АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2017/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Міщенко К. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівГончар Н. І., Храпка В. Д.
при секретаріЧуйко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», Банк) до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитом, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що у останнього виникла заборгованість за кредитним договором №CST0SE00000065 від 15.09.2006 року. Станом на 17.01.2017 року вона складала 20 291 грн. 24 коп., куди входила : заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 3 835 грн. 46 коп., 381 грн. 07 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом та 16 074 грн. 71 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У зв'язку з несплатою відповідачем вказаної заборгованості Банк просив стягнути з нього на свою користь 20 291 грн. 24 коп.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, у справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

При цьому, апелянт посилається на переривання строку позовної давності у зв'язку з списанням Банком коштів від 17.12.2013 року та 04.12.2016 року. Тому позовну заяву подано в межах строку позовної давності.

Заслухавши представника Банку, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що Банк пропустив строк позовної давності, про що заявляв відповідач.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Судом встановлено, що між сторонами укладений договір кредиту №CST0SE00000065 від 15.09.2006 року, за умовами якого позичальник отримав 6 000 грн. на ремонт житла зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитні кошти надані строком до 16.09.2009 року.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 17.01.2017 року, заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором становить суму 20 291 грн. 24 коп., яка складається з наступного: 381 грн. 07 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3835 грн. 46 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 16074 грн. 71 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Як вбачається з розрахунку, заборгованість ОСОБА_6 за тілом кредиту відсутня.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 17 вересня 2009 року погасив повністю тіло кредиту і до січня 2017 року Банк до нього будь-яких претензій не заявляв.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

ОСОБА_6 заявив про застосування позовної давності.

Дослідивши всі обставини справи, колегія суддів вважає, що позивач пропустив строк позовної давності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про переривання згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України цього строку відповідними платежами з рахунку відповідача, то колегія суддів враховує наступне.

При подачі позовної заяви банком наданий розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що ОСОБА_6 дійсно погасив тіло кредиту 17 вересня 2009 року. З цього ж розрахунку видно, що 29.08.2011 року відповідач здійснив платіж в розмірі 04 копійки.

Разом з тим у розрахунку, наданому Банком під час перегляду заочного рішення вже вказано, що 29.08.2011 року відповідач здійснив платіж в розмірі 1 820 грн. 00 коп. Потім за твердженням позивача такі платежі були здійснені 17.12.2013 року та 04.12.2016 року відповідно на суми 7 грн. 84 коп. та 495 грн. 51 коп.

Колегія суддів ставиться критично до вказаних в розрахунку проплатах відповідача, який стверджує, що їх не здійснював.

Крім того переривання строку позовної давності на підставі наданих лише Банком розрахунку без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу особисто відповідачем не є підставою для переривання строку позовної давності.

Така позиція колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладену у справі № 6-1457 цс16 від 09 листопада 2016 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи розмір взятого відповідачем кредиту, відсутність дій банку щодо вжиття заходів для своєчасного погашення кредиту, приходить до висновку про недоведеність факту переривання позовної давності.

Тому колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування бо зміни цілком обґрунтованого та справедливого рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :