Справа №621/2153/17
РІШЕННЯ

іменем України

20 листопада 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись до суду з позовною заявою до Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, в якій просять визнати за ними право власності по ? частині кожному на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Ч. Бишкин, вул.. Миру, 90, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 13.04.2008 року. В обґрунтування позову посилаються на те, що 13.04.2008 р. померла мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина у виді домоволодіння № 90 по вул. Миру в с. Ч. Бишкин Зміївського району Харківської області. Позивачі, зазначають, що прийняли спадщину: ОСОБА_5 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, а ОСОБА_3 в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса з заявою щодо порядку оформлення спадщини на майно померлої, на що їй була надана відповідь оформлена листом з розяснення цього порядку.

В судовому засіданні позивачі вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати без їх участі.

Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 13 квітня 2008 року в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть.

З свідоцтва про народження ОСОБА_6 та свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 з ОСОБА_7 вбачаються родинні відносини між позивачем ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_4. З свідоцтва про народження ОСОБА_3 вбачається, що він є сином ОСОБА_4.

Чоловік ОСОБА_4 помер 05 травня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть.

ОСОБА_4 станом на 13.04.2008 року мешкала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею був зареєстрований та мешкав син ОСОБА_3.

З довідки КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» від 22.09.2017 року вбачається, що рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21.08.1990 року № 289 було оформлено право власності на вищевказаний будинок на імя ОСОБА_4, проте свідоцтво не видавалось.

З листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 26.10.2017 вбачається, що після смерті ОСОБА_4, 24 червня 2008 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від доньки ОСОБА_2. З заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто не звертався.

З листів Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 22.09.2017 року та від 26.10.2017 не вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину постановою нотаріуса. Крім того, з вказаних листів не вбачається, що позивачі взагалі звертались до нотаріуса з заявами щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За статтею 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду, згідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат».

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Пункт 23 Постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає про обовязкову необхідність отримання позивачем відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину до звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Необхідність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування до звернення з позовом до суду обумовлена як необхідністю використання усіх засобів досудового врегулювання спадкового спору, так і тими обставинами, що нотаріус після заведення спадкової справи повинен отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстру прав власності на нерухоме майно та з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та обовязково зясувати наявність спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України і , в разі їх наявності, залучити їх до спадкової справи.

Проте, з листів Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 22.09.2017 року та від 26.10.2017 вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилась. Крім того, з вказаних листів не вбачається, що останні взагалі звертались до нотаріуса з заявами щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій і видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса по видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу.

Таким чином, на момент звернення позивачів до суду, не можна вважати, що спадкові права позивачів порушені, не визнані або оспорюються.

З огляду на наведене, позовні вимоги є передчасними, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому, суд розяснює позивачам, що вони не позбавлені можливості повторно звернутись до суду з вказаним позовом, якщо за їхніми відповідними заявами нотаріус відмовить їм у вчиненні нотаріальної дії своєю постановою.

Керуючись ст. ст. 10 , 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.11.2017 року.

Суддя