У Х В А Л А

15 листопада 2017 року суддя Іллічівського районного суду м.Маріуполя Кузнецов Д.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення поворотної фінансової допомоги в сумі 480 906,75 грн.

Також позивачем 15 листопада 2017 року було повторно подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на все рухоме майно та нерухоме майно. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що без забезпечення позову існує реальний ризик його відчуження третім особам, що в подальшому унеможливить виконання остаточного судового рішення по справі.

Ознайомившись із вказаною заявою, вважаю, що в її задоволені слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За наведених положень ЦПК обовязковою умовою для забезпечення позову є та обставина, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести в подальшому до неможливості виконання рішення суду.

Також для забезпечення позову та накладення арешту на певне майно, яке може бути майновим забезпеченням виконання рішення суду, заявник має довести належними доказами наявність такого майна та його потенційну вартість для дотримання співмірності вжитого заходу із позовними вимогами.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У випадку із вимогами про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно фізичної особи-підприємця суд має переконатися, що кількість та вартість майна, на яке накладається арешт, є співмірним із розміром позовних вимог, а його арешт не призведе до зупинення господарської діяльності та невідворотних наслідків у ній.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Проте позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач взагалі є власником рухомого або нерухомого майна, не надано доказів його обсягу (кількості) та вартості, а також не надано доказів про ризик його відчуження відповідачем.

При цьому позивач або його адвокат не був позбавлений можливості в обґрунтування заявленого клопотання в досудовому порядку звернутися із адвокатським запитом про отримання від органів державної влади (Територіального сервісного центру - http://hsc.gov.ua/poslugi/nadannya-vityagu-z-yedinogo-derzhavnogo-reyestru-mvs) або з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доступ до яких забезпечено кожному громадянину через мережу Інтернет (https://kap.minjust.gov.ua/services), відомостей про наявність у відповідача на праві власності орієнтовного переліку та кількості рухомого та нерухомого майна.

Враховуючи вказані обставини справи та наведені положення закону, суд вважає необґрунтованою та недоведеною подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову у звязку із чим відмовляє в її задоволені.

Одночасно з цим, суд розяснює, що позивач не позбавлений права повторно на будь-якій стадії розгляду справи звернутися до суду із заявою про забезпечення позову при наявності для цього обґрунтованих підстав.

Керуючись ст.ст.151, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу може бути надана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд міста Маріуполя протягом 5 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_3