Дата документу 19.10.2017 Справа № 554/1862/17
Провадження № 4-с/554/81/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Гальонкіної Ю.С.,

при секретарі судового засідання Зайцевій Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо ненадання інформації на запит скаржника про хід виконавчого провадження № 15771498 у справі № 2/2339/09, зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві задовольнити вимоги заявника та усунути порушення.

На обґрунтування скарги посилався на ті обставини, що 20 грудня 2016 року він звернувся з письмовим запитом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві з вимогою щодо надання інформації про хід виконання виконавчого провадження у справі №2-2339/09, проте державний виконавець не відреагував на надіслану заяву.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Державний виконавець до суду на неодноразові виклики не зявився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, матеріали виконавчого провадження на вимогу суду не надав.

Суд, виходячи з положень ст.ст. 385,386 ЦПК України, та враховуючи скорочений термін розгляд скарг, вважає можливим розглянути скаргу у відсутність державного виконавця на підставі наявних в матеріалах справи даних.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення скаржника, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, вбачається, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Судом встановлено, що 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з письмовим запитом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві з вимогою щодо надання інформації про хід виконання виконавчого провадження № 15771498 у справі № 2-2339/09, проте державний виконавець не відреагував на надіслану заяву та до цього часу відповіді заявнику не надав.

На неодноразові виклики до суду для надання пояснень чи спростування цих відомостей не зявився, відповідних доказів щодо розгляду заяви ОСОБА_1 та матеріалів виконавчого провадження не надав.

Отже, вважаю доведеним, що інтереси стягувача були порушені, оскільки державний виконавець в ході виконавчого провадження фактично не розглянув в установлені строки заяву сторони виконавчого провадження та не повідомив про хід виконавчого провадження, що свідчить про бездіяльність державного виконавця і є підставою для задоволення скарги.

На підставі ст.ст.11,60,208,210 ЦПК України та керуючись ст. ст. 383- 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 та зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо надання інформації про хід виконання виконавчого провадження № 15771498 у справі № 2-2339/09.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.С. Гальонкіна