№ 2-195/17
№ 760/938/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Яковенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Позивач при зверненні до суду мотивувала свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача, ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 в житлово-будівельному кооперативі «Молодіжний». Зазначена квартира двокімнатна, ізольована, складається із окремих кімнат, кухні, коридору, туалету, ванної кімнати, балкону.

Спадкоємцями першої черги по закону на спадкове майно є позивач та другий чоловік матері, відповідач по справі, ОСОБА_2

29.04.2009 р. мати зникла з дому. 05.06.2009 р. її було поховано на Північному кладовищі за рахунок держави як невпізнане тіло.

10.06.2012р. після впізнання, згідно протоколу від 31 жовтня 2011р. проведеного відповідно до акту СМЕ №384 на підставі листа в.о. начальника Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 09.08.2011р. у період з 03 по 07 жовтня 2011р.

Позивач зазначала, що в процесі розгляду вищезазначеної справи їй стало відомо про існування заповіту, складеного 21 липня 2008р. (за 10 місяців до зникнення), яким мати, ОСОБА_4 заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1 відповідачу по справі та його сину.

Зазначений заповіт викликає сумніви у позивача, вона вважає, що в момент складання заповіту мати не усвідомлювала своїх дій та не могла ними керувати, так як в поведінці та діях ОСОБА_4, починаючи з 2007 року прослідковувалась генна спадковість, яка призвела до зниження інтелекту та зміни особистості ОСОБА_4

В зв'язку із зазначеним позивач просила суд визнати заповіт, складений ОСОБА_4 та посвідчений 21 липня 2008 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної конторі, зареєстрований в реєстрі за №5-1314, недійсним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав зазначених у позові та просила суд про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував вважаючи вимоги поданого позову не обґрунтованими та не доведеними, просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача, ОСОБА_4 (том 1 а.с. 8).

Вбачається, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 в житлово-будівельному кооперативі «Молодіжний». Зазначена квартира двокімнатна, ізольована, складається із окремих кімнат, кухні, коридору, туалету, ванної кімнати, балкону.

Так, спадкоємцями першої черги по закону на спадкове майно є позивач та другий чоловік матері, відповідач по справі, ОСОБА_2

Вбачається, що 29.04.2009 р. ОСОБА_4 зникла з дому.

05.06.2009 р. ОСОБА_4 було поховано на Північному кладовищі за рахунок держави як невпізнане тіло.

Позивач при зверненні до суду зазначала, що їй випадково стало відомо про існування заповіту, складеного 21 липня 2008р. (за 10 місяців до зникнення), відповідно до якого, ОСОБА_4 заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1 відповідачу по справі та його сину.

Зазначений заповіт викликає сумніви у позивача, вона вважає, що в момент складання заповіту мати не усвідомлювала своїх дій та не могла ними керувати, так як в поведінці та діях ОСОБА_4, починаючи з 2007 року прослідковувалась генна спадковість, яка призвела до зниження інтелекту та зміни особистості ОСОБА_4, в зв'язку з чим просила суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним заповіту від 21 липня 2008 р., який був складений її покійною матір'ю, ОСОБА_4 на користь чоловіка, ОСОБА_2 та його сина. Позивач вважає, що вказаний заповіт є недійсним, в зв'язку з тим, що вона з матір'ю, а останнім часом і з бабусею проживали в спірній квартирі, двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 до 1984р. У 1984р. матір зареєструвала шлюб зі ОСОБА_2, який належну йому двокімнатну квартиру, розташовану на Повітрофлотському проспекті в м.Києві залишив своїм синам, а сам переїхав до матері, бабуся на той час була майже сліпою, із хворою психікою людиною, яка заважала ОСОБА_2 Тому між ними виникали часті сварки, які довели бабусю до наміру самогубства. Після спроби викинутися з вікна 5-го поверху бабусю помістили в лікарню ім.Павлова в м.Києві. Звідки ОСОБА_2 зібрав всі документи та потім відправив бабусю в Святошинський психоневрологічний інтернат, розташований в АДРЕСА_5. Як тільки звільнилася кімната, де проживала бабуся ОСОБА_2 зайняв її та почав проживати окремо від матері позивача, ОСОБА_4, яка займала іншу ізольовану кімнату. З зазначеного часу відносини між донькою та матір'ю почалися погіршуватися. У квартирі матері останній раз бачили її в день народження, 25.12.2005р. Привітати її прийшла з двома своїми синами, 1982 та 1984р.н., але ні доньку ні її синів до кімнати не запросили. Поспілкувавшись у кухні з матір'ю зрозуміла, що на неї дуже сильно впливає ОСОБА_2 та його сини. Як могла намагалася довести матері свою прихильність та бажання допомогти в скрутному становищі. Здалося, що вона повірила їй, намагалася переконати в тому, що вірить доньці, дуже любить старшого сина і вболіває за долю сім'ї доньки. Але невдовзі, після дня народження матері, вже в січні 2006р. їй зателефонував ОСОБА_2 та вимагав, щоб більше не приходила до їх помешкання та гонців, тобто синів не присилала. У цей же період квартира була приватизована та зареєстрована в БТІ на ім'я ОСОБА_4 У листопаді-грудні 2008р. після складання оскаржувального заповіту зателефонував ОСОБА_2 і запропонував налагодити відносини з матір'ю. Намагалася це зробити, але безрезультатно. Під час зустрічі з матір'ю помітила її неадекватність, «відключення» під час розмови, агресивність, незрозумілу підозру у відношенні до доньки та її дітей, замкнутість, неохайність та безпорадність. Зазначене схвилювало доньку, насторожило. Попрохала сусідку з квартири поряд, ОСОБА_5 повідомляти про поведінку та стан здоров'я матері. 06.05.2009р. ОСОБА_5 зателефонувала доньці та повідомила, що матері вже тиждень немає вдома, а ОСОБА_2 повідомити про це відмовився, мотивуючи тим, що в них з матір'ю були погані стосунки. 09.05.2009р. вже дві сусідки матері з квартири №82 та №83 наполегливо вимагали від ОСОБА_2 повідомити про зникнення матері. Лише 11.05.2009р. ОСОБА_2 зателефонував доньці та повідомив, що мати пропала та зобов'язався зайнятися пошуками. Позивач зазначала, що на наступний день вона прийшла в Солом'янский РУ ГУ МВС в м.Києві з наміром повідомити про зникнення матері. Оперативний робітник, з яким спілкувалася був вкрай здивований появою, пояснивши це тим, що ОСОБА_2 в своїй заяві про зникнення матері зазначив, що родичів та знайомих у матері немає. Коли позивач намагалася з'ясувати у ОСОБА_2 про невідповідність його повідомлення дійсності та причини неповідомлення її про трагедію, останній пояснив, що не повідомив тому, що погано почував себе. Щодо зникнення матері ОСОБА_2 повідомив, що 29.04.2009р. в неділю мати пішла в інститут стоматології, якій знаходиться по вул. Зоологічній в м.Києві, в неї начебто зламався «міст». Повернувшись ввечері з дачі в Боярці, не дочекавшись її, звернувся з заявою в міліцію. ОСОБА_2 був пред'явлений для впізнання труп матері вже 05.05.2009р. але ОСОБА_2 в ньому матір не впізнав. Коли показали фото від 05.05.2009 р. позивач впізнала в ньому свою матір, чому не впізнав ОСОБА_2 невідомо. Також позивачу був пред'явлений для впізнання труп тільки 13.05.2009 р., який зберігався влітку без холодильника, тому впізнати в ньому матір було неможливо. З моменту зникнення матері позивач впевнена, що сім'я ОСОБА_2 «допомогла матері піти з життя».

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в своїх поясненнях, які надавав Солом'янському РУ ГУ МВС в м. Києві зазначав, що останні 10 років його дружина страждала епілепсією, і під час нападів вказаної хвороби його дружина не усвідомлювала свої дії. Також ОСОБА_2 пояснював, що взимку його дружина після сімейної сварки висловила намір вчинити в теплу погоду суїцид.

Позивач вважає, що починаючи з 2007 р. у матері, ОСОБА_4 прослідковувалася генна спадковість, оскільки її матір ОСОБА_6 страждала на психічне захворювання та перебувала на лікуванні в психоневрологічній лікарні ім. Павлова, а також те, що її онук (син позивача, також страждає на психічне захворювання та знаходиться на лікуванні в психіатричній лікарні). Вважає, що на момент складання заповіту матір, ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Так, в матеріалах справи наявна ксерокопія заповіту від 14 березня 2006 р., який був складений в 10 год. 3- хв., з якого вбачається, що ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповідає своєму чоловіку, ОСОБА_2 Особисто написано «цей заповіт прочитано мною, ОСОБА_4 вголос та підписано особисто». Заповіт посвідчений державним нотаріусом №9 Київської нотаріальної контори, Тищенко А.В. особисто вказано «цей заповіт прочитано мною, ОСОБА_4 вголос та підписано особисто», дієздатність заповідача перевірено (том 1, а.с. 32).

Також, в матеріалах справи наявне свідоцтво про смерть ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 8, том 1).

Окрім того, наявна ксерокопія заповіту від 21 липня 2008р., складеного в 15год.30хв. ОСОБА_4, відповідно до якого вбачається, що належну їй на праві власності квартиру по АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях. Особисто ОСОБА_4 написано «цей заповіт прочитаний мною, ОСОБА_4 вголос та підписаний особисто». Заповіт посвідчений державним нотаріусом, Пічевською Н.В. в №9 Київській державній нотаріальній конторі. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем, гр. ОСОБА_4 і власноручно підписаний нею в присутності нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено (том. 1 а.с. 10).

В процесі розгляду справи, відповідачем ОСОБА_2 були надані до суду письмові заперечення, відповідно до яких вбачається, що з 08 грудня 1984 р. від часу трагічної загибелі ОСОБА_4 04 травня 2009р. перебував з нею в шлюбі, проживав разом у АДРЕСА_1. Вищевказана квартира належала на праві приватної власності покійній дружині, ОСОБА_4 Спільних дітей з покійною ОСОБА_4 не було, а від першого шлюбу в неї була донька, ОСОБА_1 (позивач). З часу реєстрації шлюбу ОСОБА_4, 1984р. позивач не приймала участі в утримані квартири АДРЕСА_1, та майже не спілкувалася з померлою. А саме окремо з 1980р. проживала за адресою: АДРЕСА_6. Фактично ОСОБА_4 не спілкувалася зі своєю донькою, оскільки в неї не склалося з останньою стосунки через належну покійній на праві власності квартири по пр. Перемоги в м.Києві. Позивач постійно вимагала від ОСОБА_4 переоформити право власності на 1/2 вищевказаної квартири на неї. Постійно намагався примирити ОСОБА_4 та позивача, але всі спроби закінчувалися нічим. За своє життя покійна ОСОБА_4 жодними психічними розладами, або іншими хворобами, які впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не страждала. 14 березня 2006р. ОСОБА_4 склала перший заповіт відповідно до тексту якого на випадок своєї смерті належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла своєму чоловікові ОСОБА_2 У зв'язку з різким погіршенням його здоров'я на початку 2008р. ОСОБА_4 повідомила, що має намір змінити заповіт та 21 липня 2008р. склала новий заповіт, відповідно до тексту якого на випадок своєї смерті належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла своєму чоловіку ОСОБА_2 та сину чоловіка, ОСОБА_3 в рівних долях. Як в першому так і в другому випадках при складанні заповітів ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати.

Так, в матеріалах справи містяться матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.Києві (том 1 а.с. 62-63). З даної постанови від 20 червня 2012 р. вбачається, що 29.04.2009р. гр. ОСОБА_2 приблизно о 08год. пішов з дому у власних справах, а його дружина залишилася в квартирі. Остання повідомила, що в 10.30 вона піде в стоматологічну поліклініку. Приблизно в 14год. ОСОБА_2 повернувся додому, але його дружини вдома не було і в подальшому вона додому не повернулася, місця перебування свого не повідомила. Як пояснив ОСОБА_2, що останні 10 років його дружина страждає на епілепсію, і під час випадків нападів вказаної хвороби його дружина не контролює свої дії. Також ОСОБА_2 у своєму поясненні казав, що взимку 2009р. його дружина після сімейної сварки висловила намір вчинити в теплу пору року суїцид. Крім того було встановлено, що 05.05.2009р. в м.Києві в парковій зоні гідропарку Дніпровського р-ну без ознак насильницької смерті був знайдений труп жінки. Для впізнання було викликано її доньку, ОСОБА_1, 1961р.н., яка пояснила, що ОСОБА_4 являється її матір'ю та під час перегляду відео по захороненню невпізнаного трупу свою матір не впізнала. 09.08.2011р. було винесено заключення СМЕ, в якому йдеться про те, що можливість біологічного материнства невідомої жінки по відношенню до ОСОБА_1 становить 99.9 %, це свідчить про те, що знайдений труп, який було виявлено 05.05.2009р. в м.Києві в парковій зоні гідропарку належить ОСОБА_4, 1936 р.н.

Як вбачається з матеріалів оперативно-розшукової справи №09-1987 по факту розшуку гр. ОСОБА_4 (а.с. 87, том 1) надано пояснення її чоловіка, ОСОБА_2, в якому він пояснив, що його дружина, ОСОБА_4 останні 10 років страждає епілепсією в неї періодично бувають короткочасні напади, під час яких вона не усвідомлює свої дії, поводить себе неадекватно. Повернувшись додому 29.04.2009р. в 14год. не виявив своєї дружини вдома, почекавши її до 20год. почав дзвонити та розшукувати її, викликав поліцію. Бувало раніше, що дружина поверталася додому ввечері, але не пізніше 19год., де зараз знаходиться дружина, не знає. Близьких родичів та знайомих у неї немає. Це записано було почерком слідчого, але особисто ОСОБА_2 написав «з моїх слів записано вірно», та особисто написав «хочу додати, що взимку, в один з днів, коли у дружини був поганий настрій, через побутові неурядиці вона повідомила, це все мені остогидло, коли буде тепло піду та втоплюся».

Згідно листа з поліклініки №1 Солом'янського р-ну від 04.04.2013р. за №362 адміністрація поліклініки №1 Солом'янського р-ну в м.Києві повідомляє, що амбулаторна картка ОСОБА_4 в реєстровій поліклініки №1 відсутня. Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 лікарями поліклініки №1 не видавалося (том 1, а.с. 123).

Відповідно до листа адміністрації ТМО «Психіатрія» в м.Києві від 11.08.2015р. за №2-01/800 вбачається, що адміністрація ТМО «Психіатрія» в м.Києві повідомляє, що згідно перевірки меддокументації архівних даних за 1995р.-2015р. ОСОБА_4, 1936р.н., яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 в лікарні не значиться, а також вона не перебувала на лікуванні в ТМО «Психіатрія» в м.Києві в №19 відділенні (том 2, а.с. 51, 52).

Як вбачається з медичної карти амбулаторного хворого з поліклініки за місцем проживання, АДРЕСА_1 з 08.01.1998р., ОСОБА_4 знаходилася на лікуванні в Міській клінічній лікарні №9 в м.Києві з приводу перелому чрезвертільного лівого стегна з незначним зміщенням, була накладена гіпсова пов'язка. У 2005р. поставлено діагноз «Остеохондроз хребта з больовим синдромом. Також наявний запис від 23.12.2008р. про те, що заповнена санаторно-курортна картка в Центрі медичної реабілітації на санаторно-курортне лікування в Пуща-Водиці з діагнозом «Розповсюджений остеохондроз», супутній діагноз «Ішемічна хвороба серця, хронічний холецистит, ремісія». У медичній документації наявна ксерокопія довідки виданою Центром медичної реабілітації та санаторного лікування в Пуща-Водиці про те, що ОСОБА_4 знаходилася на лікуванні по путівці в санаторії Пуща-Водиця строком з 31.12.2008р. по 20.01.2009р., діагноз «Розповсюджений остеохондроз хребта». В матеріалах справи наявна ксерокопія санаторно-курортної книжки №4739 на ОСОБА_4, з якої вбачається, що вона проходила курс лікування згідно путівки з 31.12 по 20.01.2009р. в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування Пуща-Водиця (том 1, а.с. 49-51).

В процесі розгляду справи, відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком померлої ОСОБА_4 надав суду пояснення та повідомив на запитання суду про те, що він давав пояснення під час оперативно-розшукових дій його дружини в 2009р. про те, що остання на протязі 10 років страждала епілепсією. Нащо ОСОБА_2 повідомив, що в ніч зникнення своєї дружини знаходився в шоковому стані, про що його допитували оперативні працівники не пам'ятає, тексту не читав, не міг розібрати почерк міліціонера, підписав не читаючи. Особисто написав, що взимку 2009р., після сварки дружина висловила побажання скоїти влітку суїцид це підтверджує. Також повідомив, що дружина якою-небудь психічною хворобою на протязі життя не страждала, страждала розповсюдженим остеохондрозом хребта, лікувалася в 2009р. в санаторії Міністерства оборони в Пуща-Водиці з вищевказаним діагнозом.

