Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2017 Справа №607/11538/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Зубко О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори, про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 листопада 2003 року помер її батько ОСОБА_3. 26 січня 2017 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно житловий будинок №7 по вул. Лугова, с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області. Заповітом від 12 листопада 2014 померла заповіла усе своє майно позивачу, однак 09 серпня 2017 року після звернення до нотконтори для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок №7 по вул. Лугова, с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області після смерті батька ОСОБА_3, померлого 12 листопада 2003 року, а також після смерті матері ОСОБА_4, померлої 26 січня 2017 року.

Позивач у судове засідання не зявилася, проте подала заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із свідоцтва про одруження серії VІІ-УР №310002 від 23 лютого 1965 року, виданого ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, у звязку з чим остання змінила прізвище на «Урдяник».

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АГ №1353532 від 12 березня 1970 року, виданого ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД №429090 від 20 травня 1989 року, виданого Тернопільським відділом ЗАГСу міськвиконкому, 20 травня 1989 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8, у звязку з чим остання змінила прізвище на «Кухар».

Як слідує із свідоцтва про смерть серії І-ИД №172052 від 13 листопада 2003 року, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, 12 листопада 2003 року помер ОСОБА_3.

Відповідно до заповіту, посвідченого 20 листопада 2014 року секретарем Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона згідно з законом буде мати право, заповіла ОСОБА_1.

26 січня 2017 року ОСОБА_4 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ИД №218581 від 27 січня 2017 року, видане ОСОБА_2 сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно довідки №1211 від 06 вересня 2017 року, виданої ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться в с. Почапинці Тернопільського району по вул. Лугова №7, рахується за ОСОБА_4, станом на 01.07.1990 року колгоспний двір, членами якого були: голова двору ОСОБА_4, чоловік ОСОБА_3, дочка ОСОБА_1, онука ОСОБА_9.

Як слідує із інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №783 від 31 липня 2017 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 31 липня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння №7 по вул. лугова в с. Почапинці рахується за ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_10.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року до правовідносин, що виникли раніше 15 квітня 1991 року, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.2 ст.123 ЦК УРСР (1963 року), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Отже, домоволодіння по вул. Лугова, 7 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області належало вищезазначеним чотирьом членам колгоспного двору в рівних долях на праві спільної сумісної власності, тобто по ? частці кожному.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружися, який його пережив, та батьки.

09 серпня 2017 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори винесено постанову за вих. №2023/02-14 про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 12 листопада 2003 року, та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 26 січня 2017 року, з тих підстав, що не проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3, померлого 12 листопада 2003 року, відкрилась спадщина на спадкове майно - ? частку житлового будинку №7 по вул. Лугова, с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області. Таким чином, спадкоємці першої черги після померлого - ОСОБА_4, як дружина померлого, та ОСОБА_1, як дочка померлого, успадкували по 1/8 частці кожна вказаного житлового будинку.

Матері позивача ОСОБА_4 належали власна 1/4 частка будинку та успадкована після смерті чоловіка ОСОБА_3 1/8 частка, а разом 3/8 частки.

Згідно ст.392 ЦК України власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи вище наведені обставини, з огляду на той факт, що житловий будинок по вул. Лугова, 7 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області являється колгоспним двором, тому суд вважає, що позов слід задоволити частково, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Лугова, 7 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, в прядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 12 листопада 2003 року, та право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Лугова, 7 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, в прядку спадкування за заповітом смерті матері ОСОБА_4, померлої 26 січня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 217, 223 Цивільного процесуального кодексу; ч.1 ст.1218, ч.1 ст.1261, ст.1226, ст.1268, ст.1273 ЦК України, суд, -

Вирішив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Лугова, 7 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, в прядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 12 листопада 2003 року, та право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Лугова, 7 в с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, в прядку спадкування за заповітом смерті матері ОСОБА_4, померлої 26 січня 2017 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Копію рішення надіслати особам, які брали участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_11