У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу,-

в с т а н о в и л а :

20 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 176570,20 грн. за договором вкладу від 18 лютого 2013 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ " ПриватБанк" подало апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що для отримання депозитних коштів позивач повинен особисто звернутися до відділення банку, проте матеріали справи не містять належних доказів звернення позивача до банку з вимогою про повернення депозитних коштів.

Крім того, зазначає, що спір між сторонами виник внаслідок винних дій колишнього працівника банку, відносно якого відкрито кримінальне провадження, представником банку було заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі, проте суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання.

Просить рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDN5907 «Стандарт», відповідно до якого відповідачем прийнято від позивача грошові кошти в сумі 6197,62 євро (вклад) на термін 365 днів із процентною ставкою за користування вкладом 7%.

Пунктом 1 договору передбачено, що у разі, якщо по закінченню мінімального терміну вкладу, зазначеного у п.1 даного договору клієнт не заявив банку про бажання отримати вклад, мінімальний термін вкладу автоматично вважається продовженим ще на один мінімальний термін (п.6 Договору).

04 листопада 2015 року ОСОБА_1С висунув банкові письмову вимогу про повернення йому грошових коштів, що знаходяться на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», в тому числі, за умовами договору №SAMDN5907 «Стандарт» від 18 лютого 2013 року.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкаладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.1060 ЦК України - за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Пунктами 4,5 Договору від 18 лютого 2013 року передбачена можливість як дострокового розірвання договору за ініціативою клієнта із поверненням вкладу, так і можливість запиту клієнтом частини вкладу, в зв'язку з чим вклад має бути повернутий клієнту.

Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем доведено факт укладення договору із відповідачем, факт виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань та підтверджено повідомлення ним про намір розірвати укладений договір у термін, встановлений умовами договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування про безпідставність заявлених вимог, які надавались відповідачем у запереченнях на заявлений позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :