Справа № 445/1294/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/4606/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 1 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, з участю третьої особи: Червоненської сільської ради Золочівського району Львівської області, про визнання частково недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні спільним заїздом; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, з участю третьої особи: Червоненської сільської ради Золочівського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зобовязання до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7, ОСОБА_5 і ОСОБА_9 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на присадибну земельну ділянку розміром 0,2585 га за адресою: с. Червоне, Золочівського району Львівської області, вулиця І.Франка, 94, зареєстрованого за №22 та виданого ОСОБА_2, в частині приватизованої частини спільного заїзду довжиною 64 м, шириною 3,5 м, площею 224 кв.м; зобовязання відповідача усунути створювані позивачам перешкоди у користуванні спільним заїздом з вулиці ОСОБА_10 до належних позивачам будинковолодінь, надання вільного доступу до вказаного заїзду по всій його площі. В обґрунтувангня своїх позовних вимог посилаються на те, що заїзд до належних їм будинковолодінь здійснюється з вулиці ОСОБА_10, має довжину 79 м, ширину - 3,5 м, загальна площа - 276,5 кв.м. Він належить до земель загального користування. 3 липня 2015 року позивачам стало відомо про те, що 10 вересня 1996 року відповідач ОСОБА_2 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, до складу якої було включено частину вказаного заїзду, що є незаконним та порушує право позивачів на користування спільним заїздом. Просять задовольнити їх позов.

ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 JI.B. про усунення перешкод у здійсненні права користування належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,2585 га, яка знаходиться на вулиці І.Франка, 94 у с. Червоне, шляхом заборони ОСОБА_5, ОСОБА_8 користуватися вказаною земельною ділянкою в будь-який спосіб, в тому числі, для проходу та проїзду транспортними засобами з вулиці ОСОБА_10, а також шляхом зобовязання ОСОБА_5 за власний рахунок у семиденний строк з моменту набрання чинності рішення суду знести залізобетонну споруду для складання гною; відповідачів утриматися від будь-яких дій, що можуть призвести до порушення спільних меж із належною їй земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що до будинковолодінь ОСОБА_11 та ОСОБА_8 відсутній заїзд загального користування з вулиці ОСОБА_10. З цієї вулиці наявний лише спільний заїзд до належних їй (ОСОБА_2М.) та ОСОБА_7 J1.B. земельних ділянок, який був облаштований попереднім землекористувачем за рахунок частини земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні. Ширина такого заїзду становить 3,30 м, довжина - 15 м. Вірозумська І.В. порушила спільну межу шляхом облаштування залізобетонної конструкції, яка заступає на частину її (ОСОБА_2М.) земельної ділянки. Просить її позов задовольнити.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 1 червня 2017 року задоволено позов ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, з участю третьої особи: Червоненської сільської ради Золочівського району, про визнання частково недійсним та скасування Державного акту на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні спільним заїздом.

Ухвалено визнати частково недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на присадибну земельну ділянку розміром 0,2585 га за адресою: с. Червоне, вулиця 1.Франка, 94 Золочівського району Львівської області, зареєстрований за №22 та виданий ОСОБА_2, в частині незаконно приватизованої частини спільного заїзду довжиною 64 м, шириною 3,5 м, площею 224 кв.м та зобовязано відповідача усунути створювані позивачам перешкоди в користуванні спільним заїздом з вулиці Б.Хмельницького у с. Червоне Золочівського району Львівської області до належних позивачам будинковолодінь довжиною 64 м шириною 3,5 м, площею 224 кв.м шляхом надання вільного доступу до вказаного заїзду по всій його площі.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, з участю третьої особи: Червоненської сільської ради Золочівського району, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязання утриматися від вчинення дій задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_5 за власний рахунок у семиденний строк з моменту набрання чинності рішення суду знести залізобетонну споруду для складання гною.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом та у частині відмови у задоволенні її вимог; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову за безпідставністю, її вимоги задовольнити повністю, посилаючись на доводи своєї позовної заяви.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечили, просять її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам в повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 91 і 96 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч.2 ст.95 ЗК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Частиною першою статті 116 цього Кодексу визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених зазначеним Кодексом.

За приписами ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або користувачам без відшкодування затрат понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Власник земельної ділянки або землекористувач вправі вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється способами, передбаченими ч.3 ст. 152 України, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,2585 га, за адресою: с. Червоне Золочівського району Львівської області, вулиця І.Франка, 94, відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії Ш-ЛВ №004106, виданого Червоненською сільською радою (а.с.94).

Попереднім власником зазначеної земельної ділянки був ОСОБА_12, який на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 лютого 1996 року відчужив ОСОБА_2 житловий будинок з приналежними до нього будівлями, які розташовані на цій земельній ділянці (а.с.108).

Є встановленим, що при виготовленні технічної документації у звязку з приватизацією земельної ділянки ОСОБА_12 обстежені і погоджені межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами, у тому числі із ОСОБА_13 та ОСОБА_14, правонаступниками яких відповідно є ОСОБА_8 і ОСОБА_5 (а.с.109). ОСОБА_12 видано державний акт на право приватної влансті на землю серії ЛВ № 623 (а.с.93), який не оспорений та не скасований.

В ірозумська І.А. успадкувала житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами в селі Червоне після смерті ОСОБА_14, яка померла 6 липня 1996 року. Свідоцтво про право на спадщину видано 31 березня 1997 року (а.с.7,15).

ОСОБА_8 у порядку спадкування перейшов у власність житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами на вулиці І.Франка, 96 після смерті ОСОБА_13, яка померла 1 січня 1997 року. Свідоцтво про право на спадщину видано 9 червня 2008 року (а.с.8-11).

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України в редакції 1992 року, до набувача від відчужувача автоматично переходило право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження, з необхідністю подальшого оформлення переходу права власності.

На підставі рішення виконавчого комітету Червоненської сільської ради № 34 від 8 липня 1996 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2585 для обслуговувавння господарських і житлових будівель (а.с.105) та видано оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю серії Ш-ЛВ № 004106 (а.с.94). Одержана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка за розмірами та конфігурацією відповідає земельній ділянці, яка передана у власність ОСОБА_12

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в порядку спадкування набули право користування присадибними ділянками в розмірах, у яких користувалися попередні землекористувачі (спадкодавці).

Із технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, виготовленої у 2012 році, вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_8 по лінії АБ межує із земельною ділянкою ОСОБА_2, а не із земельною ділянкою загального користування (а.с.66-67). Земельна ділянка ОСОБА_7. по лінії ГД межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 До господарства ОСОБА_7 наявний заїзд довжиною 15 м по лінії ВГ, який належить до земель загального користування, чого не заперечує ОСОБА_15, і це відображено на плані земельної ділянки у державному акті, виданому ОСОБА_2 (а.с.81-82).

Із описаної вище технічної документації вбачається, що до будинковолодінь ОСОБА_11 та ОСОБА_8 існує окремий заїзд. Відомості про наявність спільного заїзду з вулиці Б.Хмельницького довжиною 64 м та шириною 3,5 м площею 224 кв.м, що належить до земель загального користування Червоненської сільської ради, відсутні.

З вулиці Б.Хмельницького наявний спільний заїзд до земельної ділянки, що належить ОСОБА_2, та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд на вулиці Б.Хмельницького,77, яка належить на праві власності ОСОБА_7, що відображено в оспорюваному державому акті (по лінії ЖА зображено землі загального користування довжиною 15 м та шириною 3,3м).

Відтак, ОСОБА_2 правомірно набула право власності на земельну ділянку у розмірах та конфігурації, що зазначені у оспорюваному державному акті.

Задовольняючи вимоги за первісним позовом, суд першої інстанції зазначене не врахував та прийшов до помилкових висновків про підставність таких вимог, з чим погодитися не можна.

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині задоволення вимог за первісним позовом, яке ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, не можна визнати законним й обґрунтованим. Відтак, у зазначеній частині це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

В частині вирішення зустрічного позову колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким встановлено, що відповідач ОСОБА_5 встановила залізобетонну конструкцію для складання гною, яка займає земельну ділянку ОСОБА_2 на відстань 1,10 та 1,15 м від межі, що порушує права землевласника ОСОБА_2, які підлягають судовому захисту. В решті судом вірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову, з чим належить погодитися. Доводи апеляційної скарги висновків суду у цій частині не спростовують.

У звязку з наведеним, апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 1 червня 2017 року в частині визнати частково недійсним та скасування державний акту про право приватної власності на присадибну земельну ділянку розміром 0,2585 га за адресою: с. Червоне, вулиця І.Франка, 9 Золочівського району Львівської області, зареєстрованого за №22 та виданого ОСОБА_2 в частині незаконно приватизованої частини спільного заїзду довжиною 64 м, шириною 3,5 м, площею 224 кв.м, зобовязання відповідача усунути створювані позивачам перешкоди в користувані спільним заїздом з вулиці Б.Хмельницького в с. Червоне Золочівського району Львівської області до належних позивачам будинковолодінь довжиною 64 м, шириною 3,5 м, площею 224 кв.м шляхом надання вільного доступу до вказаного заїзду по всій його площі, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: