Номер провадження 22-ц/775/1956/2017
Головуючий у 1 інстанції Переверзева Л.І. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської ради, третя особа Краматорський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначив, що суд помилково визначився з предметом спору, оскільки звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, гарантується. Суд не застосував до спірних правовідносин Кодекс Цивільного Захисту України і Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду як джерело права.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що Краматорська міська рада не несе відповідальність на підставі ст. 56 Конституції України за невиконання державною виконавчою службою судового рішення, а відповідачем не приймались незаконні рішення і не вчинялися незаконні дії відносно ОСОБА_1

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу з наступних підстав.

Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як вбачається зі статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

У справі, яка переглядається, установлено, що 16 липня 2004 року Краматорський міський суд Донецької області видав виконавчий лист № 2-2455/2004 на виконання рішення цього ж суду від 15 червня 2004 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 3166 грн, відсотків за користування кредитом 949 грн 80 коп., державного мита 51 грн, а усього 4166 грн 80 коп. (ас. 5).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції 05 листопада 2009 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа закінчено, останній повернуто стягувачу на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (ас. 5).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 предметом та підставою позову зазначив відшкодування майнової і немайнової шкоди, завданої невиконанням судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд попередньої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Краматорська міська рада не є належним відповідачем у спірних правовідносинах; а доказів, що шкода завдана позивачеві внаслідок неправомірних рішень, дій або бездіяльності відповідача, ОСОБА_1 не надав.

Висновок суду зроблений з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідає встановленим обставинам.

Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови від 01.11.1996 № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (стаття 1 Закону України "Про державну виконавчу службу").

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Тобто, відділи Державної виконавчої служби - це не місцеве самоврядування в Україні, а тому Краматорська міська рада не представляє їх та не здійснює від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами.

Отже, установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Краматорська міська рада не несе відповідальність за шкоду, завдану Краматорським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області під час примусового виконання судового рішення.

При цьому колегія суддів відзначає, що згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у пункті 28 постанови від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відтак, ОСОБА_1 не позбавлений права пред'явити позов до належного відповідача про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження.

Колегія суддів визнає хибними доводи скарги про те, що суд помилково визначився з предметом спору, оскільки відмова у позові у зв'язку з безпідставністю позовних вимог не є обмеженням права на звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, у тому числі безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої є нормами прямої дії.

Європейський Суд з прав людини зокрема зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 9 березня 2011 року, у справі «Буланов та Купчик проти України»; рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Ураховуючи, що суд відповідно до норм цивільного процесуального права відкрив провадження у справі та розглянув спір по суті, «право на суд» ОСОБА_1 не порушено.

Відсутність посилання у судовому рішенні на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка є частиною національного законодавства України, на правильність висновків суду про відмову у позові не впливає.

Довід скарги про незастосування судом Кодексу цивільного захисту України є необґрунтованим, оскільки цей Кодекс не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки регулює відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою відповідно до ст. 62 Конституції України, яку, на думку ОСОБА_1, суд мав застосувати при вирішенні даної справи, лише безпідставно засудженій особі у разі скасування вироку як неправосудного. Отже, суд правомірно не застосував зазначену норму до спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначився з характером виниклих спірних правовідносин та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В.Кішкіна

Л.П. Никифоряк