УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до ОСОБА_4 про стягнення виплаченої надміру пенсії, за касаційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Тернопільське ОУ ПФУ Тернопільської області) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому позивач просив стягнути з відповідачки надміру виплачену пенсію в розмірі 6 904 грн 36 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_4 перебуває на обліку у Тернопільському ОУ ПФУ Тернопільської області та отримує пенсію.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2011 року позов ОСОБА_4 про проведення перерахунку пенсії задоволено та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі провести перерахунок пенсії починаючи з 16 серпня 2010 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та, яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії - 2008 рік з врахуванням виплачених сум.

Позивач вказав, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року вищевказану постанову місцевого суду скасовано та винесено нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що вищевказана постанова апеляційного суду отримана Тернопільським ОУ ПФУ Тернопільської області на їх запит тільки 19 серпня 2015 року, оскільки не була надіслана Львівським апеляційним адміністративним судом на адресу Управління.

За період з часу винесення постанови Львівським апеляційним адміністративним судом до часу отримання її Управлінням виникла переплата в розмірі 6 904 грн 36 коп., яку позивачка добровільно повертати відмовляється, у зв'язку з чим позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року відмовлено Тернопільському ОУ ПФУ Тернопільської області у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу Тернопільського ОУ ПФУ Тернопільської області відхилено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзіТернопільське ОУ ПФУ Тернопільської області, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, керувались вимогами ст. 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, дійшовши правильного та обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем як встановлення факту недобросовісного набуття ОСОБА_4 коштів у розмірі 6 904 грн 36 коп., так і наявності рахункової помилки з боку органу, що призначив пенсію.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

О.В.Попович