АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 760/22618/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11645/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

7 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів -Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_4 кімнати розміром 17,4 кв.м. та 12,8 кв.м.

Виділено в користування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 кімнату розміром 13,7 кв.м.

Місця загального користування залишено в спільному користуванні співвласників.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права,не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у позивач в грудні 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення порядку користування квартирою, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 власником 1/3 частини квартири.

Зазначила, що крім відповідача в квартирі також зареєстрована та проживає його донька ОСОБА_3 разом з чоловіком ОСОБА_6 та донькою, які в квартирі не зареєстровані, однак проживають у ній. Сам ОСОБА_5 має інше житло і в квартирі не проживає.

Також зазначила, що протягом тривалого часу між нею та ОСОБА_3 та ОСОБА_6 тривають суперечки та непорозуміння, пов'язані з користуванням квартирою. Відповідачі без погодження з нею зайняли дві кімнати в квартирі розміром 12,8 кв.м. та 17, 4 кв.м., а вона займає кімнату розміром 13,7 кв.м., що не відповідає її частці в праві власності на квартиру.

У зв'язку із викладеним, просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши їй у користування дві кімнати розміром 17,4 кв.м. та 12,8 кв.м., а відповідачу ОСОБА_5 та членам його сім'ї: ОСОБА_3 та ОСОБА_6 кімнату площею 13,7 кв.м.

Яке вбачається з матеріалів справи, що позивач та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 3 грудня 1999 року отримала у власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку приватизації, та 2/9 частини квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18 січня 2007 року після смерті батьків.

ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 січня 2007 року отримав у спадок 1/3 частину спірної квартири.

7 вересня 2016 року укладено Договір дарування, за яким відповідач ОСОБА_5 передав у дар 2/9 частини спірної квартири ОСОБА_3

Згідно з довідкою ф №3 від 31 березня 2017 року в спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_4, ОСОБА_3 з малолітньою донькою.

Згідно технічного паспорту та плану квартири спірна квартира складається з трьох кімнат житловою площею 43, 9 кв. м., у тому числі: 1-а кімната - 13,7 кв. м.; 2-а кімната - 17, 4 кв. м.; 3-я кімната - 12,8 кв. м.; кухні площею 6,6 кв. м.; ванної кімнати - 2,0 кв. м.; вбиральні - 1,0 кв. м.; коридору - 8,2; 1,2, вбудованої шафи - 0,5 кв.м. Квартира обладнана балконом - 1,0 кв. м. Загальна площа квартири становить 64,4 кв.м.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що визначенням порядку користування квартирою не буде порушено прав відповідачів.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що оскаржуваним рішенням порушуються права малолітньої ОСОБА_7, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_7 не є власницею спірної квартири чи її частки, її права щодо користування житловою площею спірної квартири є похідними від прав її матері - ОСОБА_3, яка є власницею 2/9 частин квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п. 14 Постанови № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що в разі неможливості поділу в натурі квартири, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до даних технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, загальна площа квартири становить 64,4 кв.м, жила площа - 43,9 кв. м. Квартира складається з двох суміжних жилих кімнат площею 17, 4 кв. м.; 3-я кімната - 12,8 кв. м та однієї ізольованої кімнати площею 13,7 кв. м.; кухні площею 6,6 кв. м.; ванної кімнати - 2,0 кв. м.; вбиральні - 1,0 кв. м.; коридору - 8,2; 1,2, вбудованої шафи - 0,5 кв.м.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі N 6-1500цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

К вбачається з матеріалів справи, позивачці належить 2/3 частини спірної квартири, що становить 29, 3 кв.м ідеальної частки житлової площі, відповідачу ОСОБА_5 належить 1/9 частка спірної квартири, що становить 4,9 кв.м ідеальної частки житлової площі, ОСОБА_3. належить 2/9 частки спірної квартири, що становить 9,75 кв.м ідеальної частки житлової площі.

Таким чином, встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою за якою позивачу надано жилу кімнату площею 17,4 кв.м. та 12,8 кв.м. а відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з якою проживає її чоловік та малолітня донька кімнату площею 13,7 кв.м. не є порушенням прав останніх як співвласників.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 4 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді