Провадження № 2/161/290/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення осіб, які проживають без правових підстав, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про виселення осіб, які проживають без правових підстав.

Свої вимоги мотивує тим, що вона та ОСОБА_5 є замовниками будівництва житлового будинку за адресою м. Луцьк, вул. Потепова, 10а. Відповідач ОСОБА_4 без набуття права власності вселилася у квартиру АДРЕСА_1 а в м. Луцьку. Для оформлення права власності на дану квартиру відповідачу необхідно оформити документи згідно постанови Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року, а тому просить суд виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

В силу ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 та МП «Турія» як суб'єкти інвестиційної діяльності (відповідно інвестор та забудовник) в розумінні Закону України «Про інвестиційну діяльність» уклали між собою і виконали договір про пайову участь у будівництві, в результаті чого інвестор стала власником двокімнатної квартири № 5 у спорудженому забудовником будинку по вул. Потапова, 10а в м. Луцьку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

ОСОБА_6 набула у власність спірну квартиру на підставах, не заборонених законом, а саме - на підставі договору про пайову участь у будівництві, укладеному згідно з вищенаведеними вимогами Закону України «Про інвестиційну діяльність». Це право власності набуте нею правомірно, оскільки інше прямо не випливає із закону і незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

02 листопада 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір № 1 відступлення права вимоги нерухомого майна, за яким ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 своє право вимоги на отримання у власність двокімнатної квартири загальною площею 66,52 кв. м. під № 5 в 7-квартирному житловому будинку в вул. Потапова, 10а, яке належить ОСОБА_6 згідно з договором про пайову участь у будівництві № 3/1 від 24 вересня 2003 року.

В цей же день ними було підписано акт приймання передачі права вимоги нерухомого майна, за яким ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_4 прийняла право вимоги і вказану квартиру в натурі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 липня 2017 року за ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру № 5 загальною площею 68,9 кв.м. по вул. Потапова, 20а в м. Луцьку. Ухвалою апеляційного суду від 22 вересня 2017 року рішення Луцького міськрайонного суду залишено без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Згідно положень ст.41 Конституції України визначено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право мирно володіти своїм майном та неможливість позбавлення особи свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права закріплене у статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки судом за ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру № 5 загальною площею 68,9 кв.м. по вул. Потапова, 20а в м. Луцьку, позивачем в судовому засіданні не доведено порушення відповідачем її прав щодо спірної квартири, а невизнання права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна з боку замовника будівництва ОСОБА_3 не ґрунтується на вимогах закону, то суд приходить до висновку, що підстав для виселення ОСОБА_4 з даного житлового приміщення передбачених діючим законодавством немає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 319, 383, 391 Цивільного кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_4 з квартири № 5 загальною площею 68,9 кв.м. по вул. Потапова, 20а в м. Луцьку - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська