Справа № 308/3738/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2017 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, де заінтересована особа головний державний виконавець Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3, боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_4, про визнання неправомірними дій та бездіяльності головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2 звернулося в суд зі скаргою, де заінтересована особа головний державний виконавець Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3, боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_4, про визнання неправомірними дій та бездіяльності головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області та зобовязання вчинити дії.

В обґрунтування доводів скарги представник скаржника посилається на те, що 05.04.2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення у цивільній справі № 2-7006/11 за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначає, що банком направлено до Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області поштовою кореспонденцією заяву про відкриття виконавчого провадження із виконавчим листом № 2-7006/11, виданим 05.01.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 14609,53 грн., 146,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на ІТЗ.

23.03.2017 року головним державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві керуючись п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві вказано, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Вказує, що 04.04.2017 року стягувач отримав вказану постанову. Постанова, що оскаржується, була направлена державним виконавцем до стягувача 23.03.2017 року (згідно з поштовим штампом на конверті), що порушує вимоги ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Банк не погоджується із вищезазначеною постановою, вважає її незаконною та такою, що направлена не у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», порушує його права як стягувача, з наступних підстав.

Посилаючись на положення ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» представник скаржника вказує, що державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обовязків, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві зазначено лише, що згідно з актом державного виконавця встановити точне місцезнаходження боржника неможливо.

За твердженням представника скаржника державним виконавцем всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» вжито не всіх виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа, виданого 05.01.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

Також представник скаржника зазначає, що в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 50231806 від 23.03.2017 року вказано неповні відомості щодо результатів проведеної роботи щодо перевірки майнового стану ОСОБА_4 Тобто, головним державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 всупереч вимогам п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» вжито не всіх заходів для фактичного виконання рішення суду, а саме не направлено запити до: Сервісного центру МВС; Бюро технічної інвентаризації про наявність зареєстрованого до 2013 року нерухомого майна; Державного комітету Земельного кадастру - про наявність зареєстрованого до 2013 року земельних ділянок, паїв; Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку; Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті; Державної інспекції сільського господарства; Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України; Державної служби інтелектуальної власності України; Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»; виконавчого органу територіальних громад, так як з 04.04.2016 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, що встановлює нові правила реєстрації місця проживання громадян; не перевірено наявність розрахункових рахунків, відкритих у банківських установах; не накладено арешт на рухоме та нерухоме майно; не направлено подання до суду щодо розшуку ОСОБА_4; не здійснено примусовий привід ОСОБА_4 через органи поліції; не здійснено виходу за місцем проживання ОСОБА_4 з метою перевірки майнового стану; не здійснено перевірки щодо виявлення дебіторської заборгованості; не сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; не ініційовано звернення до суду з встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 до виконання зобовязань.

Крім того, представник скаржника зазначає, що у ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні власні кошти на виконання зобовязань перед всіма вкладниками та іншими кредиторами банку. З метою виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі, для забезпечення виконання зобовязань банку, передбачених п. 1 ч. 6 ст. 36 спеціального Закону, ПАТ «ВіЕйБі Банк» отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб цільову позику.

Таким чином, у відповідності до ст. 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд набув право кредитора банку на всю суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку відповідно до цього Закону на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а також на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду. Фонд також набув права кредитора на суму сплачених Фондом витрат, повязаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також на суму цільової позики, наданої ПАТ «ВіЕйБі Банк» протягом дії тимчасової адміністрації.

З метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків та забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку є необхідним забезпечення максимального та своєчасної формування ліквідаційної маси, яка в подальшому буде спрямована на задоволення вимог кредиторів банку.

Також у скарзі повідомляє, що відповідно до постанови Правління НБУ від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2

З посиланням на викладене представник скаржника просить суд:

визнати дії головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 про не надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві не пізніше наступного дня з дня її винесення неправомірними;

визнати дії головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ЄДРВП № 50231806 неправомірними;

скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.03.2017 року ЄДРВП № 50231806;

відновити виконавче провадження ЄДРВП № 50231806 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7006/11, виданого 05.01.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4

У дане судове засідання представник скаржника не зявився, при цьому надіслав до суду заяву про розгляд скарги за відсутності представника скаржника, згідно з якою заявлені вимоги підтримують у повному обсязі.

Головний державний виконавець Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 та боржник ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло, відтак суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної статті передбачено права та обовязки виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, в Ужгородському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області на виконанні перебувало виконавче провадження № 50231806 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7006/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 05.01.2016 року, про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості за кредитним договором № 224/9/07 від 17.09.2007 року у розмірі 14609,53 грн., 146,00 грн. державного мита та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 10).

23.03.2017 року головним державним виконавцем Ужгородському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 винесено постанову у виконавчому провадженні № 50231806 про повернення виконавчого документа виконавчого листа № 2-7006/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 05.01.2016 року, про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» суми боргу у розмірі 14609,53 грн. та судових витрат у розмірі 266,00 грн., щодо боржника ОСОБА_4, стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з тих підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 6).

Матеріалами справи встановлено, що оскаржувану постанову від 23.03.2017 року було надіслано державним виконавцем Пивоваровим Ю.Г. стягувачу згідно з супровідним листом від 23.03.2017 року за № 4401 та таку отримано ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» 04.04.2017 року, що підтверджується відповідною відміткою банку на супровідному листі за вх. № 2279 від 04.04.2017 року та поштовим конвертом з штрихкодовим ідентифікатором за № 867. При цьому, згідно з роздруківкою відстеження поштового відправлення на сайті УДППЗ «Укрпошта» за штрихкодовим ідентифікатором за № 867 вказане поштове відправлення було прийнято ОПЗ Ужгород 31.03.2017 року (а.с. 7-9).

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, у даному випадку державним виконавцем порушено приписи ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надіслання стягувачу постанови про повернення виконавчого документа не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обовязковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об'єктивності.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобовязаний вчиняти.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За правилами п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Згідно з ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому за приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Державним виконавцем не надано суду доказів про те, які дії ним було здійснено для розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, а також про вчинення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходів щодо розшуку майна боржника.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги у частині визнання неправомірним дії головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 щодо не надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2017 року не пізніше наступного дня з дня її винесення та щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2017 року, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2017 року у виконавчому провадженні № 50231806 з виконання виконавчого листа № 2-7006/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 05.01.2016 року щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором, є підставними та підлягають до задоволення.

Що стосується вимог скаржника про відновлення виконавчого провадження № 50231806 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7006/11, виданого 05.01.2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, то у цій частині скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Крім того, згідно з розясненнями, наданими Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 18 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобовязати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні вимог скаржника про відновлення виконавчого провадження слід відмовити, оскільки це є виключно компетенцією державного виконавця та визнання оскаржуваної постанови незаконною є підставою для відновлення виконавчого провадження та проведення виконавчих дій в подальшому відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, беручи до уваги наведене, а також принцип обовязковості виконання рішень, встановлений ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є безпідставною і передчасною, дії державного виконавця - неправомірними, а тому скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 208-210, 218, 223, 383-389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_2, де заінтересована особа головний державний виконавець Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3, боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_4, про визнання неправомірними дій та бездіяльності головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 щодо не надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2017 року у виконавчому провадженні № 50231806 не пізніше наступного дня з дня її винесення неправомірними.

Визнати дії головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2017 року у виконавчому провадженні № 50231806 з виконання виконавчого листа № 2-7006/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 05.01.2016 року щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості за кредитним договором.

Скасувати постанову головного державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.03.2017 року у виконавчому провадженні № 50231806 з виконання виконавчого листа № 2-7006/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 05.01.2016 року щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» заборгованості за кредитним договором.

У задоволені решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча О.М. Світлик