Справа № 456/1547/17
Провадження № 2/456/1291/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого: судді Шрамка Р. Т.

з участю секретаря: Панилик О.В.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Стрию справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідача органу опіки та піклування Стрийської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, 12.04.1993р. народження відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, 01.07.2013р. народження. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі ОСОБА_3, її колишній чоловік, шлюб з яким було розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду 19 листопада 2014 року. Від спільного проживання з чоловіком в них народився син ОСОБА_4, 01.07.2013р. народження. Після розлучення син залишився проживати з позивачем. Малолітня дитина перебуває повністю на матеріальному утриманні позивача. Відповідач зобовязаний сплачувати на утримання дитини аліменти, але він ухиляється від їх сплати, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по сплаті аліментів відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області від 22.05.2017 року. Відповідач не виконує своїх батьківських обовязків, які передбачені законом та моральними засадами суспільства. Не спілкується з дитиною, не приймає жодної участі у його вихованні, не відвідує його, життям та здоровям дитини не цікавиться. Органом опіки та піклування Стрийської райдержадміністрації надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, який затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації №13.05.2017р. №375.

Позивач ОСОБА_2, в судове засідання не зявилась, однак подала до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи проводити за її відсутності та позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації в судове засідання не зявилась, однак подала до суду заяву згідно якої позов підтримала.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, про позбавлення його батьківських прав, у звязку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні своєї дитини, не відвідує його, життям та здоровям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів.

За змістом розяснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обовязків.

Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони (ст.. 60 ЦПК України).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, з 29.12.2012 року по 2014 рік.

Згідно свідоцтва про народження виданого Станківською сільською радою Стрийського району Львівської області від 05.07.2013р. серії 1-СГ №369229 у ОСОБА_3, та ОСОБА_2, 01 липня 2013 року народився син ОСОБА_4.

Згідно довідки Стрийського МРВ ДВС ГУЮ у Львівській області від 22.05.2017р., заборгованість ОСОБА_3, по сплаті аліментів на утримання дитини, станом на 22.05.2017р., складає 16082,06.

Згідно висновку органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації від 13.05.2017р. за №375, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити гр..ОСОБА_3, батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, 01.07.2013р. народження, у звязку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні своєї дитини, не відвідує його, життям та здоровям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів.

Згідно довідки Дідушицької сільської ради від 18.05.2017р., №791, вбачається, що ОСОБА_4, зареєстрований та проживає із своєю матірю ОСОБА_2, в с. В.Дідушичі по вул.. Гошівська, 436 Стрийського району Львівської області.

Відповідно до вимог ст.. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_5 України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обовязок виховувати, ростити дитину; батьки зобовязані піклуватися про здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обовязків.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд розяснює, що відповідно до вимог ст.. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобовязаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_3, протягом тривалого часу злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує його матеріальне утримання, не бажає виконувати свої батьківські обовязки.

Аналізуючи вищенаведене, факти викладені в заяві, дослідивши матеріали справи та поведінку відповідача в суду не викликає сумніву, що ОСОБА_3, злісно ухиляється від своїх батьківських обовязків, не відвідує дитини, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальну допомогу, родинних стосунків із дитиною не підтримує, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, 01 липня 2013р. народження.

Керуючись ст.ст.10, 58-61, 154, 197, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст..ст.150, 164, 165, 166 СК України суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_3, 12 квітня 1993р. народження батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, 01 липня 2013р. народження

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5