АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1059/17 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Загорський О. О.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Першої Тернопільської нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 7 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину.

В обгрунтування вимог посилалась на те, що 10 травня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно. Вона звернулась до першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у зв'язку із пропуском строку на прийняття спадщини через інше зареєстроване її місце проживання. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 вересня 1968 року (з моменту фактичного одруження) по 10 травня 2014 року. Вважає, що оскільки вона усе своє життя проживала разом із чоловіком до моменту його смерті, тому є такою, що прийняла спадщину. Просила зобов'язати державного нотаріуса Першої Тернопільської нотаріальної контори ОСОБА_3 видати їй свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку усього спадкового майна, яке відкрилось після смерті ОСОБА_5

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 7 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину - задоволено.

Зобов'язано державного нотаріуса Першої Тернопільської нотаріальної контори ОСОБА_3 видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємцю першої черги за законом, на належну їй частку спадкового майна, яке відкрилося після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер 10 травня 2014 року.

Державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, вирішити питання про розподіл судових витрат. В обгрунтування вимог посилається на те, що суд порушив норми матеріального права та спадкові права спадкоємця ОСОБА_4 Зазначає, що ОСОБА_4 постійно проживав із спадкодавцем на час прийняття спадщини та був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, тому вважається таким, що прийняв спадщину за законом. ОСОБА_1 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 та є такою, що не прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5

Позивачка та її представник заперечили апеляційну скаргу, рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України(ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.09.1968 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії VІ-УР №417096, виданим будинком щастя м.Рівне

10 травня 2014 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на усе належне йому майно.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_1

3 березня 2016 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №178/2016 за заявою сина померлого ОСОБА_4 про видачу свідоцтва про право власності на спадщину по закону як такого,що прийняв спадщину у відповідності п.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В нотконтору ОСОБА_4 надав довідку ДПДружба -сервіс-житло 2№32 від 28 жовтня 2014 року згідно якої він перебував на реєстраційному обліку по місцю проживання та реєстрації спадкодавця ОСОБА_4 С.Д. м.Тернопіль вул.Карпенка13 кв.80.

ОСОБА_1 18 березня 2016 року та повторно 26 травня 2016 року звернулась до першої Тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_5

21 липня 2016 року листом за підписом завідувача Першої Тернопільської державної нотаріальної контори за №2655/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Із листа Першої Тернопільської державної нотаріальної контори вбачається, що підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва слугувало те, що із матеріалів спадкової справи підтверджується факт реєстрації та факт самого проживання спадкодавця ОСОБА_5 в м.Тернополі по вул.Карпенка,13/80, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2016 року про встановлення факту проживання однією сім'єю разом із спадкодавцем не може бути прийняте до уваги як підстава для того, щоб вважати позивача такою, що прийняла спадщину та не може змінювати документ, який підтверджує реєстрацію місця проживання особи, що є необхідним та обов'язковим для доведеності факту проживання із спадкодавцем за його місцем проживання на час його смерті.

Як вбачається із довідки виданої приватним малим підприємством «Вал» від 25 січня 2016 року № 3388, ОСОБА_1, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5, який не був зареєстрований за даною адресою, але проживав до дня смерті 10 травня 2014 року.

Розглянувши спір по суті, суд не звернув уваги на те, що фактично спір виник між спадкоємцями першої черги, а тому відповідачем за цим позовом повинен бути спадкоємець ОСОБА_4, який подав заяву про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги. Однак відповідачем у зазначеній справі є державна нотаріальна контора, а ОСОБА_4 до якого фактично предявлено вимогу щодо спадкового майна має статус третьої особи. Отже, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 33 ЦПК та у передбаченому ним порядку, не залучив останнього до участі у справі як відповідача, вирішивши питання про його права і обовязки в спірних правовідносинах, не дивлячись на його участь у справі як третьої особи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про відмову в задоволенні вимог позивача з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 7 червня 2017 року задовільнити .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 7 червня 2017 року скасувати постановити нове рішення яким позов ОСОБА_1 до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в особі нотаріуса ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Г.М. Шевчук

Судді : О.О. Загорський

ОСОБА_6