АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/8272/17 Головуючий І інстанції - Шестак О.І.
Провадження № 22ц/790/5872/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого: - Кіся П.В.

суддів: - Бровченка І.О.,

-Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, -

встановив:

30.05.2017 року ПАТ «Регіон-Банк» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_4, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 443495,72 грн. у якості відшкодування збитків, заподіяних внаслідок нецільового використання відповідачем коштів, виділених для службового відрядження.

Поряд з цим, представник позивача - ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про забезпечення вказаного позову, в якій просила накласти арешт на все нерухоме майно відповідача в межах загальної суми стягнення збитків 443495,72 грн., яке належить на праві власності ОСОБА_4, а саме: нежитлову будівлю літ. «Б-5», загальною площею 2416,0 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2; земельну ділянку, загальною площею 0,0534 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_1; нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1780,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 181,2 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4; нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1274,8 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; квартиру, загальною площею 98,0 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Одночасно представник позивача просила також заборонити всім особам, що мають право виконувати функції реєстратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вчиняти будь-які дії, що стосуються зміни відомостей про право власності на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_4

В обґрунтування зазначених вимог представник позивача посилався на те, що відповідач має родичів за кордоном, а наявність паспорту громадянина України для виїзду за кордон дозволяє зробити припущення про те, що він безперешкодно може покинути територію України, не відшкодовуючи позивачу заподіяні збитки, які можуть бути стягнуті судом після задоволення заявленого позову, а також вказував, що ОСОБА_4 під час знаходження в трудових відносинах з банком вчинив дії по відчуженню своїх активів на іншу особу, що також свідчити про його наміри перешкодити відшкодуванню збитків.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року заяву представника ПАТ «Регіон-Банк» про забезпечення позову було задоволено у повному обсягу.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року скасовано, а матеріали про забезпечення позову повернуто до суду першої інстанції на нове вирішення питання про забезпечення позову за заявою представника ПАТ «Регіон Банк».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року, постановленою за наслідками повторного вирішення зазначеного питання, заяву представника позивача задоволено. Суд вирішив: накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 в межах суми стягнення - 443495 грн. 72 коп., заборонивши будь-яким особам, що мають право виконувати функції реєстратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вчиняти будь-які дії в межах зазначеної суми стягнення відносно арештованого майна.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача вказує про порушення судом норм процесуального права і зазначає, що судом першої інстанції було вжито заходи забезпечення позову без врахування співмірності та відповідності вимог позивача з вартістю майна відповідача на яке було накладено арешт, що представником позивача не доведено, а матеріали справи не містять жодного доказу, який би, згідно вимог ст.151 ЦПК України та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» свідчив про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вжиті судом заходи були спів мірними.

Апелянт стверджує, що вжиті судом заходи забезпечення позову про арешт майна відповідача не є спів мірними і з позовними вимогами, оскільки вартість арештованого майна в 25 разів перевищує розмір заявлених позовних вимог.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 і представник банку за викликами в судові засідання не з'явилися, відповідач із заявою про відмову від апеляційної скарги, а позивач - про її визнання, не зверталися. За таких обставин апеляційний суд у відповідності до вимог ст.ст.303-1 та ч.2 ст.305 ЦПК України розглядає справу за їх відсутності, приймаючи як незмінну позицію сторін до вирішення цього питання, викладену ними та їх представниками в поданих раніше заявах та інших матеріалах справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 серпня 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, а сторонами не оспорюється той факт, що між ПАТ «Регіон Банк» і його колишнім працівником ОСОБА_4 виник спір приводу цільового використання грошових коштів банку, виділених для службового відрядження ОСОБА_4 у 2016 році у зв'язку з його перебуванням у відрядженні за кордон. З метою вирішення спору банк звернувся 30.05.2017 року до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування збитків у сумі 443495 грн., а також звернувся із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача в межах суми позову та заборону вчинення дій по його відчуженню.

Постановляючи 22.08.2017 року ухвалу про задоволення заяви представника банку, суд першої інстанції вказував, що між сторонами існує спір і існує загроза невиконання рішення суду у разі задоволення позову.

Однак у повному обсязі з таким вирішення питання про забезпечення позову колегія суддів погодитися не може у зв'язку з допущеними судом порушеннями норм процесуального права, які призвели до помилки суду першої інстанції при обранні виду та визначенні меж забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з викладеними в ухвалі від 22.08.2017 року висновками суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову і відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача про відсутність доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про забезпечення позову, оскільки матеріали справи свідчать про наявність спору з приводу вимоги ПАТ «Регіон Банку» до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, а зазначені представником позивача в заяві про забезпечення позову обставини, з урахуванням предмету спору та характеру спірних правовідносин, свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Питання визначення судом наявності чи відсутності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову вирішується у кожному випадку судом з урахуванням усіх обставин справи, а також особливостей такої процесуальної дії, як заходи забезпечення позову, які мають тимчасовий характер обмежень і спрямовані на попередження створення відповідачем ускладнень у виконанні можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 152 ЦПК України передбачено перелік видів забезпечення позову, який не є вичерпним.

Проте у будь-якому випадку, суд, згідно приписів частини 3 ст.152 ЦПК України зобов'язаний застосовувати такий вид забезпечення позову, який би був спів мірним із заявленими позовними вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, суд першої інстанції у відповідності із вимогами закону, яким врегульовано вирішення питань про забезпечення позову, і обґрунтовано дійшов до висновку про наявність підстав забезпечення позову.

Разом з тим, поза увагою суду залишилась та обставина, що обраний ним вид забезпечення позову та його межі повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В оскарженій представником відповідача ухвалі суд обрав самий жорсткий із передбачених ч.1 ст.152 ЦПК України вид забезпечення позову - арешт майна, і хоча формально в мотивувальній частині зазначив про часткове задоволення заяви представника позивача, проте фактично, згідно резолютивної частини ухвали, вирішив накласти арешт і заборону відчуження на рухоме і нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4

При цьому в ухвалі суду не зазначено конкретно об'єкти, на які поширюється дія ухвали, що дає підстави для довільного його тлумачення при виконанні, а також загрозу невиконання у зв'язку з його невизначеністю.

Обумовлене судом посилання на арешт майна в межах суми стягнення в 443495 грн. не усуває невизначеності обсягу арештованого майна, оскільки відсутній перелік такого майна з зазначенням його індивідуальних найменувань, а також не враховано неможливість збереженні вимог про співмірність з огляду на перевищення у кілька разів окремих об'єктів нерухомого майна відповідача порівняно з сумою заявленого позивачем стягнення.

За таких обставин, апеляційний суд у відповідності до п.3 ч.2 ст.307 та п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України змінює ухвалу суду першої інстанції від 22.08.2017 року шляхом постановлення ухвали про часткове задоволення заяви представника банку про вжиття заходів забезпечення позову та вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відчуження та передачі в іпотеку належної на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки № 33, площею 0,0534 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на території садівничого товариства «Текстильщик-1» Глибоківської сільської ради Харківського району Харківської області, вартість якої станом на 19.10.2017 року, згідно наданого суду звіту з експертної грошової оцінки ТОВ «Грандторгстрой» становить 522600 грн., що перевищує суму позову.

Обрані апеляційним судом вид і межі заходів забезпечення позову є співмірними із позовними вимогами і реальними для його виконання.

За будь-яких обставин, які не були враховані сторонами, чи з незалежних від волі сторін не доведені до відома апеляційного суду при вирішенні питання, але мають значення для забезпечення вирішення справи по суті і виконання рішення, сторони мають право звернутися до суду, згідно ст.154 ЦПК України, з заявою про заміну способу забезпечення позову чи їх скасування.

Керуючись ст.ст.151, 152, 303, 304, 307, п.2 ч.1 ст.312, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2017 року змінити.

Заяву ПАТ «Регіон-Банк» про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження та передачу в іпотеку, належну на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4, земельної ділянки № 33, площею 0,0534 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану на території садівничого товариства «Текстильщик-1» Глибоківської сільської ради Харківського району Харківської області.

В іншій частині заяву представника ПАТ «Регіон-Банк» - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно вимог ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський