У х в а л а

іменем україни

9 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гулька Б.І., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 23 215,81 доларів США зі сплатою 10,08% річних з кінцевим терміном повернення 12 березня 2010 року.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 6 серпня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 37 742,96 доларів США, яку банк просить стягнути.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 15 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 23 215,81 доларів США зі сплатою 10,8% річних з кінцевим терміном повернення 12 березня 2010 року.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 6 серпня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 37 742,96 доларів США, яка складається з: 6 238,49 доларів США - заборгованості за кредитом, 8 756,11 доларів США - заборгованості за відсотками, 14,18 доларів США - заборгованості за комісією та 22 734,18 доларів США - пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Заперечуючи проти позову, відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами існують договірні зобов'язання, які відповідач належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, однак позивач, звертаючись до суду з позовом, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Встановивши, що зобов'язання остаточно мало бути виконано 12 березня 2010 року, останній платіж відповідачем здійснено 15 вересня 2011 року, а позов подано 3 вересня 2015 року, суд першої інстанції правильно відмовив у позові, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ними встановлені, і ґрунтуються на законі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Списання у автоматичному режимі працівниками банку з іншого карткового рахунку відповідача частини заборгованості у погашення кредиту суди попередніх інстанцій підставно не вважали дією відповідача, що свідчить про визнання ним боргу, і тому не перериває перебіг позовної давності.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року та ухвала апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

РішенняКоростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Б.І.Гулько А.В.Маляренко