості заінтересованої особи Люботинський міський відділ ДВС ГТУЮ у Харківської області; не дав оцінці тій обставині, що питання повідомлення про закінчення виконавчого провадження існувало на стадії виконання виконавчого листа, отже відповідальність за повідомлення стягувача покладається на державного виконавця.

Представник заявника ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити. Пояснив, що дійсно, яка вказував в ухвалі суд першої інстанції виконавчий лист фактично існує, знаходиться в матеріалах цивільної справи, але не той, який було втрачено органами виконавчої служби, про що заявнику стало відомо вже після розгляду справи по суті.

Заінтересована особа ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 вважали скаргу необґрунтованою та просили її відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися до судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2004 року по справі № 1-253/04 було задоволено цивільний позов АТ «Ощадбанк» та стягнуто на його користь з ОСОБА_3 кошти в сумі 15421, 35 коп.

08.06.2006 року стягувачем було направлено лист до ДВС у Харківському районі та м.Люботин Харківської області для виконання, а 03.06.2008 року стягувач звернувся до ВДВС Харківського РУЮ та м. Люботин Харківської області із запитом щодо результатів виконавчого провадження, на яку 11.06.2008 року надано відповідь, що виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_3 було передано з ДВС у Харківському районі та м. Люботин Харківської області на виконання до ВДВС Люботинського міського управління юстиції Харківської області.

З повідомлення Люботинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Харківській області від 03.05.2017 року № 1513, адресованого ПАТ «Ощадбанк», виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь заявника грошових коштів у сумі 15421, 35 коп., закінчено 06.04.2010 року у звязку з відмовою стягувача здійснити авансування витрат на проведення виконавчих дій, а виконавчий документ повернений стягувану.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оригінал виконавчого листа був повернутий до суду та знаходиться в матеріалах справи № 1-253/04, підстави для видачі його дублікату відсутні.

Також, суд вважав, що заявником не доведено поважність причин пропуску строку для предявлення виконавчого листа до виконання, адже ним не надано належним та допустимих доказів, які б свідчили про наявність поважних причин такого довготривалого невжиття передбачених законом заходів з метою примусового виконання судового рішення в частині стягнення коштів з боржника на користь ПАТ «Ощадбанк».

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа, суд, який видав виконавчий лист, має право за заявою стягувача або подання державного виконавця видати його дублікат.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У (з наступними змінами) «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-Х1У) , стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 371 ЦПК підставою для поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суддя відповідно до ст. 212 ЦПК дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Поважність причин пропуску строку є оціночною категорією і встановлюється у кожному конкретному випадку.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказу поважності пропуску строку заявником ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Посилання заявника на те, що він начебто, неодноразово звертався до органів виконавчої служби із заявами про хід виконавчого провадження, у тому числі про розшук автомобіля боржника, не свідчить про поважність причин пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, тому що з жовтня 2006 року до часу першого звернення стягувача до відділу ДВС з листом про надання інформації про хід виконавчого провадження минуло майже два роки , а з наступного звернення (червня 2008 року) пять років. Заявником жодним чином не обумовлено наявність об'єктивних причин такого тривалого проміжку часу не звернення до відділу ДВС щодо вказаного виконавчого провадження.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне врахувати передбачене законодавством право сторін виконавчого провадження здійснювати контроль щодо дій державного виконавця з метою вчасного та повного проведення всього комплексу виконавчих дій, та їх обовязок сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, а тому посилання ПАТ «Ощадбанк» на ті обставини, що знайомитися з матеріалами виконавчого провадження це не обовязок стягувача, а є тільки його правом, не відміняє порядку здійснення ним вказаного контролю.

Крім того, має бути дотримано засади правової визначеності для всіх учасників правовідносин.

За останні 13 років з дня ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 15421,35 грн.на користь Банку неодноразово змінювалось законодавство, в т.ч. і ЗУ «Про виконавче провадження» в частині строку, протягом якого може бути предявлено виконавчий документ до примусового виконання, проте жодного разу цей строк не перевищував три роки.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, заявником не надано, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про наявність обставин, які б давали підставу у відповідності до ст.371 ЦПК України для визнання існування поважних причин для поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання

Суд першої інстанції забезпечив заявнику можливість реалізувати процесуальні права, розглянув справу і на підставі наданих заявником доказів дійшов до законного і обґрунтованого висновку про недоведеність ПАТ «Державний ощадний банк України» поважності причин пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, які б свідчили про об'єктивні та непереборні для стягувача обставини пропуску вказаного строку, а тому правильно відмовив у поновленні пропущеного Банком строку для предявлення до виконання виконавчого листа.

Оскільки видача дублікату виконавчого листа можлива лише в межах строків пред'явлення їх до виконання, то відмовляючи Банку у поновленні такого строку, судом вірно відмовлено і у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам закону, обставинам справи і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2