Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Маляренка А.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування квартири, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 вересня 2008 року між сторонами укладено договір дарування квартири, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Вказувала, що спірний правочин не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених вказаним договором. Згідно із відомостями реєстру прав власності на нерухоме майно, власником вказаної квартири є ОСОБА_7, а не відповідач. Позивач проживає у вказані квартирі, сплачує комунальні послуги, ключі від квартири відповідачу не передавала, окремий договір найму не укладався.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила: визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений 18 вересня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5; застосувати наслідки недійсності правочину - скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 та поновити право власності на цю квартиру за позивачем.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 18 вересня 2008 року між сторонами укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у дар вказану квартиру.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми статей 203, 229 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів обставини, які вказують на помилку судами не встановлені.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що відсутні правові підстави вважати оспорюваний договір дарування укладеним під впливом помилки або таким, що не направлений на настання реальних наслідків; позивач не довела наявність обставин, які вплинули на її волевиявлення щодо його укладення, які мають істотне значення. Враховуючи вказане, місцевий суд керуючись нормою ст. 203 ЦК України дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання правочину недійсним.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін. Крім того, вірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що наявність помилки в записах Державного реєстру прав власності на нерухоме майно чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру є підставою для виправлення такої помилки (описки) у визначеному законом порядку, та не може бути підставою для визнання недійсним правочину, на підставі якого вказана реєстрація права власності здійснена.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків місцевого та апеляційного судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

А.В. Маляренко

І.М. Фаловська