Справа № 303/1135/17
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г.

з участю секретаря Терпай С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року ОСОБА_1 предявив позов до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що договір дарування від 28.12.2015 року було укладено внаслідок помилки щодо правової природи договору та його наслідків, оскільки позивач вважав, що посвідчує заповіт. На момент укладення оспореного договору дарування у позивача були емоційно-вольові та когнітивні порушення, при яких знижується пам'ять, розумова працездатність, сприйняття, обробка та аналіз інформації, внаслідок перенесеного інсульту та стаціонарного лікування в період з 18 по 25 грудня 2015 року. Крім того, через захворювання очей позивач не знав який саме документ підписує.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

На це рішення позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що через стан здоровя не розумів який саме договір було ним укладено. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник позивача ОСОБА_4 скаргу підтримала та просила задовольнити. Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 проти скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9 відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З матеріалів справи слідує, що 28 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами та прибудовами, що знаходиться по вул. Данила Галицького, 39, в м. Мукачеві.

Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а сторони засвідчили, що він не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції приватний нотаріус ОСОБА_3 дав свої пояснення, з яких слідує, що сторони звернулися до нього наприкінці 2015 року з бажанням укласти договір дарування житлового будинку. Батько та донька особисто прийшли до нотаріуса, надали необхідні правоустановчі документи, свої паспорти, прочитали договір, погодилися з його умовами, підтвердили розуміння змісту і особисто підписали. Батько і донька вели себе відповідно до ситуації, яка існує при укладенні даного виду договорів, а саме спокійно, розсудливо, без примусу, з повагою та розумінням ситуації.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, щодоговір дарування було укладено внаслідок помилки щодо правової природи договору та його наслідків, належними та достатніми доказами не підтверджено.

Позивач надав суду виписки з медичної картки про те, що він переніс ішемічний інсульт, в тому числі безпосередньо перед укладенням оспореного договору. Однак, з цих виписок не можливо встановити, як дане захворювання могло вплинути на сприйняття обставин, що мають істотне значення, при укладені оспореного правочину. Доказів захворювання очей, які б перешкоджали позивачеві прочитати текст договору, в матеріалах справи немає.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 заявила клопотання про призначення комплексної судової психіатрично-психологічної експертизи. Однак, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21 листопада 2017 року в задоволенні даного клопотання було відмовлено, оскільки поставлені питання не стосуються предмета спору. Зокрема, позивач оспорює договір з підстав вчинення його під впливом помилки, в той час як поставлені експерту питання стосуються визнання правочину недійсним з підстав вчинення його особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, таке клопотання не заявлялося в суді першої інстанції.

Проживання в спірному будинку після укладення договору дарування, а також оплата комунальних послуг, не є доказом того, що позивач бажав оформити заповіт, а не договір дарування, на чому він наголошує у позові.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з недоведеності позовних вимог.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді