Справа № 323/2913/17
№ провадження 2/323/966/17
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

12.12.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики від 14.11.2015 року (з подальшими змінами) у розмірі 346190,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.11.2015 року сторони уклали письмовий Договір позики, за яким відповідач за розпискою отримав у позику грошову суму у розмірі 13000,00 доларів США під зобов'язання повернути цю суму у строк до 14.11.2016 року. В подальшому строк повернення позики неодноразово відкладався за згодою сторін, а остаточно - до 16.09.2017 року. Оскільки взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, позивач просить стягнути з боржника грошову суму, еквівалентну 13000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме 346190,00 грн.

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, свої вимоги підтримав повністю, не заперечував проти розстрочення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову, викладених у позовній заяві фактів не оспорював, а також просив розстрочити виконання рішення суду, у разі задоволення позову, на дванадцять місяців, поклавши на нього обов'язок сплачувати заборгованість рівними внесками по 28849,17 грн.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь с праві, фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального права, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що 14.11.2015 року сторони уклали Договір безпроцентної позики.

За змістом пунктів 1.1, 2.1, 4.1, 5.1 вказаного Договору, позивач передає відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 13000,00 доларів США (що на момент надання позики за офіційним курсом НБУ становило суму 297923,00 грн.), а відповідач зобов'язується повернути їх без сплати процентів за користування ними у строк до 10-ї години 14.11.2016 року шляхом передачі грошей готівкою у доларах США або в національній валюті України згідно ринкового курсу продажу готівкових доларів США на день повернення позики.

Факт отримання відповідачем зазначеної у Договорі суми позики підтверджується відповідною розпискою від 14.11.2015 року, та відповідачем не оспорюється.

Додатковими угодами від 02.12.2016 року та від 01.06.2017 року сторони домовились відстрочити повернення позики спочатку до 14.05.2017 року, а потім - до 16.09.2017 року, що також відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, факти, якими обґрунтований позов, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення боргу в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду, що складає 346190,00 грн.

Суд приходить до висновку, що вказані вимоги ґрунтуються на вимогах закону та умовах Договору позики, а тому підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Як свідчать подані сторонами письмові заяви, вони фактично узгодили між собою питання про розстрочення виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову на дванадцять місяців, тобто по 28849,17 грн. щомісяця.

У зв'язку з цим суд вбачає за можливе вирішити питання про розстрочення виконання цього рішення в узгоджений сторонами спосіб.

Судові витрати у виді витрат на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 60, 61, 88, 213-215, 217 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за Договором безпроцентної позики від 14.11.2016 року, у розмірі 346190,00 грн. (триста сорок шість тисяч сто дев'яносто грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 3461,90 грн. (три тисячі чотириста шістдесят одна грн. 90 коп.).

Виконання цього рішення в частині стягнення заборгованості у розмірі 346190,00 грн. на розстрочити на дванадцять місяців, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, поклавши на ОСОБА_2 обов'язок сплачувати на користь ОСОБА_1 рівні платежі у розмірі 28894,17 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот дев'яносто чотири грн. 17 коп.) щомісяця.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв