АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4866/17 Головуючий 1 інст. Гуменний З.І.
Справа № 636/742/17 Доповідач Кружиліна О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

01 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1, який в подальшому неодноразово уточнювала та в остаточній редакції просила: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку літ.А з надвірними будівлями, веранда літ. а, ганок літ. а1, літня кухня літ. Б, сарай літ. Б1, погріб літ. В, сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, колонка літ. К, хвіртка № 1, ворота № 2, огорожа № 3, які розташовані за адресою: Харківська обл., Чугуївський район, смт Малинівка, вул. Чугуївська (колишня Матросова), буд. 45, в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 20 січня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 04 лютого 1996 року помер її дід ОСОБА_4, після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська обл., Чугуївський р-н, вул. Чугуївська (колишня Матросова), буд. 45.

За своє життя ОСОБА_4 склав заповіт на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Спадкоємець ОСОБА_7 помер 06 травня 1997 року.

Мати позивача - ОСОБА_6, яка змінила прізвище на ОСОБА_3, вступила в управління та володіння майном ОСОБА_4 відразу після його смерті, оскільки користувалася речами та проживала у спадковому будинку до своєї смерті 20 січня 2014 року, але своїх спадкових прав не оформила і заяву про відмову від спадщини не подавала. Після смерті матері вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована з нею на день смерті.

У 2016 році позивач дізналася, що ОСОБА_5, яка змінила своє прізвище на ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом про виселення зі спадкового будинку, оскільки, як зясувалося пізніше, 27 квітня 2016 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області за ОСОБА_1 визнано право власності на спадковий будинок.

Позивача вважала, що оскільки вона є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_6, і прийняла спадщину фактично, вступивши у володіння та управління спадковим майном, але вимушена була виїхати з будинку у звязку з житловими умовами, а з тим, що право власності на спадковий будинок у цілому визнаний за ОСОБА_1, вона не згодна, тому вимушена звернутися до суду.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: смт Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, вул. Чугуївська (колишня Матросова), буд. 45, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 20 січня 2014 року.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд під час ухвалення рішення не вирішив питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Суд не надав значення тим обставинам, що ОСОБА_3 постійно не проживала на час смерті зі спадкодавцем ОСОБА_4 станом на 04 лютого 1996 року в спірному будинку; а позивач не проживала на час смерті зі спадкодавцем ОСОБА_3 в спірному домоволодінні, а насправді проживала з чоловіком та дітьми за іншою адресою, та зробив висновки, що не відповідають обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із положень статей 1223, 1258, 1268, 1277 ЦК України та тих обставин, що позивач ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_3 фактично проживала на день смерті за адресою: смт Малинівка, вул. Матросова, 45, і разом з нею була зареєстрована її донька ОСОБА_2 З урахуванням встановлених обставин суд прийшов до висновку про виникнення у позивача права на спадкування за законом після смерті матері, яка в свою чергу мала право на спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, а тому позивач має право на 1/3 частину будинку, яку ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3, в порядку спадкування за законом.

Проте з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, виходячи з наступного.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 04 лютого 1996 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ № 349000.

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: смт Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, вул. О.Матросова, № 45, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 1967 року та зареєстрований у КП «Чугуївське МБТІ».

За своє життя померлий ОСОБА_4 15 січня 1996 року склав заповіт, згідно якого житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: смт Малинівка, Чугуївського району, Харківської області, вул. О.Матросова, № 45, заповів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Малинівської селищної ради.

Згідно свідоцтва про смерть № І-ВЛ № 087365 ОСОБА_7 помер 06 травня 1997 року.

ОСОБА_3 померла 20 січня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 429544.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 79223561 від 31 січня 2017 року житловий будинок загальною площею 53,5 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, який розташований за адресою: Харківська обл., Чугуївський район, смт Малинівка, вул. Чугуївська, 45, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 квітня 2016 року, № 636/771/16ц.

Як встановлено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції мати позивача ОСОБА_3 на час смерті за адресою реєстрації спадкодавця ОСОБА_4 зареєстрована не була.

Даних про те, що ОСОБА_3 в установленому законом порядку оформила спадщину чи подала заяву про відмову від спадщини, матеріали справи не містять.

Надані позивачем акт про обстеження домоволодіння № 45 по вул. Чугуївській, смт Малинівка від 31 січня 2017 року та акт від 14 січня 2014 року, які суд першої інстанції взяв до уваги на підтвердження факту фактичного проживання ОСОБА_3 без реєстрації у будинку свого батька ОСОБА_4, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки вони не є такими, що підтверджують фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3, у звязку з чим апеляційним судом не можуть бути визнані належними доказами.

Крім того, матеріали справи містять акти від 17 травня 2017 року та 23 травня 2017 року, складені тим же депутатом селищної ради ОСОБА_8, що і акт від 31 січня 2017 року. Так, в акті від 23 травня 2017 року зазначено, що ОСОБА_3 мешкала за адресою вул. Чугуївська, 55 з 1990 до 1998 роки з дітьми до пожежі, що протирічить акту від 31 січня 2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 фактично проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1986 року по 2014 рік. В акті від 17 травня 2017 року зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 разом зі своїми дітьми зареєстровані по вул. Чугуївській (колишня Матросова), 45, але не мешкають за фактом з 01 січня 2000 року.

З наданих Малинівською гімназією Чугуївської районної ради Харківської області та Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області управління праці та соціального захисту населення відомостей вбачається, що при отриманні ОСОБА_3 допомоги на дітей та при зарахуванні її дітей до школи, вона зазначала місцем свого проживання та проживання дітей смт Малинівка, вул. Матросова, 55.

Що стосується тверджень позивача про те, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи не містять даних про те, що на час смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 проживала разом з матірю.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Доказів, що ОСОБА_2 зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, матеріали справи також не містять.

Крім цього, як розяснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

З огляду на викладене, та враховуючи, що ОСОБА_2 не підтверджено відповідними документами її постійне проживання разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а надані нею зазначені акти щодо проживання ОСОБА_3 разом зі своїм батьком на час його смерті, а також проживання ОСОБА_2 разом зі своєю матірю на час її смерті, - не є такими документами про підтвердження такого факту, а також те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивач до нотаріуса не зверталася, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог з підстав, передбачених пунктами 1, 4 статті 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303 304, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_10