Ухвалою суду від 08. 11. 2016 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи (м. Київ, вул.. Фрунзе 103-А), на вирішення експертів було поставлено наступне питання: Яка оцінка психіатричного стану ОСОБА_4 в момент укладання заповіту від (14 березня 2006 року), та від (21 липня 2008 року), її здатність розуміти значення своїх дій або керувати ними в цей період?

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта КМЦСПЕ №897 від 24. 12. 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 на момент укладання заповітів від 14 березня 2006р. та від 21 липня 2008р. яким-небудь психічним розладом не страждала, за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (том 2 а.с. 117-120).

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні була допитана експерт ОСОБА_11, яка в судовому засіданні надала суду пояснення з приводу того на підставі чого експерти, які проводили судово-психіатричну експертизу у даній справі, дійшли до висновку про те, що ОСОБА_4 на момент укладання заповітів від 14 березня 2006р. та від 21 липня 2008р. яким-небудь психічним розладом не страждала, за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповітом, відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт, згідно із ч.1 ст. 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_4 на протязі життя на обліку у лікаря-психіатра не знаходилася, з якими-небудь скаргами на психічне нездоров'я за допомогою не зверталася.

Згідно медичної документації вбачається, що ОСОБА_4 спостерігалася лікарями поліклініки з 1998р. з приводу перелому лівого стегна. У 2005 р. встановлювався діагноз «Остеохондроз хребта з больовим синдромом». У грудні 2008р. оглядалася ЛКК для видачі путівки в Центр медичної реабілітації та санаторно-курортного лікування в Пуща-Водиці з приводу діагнозу «Розповсюджений остеохондроз», супутній діагноз «Ішемічна хвороба серця, хронічний холецистит, ремісія». У наступному знаходилася самостійно на санаторному лікуванні в Центрі медичної реабілітації в Пуща-Водиці з 31.12.2008р. по 20.01.2009р. з діагнозом «Розповсюджений остеохондроз хребта».

З листа адміністрації ТМО «Психіатрія» в м.Києві від 11.08.2015р. за №2:01/800 вбачається, що адміністрація ТМО «Психіатрія» в м.Києві повідомляє, що згідно перевірки меддокументації архівних даних за 1995р.- 2015р. ОСОБА_4, не перебувала на лікуванні в ТМО «Психіатрія» в м.Києві (том 2 а.с. 51-52).

В матеріалах справи наявні ксерокопії двох заповітів від 14 березня 2006р. та 21 липня 2008р. Заповіт від 14 березня 2006р. був складений в 10 год. 30 хв., з якого вбачається, що ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла своєму чоловіку, ОСОБА_2 Особисто ОСОБА_4 написано чітким почерком «цей заповіт прочитано мною вголос та підписано особисто», дієздатність заповідача було перевірено (том 1, а.с.32). Також в матеріалах справи наявна ксерокопія заповіту від 21 липня 2008р., складеного 15год.30хв. ОСОБА_4, з якого вбачається, що належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних долях. Особисто ОСОБА_4 написано «цей заповіт прочитаний мною, ОСОБА_4 вголос та підписаний особисто».

В матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_2 в судовому засіданні 28.05.2015 р., з яких вбачається, що після зникнення дружини в 2009 р. він давав пояснення під час оперативно-розшукових дій про те, що остання начебто, останні 10 років страждала епілепсією. Дані пояснення не відповідають дійсності. ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що знаходився на той час в шоковому стані, про що його допитував оперативний працівник не пам'ятає, тексту пояснення не читав. Особисто тоді написав, що взимку 2009р. після сварки дружина висловила побажання скоїти влітку суїцид. Повідомив, що дружина на протязі життя якою-небудь психічною хворобою не страждала, виявляла ознаки Розповсюдженого остеохондрозу хребта, з приводу чого в 2009 р. лікувалася в санаторії Міністерства оборони в Пуща-Водиці.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб які беруть участь у справі, виникає спір.

В силу положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином аналізуючи матеріали цивільної справи, медичну документацію, зважаючи на Висновок судово-психіатричного експерта КМЦСПЕ №897 від 24. 12. 2016 року, приходжу до висновку що на час складання заповітів 14 березня 2006р. та 21 липня 2008р. ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки не були доведені належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 203, 225, 1233, 1234, 1247, 1257 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: