Номер провадження: 22-ц/785/7187/17
Номер справи місцевого суду: 522/4893/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.

при секретарі: Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_3 про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 відумерлою та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права на спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 В»ячеслава Володимировича, та його представника ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року, -

встановила:

22 березня 2016 року ОСОБА_2 міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання спадщини після смерті 21 жовтня 2013 року ОСОБА_4, що складається з квартири АДРЕСА_1 та належала їй на праві власності відумерлою. Передати квартиру у власність територіальної громади міста Одеси в особі ОСОБА_2 міської ради. Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення є підставою для реєстрації Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції права власності за територіальною громадою м.Одеси в особі ОСОБА_2 міської ради.

Посилаючись на те, що 21 жовтня 2013 року померла ОСОБА_4 у віці 83 років. Після її смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру, оскільки в неї немає спадкоємців зазначене майно є відумерлим.

03 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 без реєстрації шлюбу з 2007 року до 21 жовтня 2013 року дня смерті ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на спадкування за законом у четверту чергу після смерті ОСОБА_4, померлої 21 жовтня 2013 року.

Мотивує вимоги тим, що в грудні 2014 року він звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_4, яка померла 21.10. 2013 року. Ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 14.03.2016 р. цивільна № 522/23752/14-ц за його заявою, заінтересовані особи - ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 міська Рада про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю - залишена без розгляду, на підставі ч.4 ст. 256 ЦПК України.

Позивач стверджував, що з 2004 року він мешкав в квартирі АДРЕСА_3. В сусідній квартирі №9 проживала ОСОБА_4, якій він допомагав здійснювати ремонт даху над квартирою. Він безкоштовно їй допоміг та у них почались дружні сусідські відносини. Вона розповіла, що 2003 році помер ії чоловік, а з єдиним сином в них погані стосунки, оскільки син з нею судився за спадщину. За час їх знайомства він ніколи не бачив сина, а пізніше ОСОБА_4 повідомила, що її син помер. Вона дуже часто просила його щось відремонтувати в квартирі та замінити. Він на той час був самотній, оскільки розлучився зі своєю дружиною та їх сусідські стосунки з ОСОБА_4 переросли у сімейні. Так, з 2007 року по час смерті вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлою. У них був єдиний бюджет та разом купували їжу яку ОСОБА_4 готувала. Квартира ОСОБА_4 в якій вони жили, потребувала значного ремонту, він закупив необхідні будівельні матеріали, сантехніку, зробив водопостачання, каналізацію, встановив нові крани, сантехприбори, зробив ремонт в санвузлі, встановив душ. У 2010 році встановили в кімнаті нове метало-пластикове вікно, купили нові - диван, крісло, телевізор Соні. В липні 2013 року ОСОБА_4 перенесла операцію у МК №9, він навідувався до неї у лікарню, приносив їжу, купував медикаменти і її стан здоровя поліпшився. Через деякий час в неї відмовили ноги. Він не зміг попасти до квартири, вона закрилася на внутрішній гачок і не змогла піднятися з ліжка, на дзвінки не відповідала. Він викликав працівників міліції, які у присутності понятих зламали двері, потім зразу ж викликав швидку допомогу. Спочатку ОСОБА_4 відмовлялася їхати до лікарні, він постійно викликав лікарів та швидку допомогу, прав її білизну. За порадою лікаря з поліклініки повіз до лікарні швидкої допомоги ОСОБА_4, за результатом проведення дослідження мозку ії знов поклали до лікарні. Він кожного дня приходив до лікарні, носив їй їжу, купував необхідні ліки.

21 жовтня 2013 року в лікарні ОСОБА_4М померла. Усі витрати по ії похованню та організацію поховання здійснював він.

Таким чином, всього з ОСОБА_4 однією сім'єю вони прожили з 2007 року до дня її смерті 21.10.2013 року.

Після смерті ОСОБА_4 він продовжує мешкати у квартирі АДРЕСА_4 та сплачувати комунальні послуги. Він вважає себе спадкоємцем четвертої черги майна померлої, на підставі ст. 1264 ЦК України, як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу спадщини та звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_6 одеської державної нотаріальної від 31.10.2013 р. №637/02-14, повідомлено, що для оформлення своїх прав необхідно звернутися до суду для визнання права на спадкування, як спадкоємця четвертої черги за законом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року позов ОСОБА_2 міської ради задоволено.

Визнано спадщину після смерті 21 жовтня 2013 року ОСОБА_4, що складається з квартири АДРЕСА_1, що належала ій на праві власності відумерлою.

Передано квартиру АДРЕСА_1 в місті Одесі у власність територіальної громади міста Одеси в особі ОСОБА_2 міської ради.

Встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення є підставою для реєстрації Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції право власності за територіальною громадою м.Одеси в особі ОСОБА_2 міської ради.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнання права на спадкування за законом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, у якій просять рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі, у задоволенні позову ОСОБА_2 міської ради відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 міської ради та відмовляючи у позові ОСОБА_3, районний суд виходв з того, що ОСОБА_3 не надані належні та допустимі докази того, що він проживав з померлою 21 жовтня 2013 року ОСОБА_4 протягом останніх пяти років однією сімєю та є спадкоємцем четвертої черги та має право на спадкування за законом.

Тому на підставі норм статті 2, частини другої статті 1222, статей 1235, 1277 Цивільного кодексу України можна стверджувати, що територіальна громада може виступати і як спадкоємцем за заповітом, і як правонаступник в порядку відумерлості.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 21 жовтня 2013 року у віці 83 роки померла ОСОБА_4, про що свідчить актовий запис про смерть за № 10284, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, свідоцтво про смерть серія І-ЖД № 355333.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, що становить спадщину - квартира АДРЕСА_1, що належить спадкодавцю на праві власності, однокімнатна квартира загальною площею 22, 3 кв.м., житловою 11,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5.

Час відкриття спадщини 21.10.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є АДРЕСА_6.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14 березня 2016 року заява ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 міська рада про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сімєю залишена без розгляду, в порядку ч. 4 ст. 256 ЦПК України. Ухвала набрала законної сили.

02 червня 2017 року із ОСОБА_6 одеської державної нотаріальної контори до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 296/2013 до майна ОСОБА_4, померлої 21 жовтня 2013 року (а.с. 90-106), яка заведена 29 жовтня 2013 року за заявою ОСОБА_7, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 91, 92, 99). Заяв від інших спадкоємців не надходило.

Згідно з довідкою за формою № 1, виданою посадовими особами КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 24.10.2013 року ОСОБА_4 по день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідкою за формою №1 виданою КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 11.11.2014 року та відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України КМ 927771, який виданий Приморським РВ у м.Одесі ГУГМС України в Одеській області 25.11.2014 р. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до розяснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Крім того, згідно вказаного листа, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Також п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 296/5, передбачено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка жиглово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Надані позивачем докази та пояснення свідків свідчать що між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, які були зареєстровані та проживали в квартирах № 9 та № 10 в будинку №28 по вул. Коблевській в м.Одесі, склалися добросусідські відносини, що не свідчить про постійне проживання протягом останніх пяти років однією сімєю.

Суду не надані належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 проживав з померлою 21 жовтня 2013 року ОСОБА_4 протягом останніх пяти років однією сімєю та є спадкоємцем четвертої черги та має право на спадкування за законом.

На підставі норм статті 2, частини другої статті 1222, статей 1235, 1277 Цивільного кодексу України можна стверджувати, що територіальна громада може виступати і як спадкоємцем за заповітом, і як правонаступник в порядку відумерлості.

Отже, відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Частина друга статті 1277 ЦК України встановлює ініціатором процесу визнання спадщини відумерлою лише орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, який є в даному випадку вигодонабувачем.

Оскільки спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади, то й відповідно права на нерухоме майно, яке входить до складу такої спадщини, підлягають державній реєстрації з огляду на наступне.

Частина перша статті 182 ЦК України визначає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

При цьому, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом - Закон), обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

В свою чергу, пунктом 5 частини першої статті 19 Закону встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Особливості державної реєстрації права власності визначені Порядком проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, яким передбачається, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, яким зокрема може бути рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Слід зауважити, що окремого порядку реєстрації права власності за територіальною громадою на нерухоме майно, яке увійшло до складу спадщини, визнаної судом відумерлою, не передбачено законодавством в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Отже, звертаючись до органу державної реєстрації прав, з метою проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке увійшло до складу спадщини, визнаної судом відумерлою, орган місцевого самоврядування зобовязаний надати всі документи, які передбачені Законом та Порядком проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868. При цьому, в даному випадку, органи місцевого самоврядування не звільняються від сплати витрат за проведення державної реєстрації прав, передбачених статтею 29 Закону.

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись: ст. 304; п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; 315; 317; 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, та його представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10