Справа № 361/4192/17
Провадження № 2/361/2482/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 листопада 2017 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначала, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Її право власності посвідчується довідкою від 22.02.1992 р. за №244, виданою Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації, з якої вбачається, що за позивачем зареєстрована на праві власності кооперативна квартира АДРЕСА_1 на підставі довідки, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Юність» 21 лютого 1992 року №372.

Станом на теперішній час в квартирі зареєстровані та проживають, окрім позивача, її мама - ОСОБА_3, її донька - ОСОБА_4, онука - ОСОБА_5, а також зареєстрований, але не проживає з 1990 року її син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка за формою № 3 від 20 червня 2017 року №187, видана Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Юність»). Факт непроживання відповідача за адресою реєстрації посвідчується також актом обстеження житлово-побутових умов від 17 березня 2017 року за №25, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області Бабич П.І.

ОСОБА_2 не проживає в належній їй квартирі з 1990 року у зв'язку з тим, що у березні 1990 року вона з її колишнім чоловіком ОСОБА_7 припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Шлюб було розірвано рішенням Броварського міського народного суду від 05 лютого 1991 року, справа №2-45/1991. Оскільки батько відповідача ОСОБА_7 став проживати в будинку АДРЕСА_3, що належав його матері, син вирішив жити з батьком. (Обставина щодо проживання ОСОБА_7 з березня 1990 року за вказаною адресою була встановлена рішенням Броварського міського суду від 24.05.1993 р. у справі №2-115). З цього часу вони з відповідачем не спілкуються, його речей у квартирі немає, по вул. Старченка, 31 він не проживає уже дуже тривалий час, його фактичне місце проживання позивачу невідоме. Як вбачається з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2002 року у справі по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ст.140 ч.2 КК України, станом на 2002 рік він мешкав у АДРЕСА_2.

Окрім того, реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі станом на теперішній час суперечить її інтересам з таких підстав: вони з її мамою ОСОБА_3, яка прикута до ліжка внаслідок тяжкого захворювання, є пенсіонерами, її донька не працює, у зв'язку з доглядом за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_3, тому для неї вкрай необхідно мати право на субсидію. Наявність реєстрації на її житловій площі ОСОБА_2 позбавляє позивача права на субсидію.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Позивач подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Її право власності посвідчується довідкою від 22.02.1992 р. за №244, виданою Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації, з якої вбачається, що за позивачем зареєстрована на праві власності кооперативна квартира АДРЕСА_1 на підставі довідки, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Юність» 21 лютого 1992 року №372 (а.с.7,8).

Станом на теперішній час в квартирі зареєстровані та проживають, окрім позивача, її мама - ОСОБА_3, її донька - ОСОБА_4, онука - ОСОБА_5, а також зареєстрований, але не проживає з 1990 року її син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою за формою № 3 від 20 червня 2017 року №187, виданою Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Юність» (а.с.9).

Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою реєстрації посвідчується також актом обстеження житлово-побутових умов від 17 березня 2017 року за №25, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області ОСОБА_6 (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в належній позивачу квартирі з 1990 року у зв'язку з тим, що у березні 1990 року вона з її колишнім чоловіком ОСОБА_7 припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Шлюб було розірвано рішенням Броварського міського народного суду від 05 лютого 1991 року, справа №2-45/1991. Оскільки батько відповідача ОСОБА_7 став проживати в будинку АДРЕСА_3, що належав його матері, син вирішив жити з батьком. Обставина щодо проживання ОСОБА_7 з березня 1990 року за вказаною адресою була встановлена рішенням Броварського міського суду від 24.05.1993 р. у справі №2-115 (а.с.10).

Як вбачається з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2002 року у справі по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ст.140 ч.2 КК України, станом на 2002 рік він мешкав у АДРЕСА_2 (а.с.15).

Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, так як відповідач понад одного року не проживає у спірній квартирі.

Крім того, керуючись ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 88, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано потягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський