АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/1873/17 Головуючий суддя І інстанції Нечипоренко І. М.
Провадження № 22-ц/790/5723/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що з метою отримання статусу особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС він звернувся за правовою допомогою до ФОП ОСОБА_2, з яким 05.07.2014 року було підписано договір про надання юридичних послуг. Згідно умов договору відповідач зобов'язаний своєчасно та якісно надавати послуги замовнику. Загальна сума плати - 4000,00 грн., вартість необхідних витрат - 2000,00грн, передплата за договором склала 1000,00грн. На виконання умов договору ним 05.07.2014 було оплачено 2000,00 грн. Відповідач переконував, що договір буде виконаний до 01.01.2015 року, проте, 30.03.2015 року він знову на вимогу відповідача оплатив йому 1000,00 грн, після чого відповідач почав ігнорувати його телефонні дзвінки та особисті звернення. До теперішнього часу умови договору не виконані, тому позивач вважає, що йому завдано матеріальних та моральних збитків, які виразилися у душевних стражданнях, втрати спокою, відчуття ошуканості. Позивач просив стягнути з відповідача 3500 грн., сплачених по договору та моральну шкоду у сумі 15000 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Обгрунтовуючи апеляційну скрагу ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що гроші на виконання умов договору отримав ОСОБА_3 та віддав відповідачу. Зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_3 Звертає увагу на те, що суд першої інстанції вважав встановленим факт виконання умов договору відповідачем, між тим ці обставини залишились не доведеними, судом не встановлено, чи припинено зобов*язання за договором, укладеним між сторонами. Вказує, що суд першої інстанції порушив ст. 1, 27, 60, 211, 213 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з ч. 1ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Проте, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 11 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2014 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір, згідно п.1.1. якого ОСОБА_2 зобов'язується надати ОСОБА_1 визначені договором юридичні послуги щодо захисту та представництва інтересів останнього в будь-яких органах державної влади з питання пошуку документів підтверджуючих наслідки аварії на ЧАЕС, а останній зобов'язується оплатити такі послуги.

Відповідно до п.5.1 загальна сума оплати за даним договором складає 4000,00 грн., яка складається із витрат, необхідних для надання юридичних послуг - 2000,00 грн., передплата за даним договором складає 1000,00 грн., кінцева оплата у договорі не зазначена. Відповідно до п.6.1 Замовник здійснює оплату за цим Договором в готівковій формі.

На примірнику зазначеного договору, наданого позивачем, міститься напис датований 09.07.2014 року із зазначенням про отримання 2000,00 грн. і підпис особи, яка отримала кошти без зазначення прізвища, імені та по-батькові та напис, датований 30.03.2015 року про отримання згідно договору 1500,00 грн. підписаний від імені ОСОБА_3

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути грошові кошти за договором у сумі 3500 грн., а також моральну шкоду у сумі 15 000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що кошти за договором, як 09.07.2014 року, так і 30.03.2015 року отримав не відповідач ОСОБА_2, а ОСОБА_3, про що останній вчинив написи на договорі та передав кошти відповідачу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3, який за твердженням позивача отримав кошти на виконання договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не є відповідачем у цій справі, на виклик до суду апеляційної інстанції для допиту його у якості свідка не з*явився.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що отримуючи грошові кошти від ОСОБА_1 ОСОБА_3 діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 та передав грошові кошти останньому. Відповідач зазначені обставини не визнає.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення 3500 грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положення статті 1167 ЦК України про стягнення моральної шкоди, яка регулює правила деліктної відповідальності, не можуть застосовуватись до виниклих правовідносин, оскільки між сторонами існують договірні зобов'язання.

При укладенні договору про надання платних юридичних послуг сторони не передбачили таку відповідальність. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, спричиненої невиконанням договору.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач спричинив моральну шкоду позивачу іншими протиправними діями чи бездіяльністю суду не надано.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

Р.М. Піддубний