Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Конівченко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що у період з 01.09.1999 року по 11.10.2002 року включно вона працювала у ВАТ «Содовий завод». При звільненні з підприємства з позивачкою не було здійснено повного розрахунку. Рішенням комісії по трудовим спорам №133 від 13.05.2003 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 3736,26грн. Постановою господарського суд Донецької області від 04.09.2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкротом. Заборгованість по цьому рішенню виплачено в травні 2016 року, але суми індексації за період з 01.06.2003 року по 01.05.2016 року не відшкодували. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 26.12.2016 року з ВАТ «Содовий завод» на користь позивачки стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 14542,64грн. 12 січня 2017 року ОСОБА_1 отримано довідку ліквідатора, згідно якої рішення суду від 26.12.2016 року виконати неможливо у звязку з великою заборгованістю підприємства по заробітній платі. У реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». На підставі викладеного позивачка просила стягнути з відповідача індексацію заробітної плати в розмірі 14542,64грн.

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не зявилась, просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, на адресу суду надійшли письмові заперечення, згідно яких у позові просять відмовити, оскільки ліквідаційна процедура банкрота ВАТ «Содовий завод» досі триває. Частиною 2 ст.152 ЦК України, ч.2 ст.3 ЗУ «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства тільки в межах належних їм акцій. Крім того держава, територіальні громади не несуть відповідальності за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Відповідач не може нести субсидіарну відповідальність, оскільки він не є правонаступником товариства, між сторонами по справі не існувало ніяких зобовязань. Також представник позивача просив розглянути справу за їх відсутності

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За принциповими положеннями ст.ст.10,11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України.

Статтею 61 ЦПК України встановлено, що особа звільняється від доказування обставин, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2016 року, яке набрало законної сили 06.01.2017 року, встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Содовий завод» з 01 вересня 1999 року по 11 жовтня 2002 року.

Рішенням комісії по трудовим спорам № 133 від 13 травня 2003 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 3736,26 гривень, яка виплачена їй у травні 2016 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура.

Цим же рішенням суду від 26.12.2016 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 стягнуто індексацію по заробітній платі за період з 01.06.2003 року по 01.05.2016 року в розмірі 14542,64грн.

ОСОБА_2 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області на імя ОСОБА_3 від 18.10.2013 року №К-326-3992 розяснено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції знаходилось зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод», до складу якого входили виконавчі документи щодо стягнення заборгованості, яка виникла з трудових правовідносин, на користь громадян у тому числі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 У відповідності до ст.65 ЗУ «Про виконавче провадження» всі виконавчі документи передані арбітражному керуючому для вирішення питання про подальший порядок виконання рішень у встановленому законодавством порядку. З приводу виконання рішень пропонують звертатись безпосередньо до ліквідатора ВАТ «Содовий завод».

Згідно листа Регіонального відділення фонду державного майна України по Донецькій області від 24.01.2013 року, станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

Як убачається з довідки ліквідатора ОСОБА_9 від 12.01.2017 року, виданої ОСОБА_1 ліквідатор зазначає, що визнаються рішення суду, які прийняті в частині стягнення дійсної заборгованості по заробітної плати, яка рахується по даним бухгалтерського обліку, а інші ні. Наголосив, що місцеві суди приймають рішення, які в десяти разів збільшують суму основної заборгованості. ВАТ «Содовий завод» може приймати які-небудь заходи по погашенню боргів лише після проведення торгів і тільки по дійсним вимогам. Тому у теперішній момент виконати рішення суду по справі відносно ОСОБА_1 не є можливим.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що ВАТ «Содовий завод» на 100% є державним підприємством, тому згідно ст.619 ЦК України Фонд державного майна України несе субсидіарну відповідальність за Законом України.

Згідно вимог ч.2 ст.152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належить.

За ч.2 ст.3 ЗУ «Про акціонерні товариства» до товариства та його органів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення акціонерами протиправних дій, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст.176 ЦК України Держава, Автономна республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством України, в той час коли додаткова (субсидіарна) відповідальність виникає лише у разі порушення зобовязання.

Судом встановлено, що між сторонами по справі не існувало будь-яких зобовязань, вони не перебували у трудових відносинах, відповідач по справі не є правонаступником ВАТ «Содовий завод».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є необґрунтованими та відповідно задоволенню не підлягають.

Але, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.1 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено останнє: кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Відповідно до частин 11, 12 статті 41 цього ж Закону, дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю). У разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов'язків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів або з власної ініціативи може припинити повноваження ліквідатора і призначити нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.152, 176 ЦК України, ст.3 ЗУ «Про акціонерні товариства», ст.ст.41, 45 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати, відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. В. Литвиненко