Справа № 755/7673/17
"23" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Астахової О.О.
при секретарі: Наумовій О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -
Позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі - 2649 грн. 81 коп.
Обгрунтовуючи вимоги тим, що з 25.02.2015 року по 28.08.2015 року в Київському міському центрі зайнятості перебувала на обліку ОСОБА_1, яка звернувшись із заявою від 25.02.2015 року просила надати статус безробітної, оскільки не мала постійного або тимчасового заробітку, в тому числі за договорами цивільно-правового характеру, не належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно.
Наказом Київського міського центру зайнятості від 26.02.2015 року їй було надано статус безробітної та призначено матеріальну допомогу.
18.09.2015 року наказом Київського міського центру зайнятості №НТ150918 відповідачу припинено реєстрацію як безробітної у зв'язку із невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 робочих днів.
В подальшому, в результаті обміну інформацією було виявлено перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «Номітон» на посаді керівника вказаного підприємства.
Позивач зазначає, що відповідач, не повідомляючи Київський міський центр зайнятості, що на момент звернення із заявою про надання статусу безробітного, вона належить до громадян, які забезпечують себе роботою самостійно, безпідставно отримувала соціальну допомогу по безробіттю у розмірі 2649,81 грн.
Посилаючись на ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», позивач просить стягнути з відповідача виплачене забезпечення та вартість наданих соціальних послуг, оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим.
Представник позивача - Ярмолицька О.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що після проведення перевірки було встановлено, що на момент звернення до центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної, відповідач згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців була зареєстрована засновником ТОВ «Номітон», що призвело до безпідставного надання їй статусу безробітного та незаконного отримання допомоги по безробіттю у розмірі 2649,81 грн.
Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у розумінні ст.ст. 74-76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності або заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає можливим розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25.02.2015 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві із заявою, в якій просила зареєструвати її як безробітну відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначила, що не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років вона не отримує, не є суб'єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання (а.с. 3).
Наказом від 18.09.2015 року №НТ150918, ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 31.07.2015 року у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин територіального органу протягом 30 календарних днів (а.с. 4 зворот).
Відповідно до Акту №1435 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення на підставі Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що виявлено факт перебування ОСОБА_1 можливо у трудових відносинах з ТОВ «Номітон». При виїзді за юридичною адресою, підприємство не знаходиться. ОСОБА_1 у телефонній розмові відмовилась надавати будь-яку інформацію. (а.с. 5).
За положеннями ст. 84 Цивільного кодексу України товариства, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками (підприємницькі товариства), можуть бути створені лише як господарські товариства (повне товариство, командитне товариство, товариство з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерне товариство) або виробничі кооперативи.
Згідно із ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Частинами 1, 2 ст. 88 ГК України визначено, що учасники господарського товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди).
Згідно із ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників.
Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 19.11.2015 року №578 доручено визначити суму незаконно отриманих коштів та направити листа ОСОБА_1 для добровільного повернення коштів виплачених в якості допомоги по безробіттю (а.с. 6).
Згідно довідки-розрахунку від 19.11.2015 року №5823-05/24 Дніпровського районного центру зайнятості, сума коштів яка підлягає поверненню ОСОБА_1 отриманих в якості допомоги по безробіттю, складає 2 649,81 грн. (а.с. 7).
23.11.2015 року на адресу ОСОБА_1 Дніпровським районним центром зайнятості направлено листа №5833-01/24 з вимогою про повернення вказаної суми коштів, якого було отримано адресатом 05.12.2015 року (а.с. 8-9).
Однак кошти на рахунок Київського міського центру зайнятості ОСОБА_1 сплачені не були.
Позивач в обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач в період отримання допомоги по безробіттю була засновником юридичної особи, яка займалась діяльністю посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, тому відносилась до категорії громадян, які самостійно забезпечують себе роботою, приховала дану обставину, що призвело до неправомірного нарахування допомоги по безробіттю у сумі 2649,81 грн.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками.
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за ним відповідно до законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про безробіття населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
За положенням ст. ст. 10,60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Оскільки на момент звернення із заявою про надання статусу безробітного, відповідач була зареєстрована у державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, засновником ТОВ «Номітон», приховала дану обставину, не спростовувала доводів позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 безпідставно отримано допомогу по безробіттю за період: з моменту виплати - 04.03.2015 року по 30.07.2015 року у сумі 2 649,81 грн.
В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 2, 3, 5, 6, 31, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 4, 22, 43 Закону України «Про зайнятість населення», суд,-
Позов Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти у розмірі 2649 (дві тисячі сорок дев'ять) грн. 81 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід Держави судовий збір у розмір 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя