УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Старокостянтинівська міська рада, ОСОБА_6, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старокостинтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що по листопад 2013 року вона разом із своїми батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проживала і вела спільне господарство в будинку АДРЕСА_2. Після смерті матері (ІНФОРМАЦІЯ_1) вона не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки вважала, що прийняла спадщину автоматично у частці матері в спільній сумісній власності подружжя. Позивач вказувала, що протягом 2008-2013 роківсамостійно вела господарство у спірному будинку, обробляла город, за власні кошти проводила ремонт будинку та оплачувала комунальні послуги, також поховання матері провела за власний рахунок. У зв'язку із укладенням іпотечного договору в 2007 році вона разом із дитиною виписалася із спірного будинку та прописалася у квартирі АДРЕСА_1. Її батько ОСОБА_4 не утримував будинок, не оплачував комунальні послуги та в спірному будинку не проживав.

Як зазначає ОСОБА_4 спірний будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,195 га належали її батькам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнення позовних вимог, просила суд встановити факт постійного її проживання разом зі своєю матір'ю ОСОБА_7 до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2; визнати, що частка померлої ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності майна подружжя становила Ѕ частини та визнати за нею право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними прибудовами АДРЕСА_2 та на Ѕ частиниземельної ділянки, загальною площею 0,195 га за тією ж адресою.

Рішенням Старокостинтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що з 22 січня 1977року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 2 вересня 1988 рокуОСОБА_5придбав будинковолодіння АДРЕСА_2.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 у 1997 році ОСОБА_5 булаприватизована земельна ділянка площею 0,195 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_2 Хмельницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Позивач ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_2 та Ѕ частини земельної ділянки площею 0,195 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за зазначеною адресою.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що на день відкриття спадщини вона проживала разом із своїми батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_2, вела спільне господарство, тому в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона є такою, що фактично прийняла спадшину після смерті матері.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року у справі № 683/297/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Старокостянтинівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини встановлено, що ОСОБА_4 на день відкриття спадщини проживала окремо від спадкодавця і відповідач ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. (т. 1 а. с. 197-199).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позивач не довела факту прийняття нею спадщини після смерті матері у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини після смерті матері постійно не проживала разом із спадкодавцем, що було встановлено рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року у справі № 683/297/13-ц, яке набрало законної сили. У зв'язку із недоведеністю факту постійного проживання із спадкодавцем інші позовні вимоги є безпідставними.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Старокостинтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М.Завгородня

Т.О. Писана