Справа № 185/6782/17
Провадження № 2/185/3644/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2017 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Палюх Т.Д., за участю секретаря судового засідання Андрухової Ю.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини,
25 серпня 2017 року згідно відбитку штемпеля на конверті, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить: надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Донецької області - зони проведення АТО в супроводі матері без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, до досягнення дитиною шістнадцяти років. Позов обґрунтовано тим, що позивач з 25 жовтня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 13 травня 2014 року Калінінським районним судом м.Донецька було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. ІНФОРМАЦІЯ_1 року в період шлюбу у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3. Відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина не приймає. Дитина проживає з позивачем в м.Покровськ. На неконтрольованій території в м.Донецьк проживають батьки позивача, які приймають участь у вихованні онука, проте не мають можливості за віком пересікати лінію розмежування та покидати свою домівку. Позивач планує разом зі своїм сином тимчасово здійснювати в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї. Відповідач, як батько дитини не надає письмової згоди на це, тому позивач змушена звернутись до суду.
Позивач у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.
Відповідач до суду не з'явився, повідомлявся про виклик до суду через офіційний сайт Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки інтереси дитини підлягають захисту, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва, виданого 28 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с.6).
Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 13 травня 2014 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ВДРАЦС Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис № 638 - розірвано (а.с.7).

Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5, 6 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов'язків батьків у здійсненні батьківських прав.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 разом з неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована АДРЕСА_1, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (зв.бік а.с.7).

Відповідно до п. 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14.04.2017 року №222ог, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідач по справі ОСОБА_2, як вбачається із матеріалів справи з позивачем та своїм сином відносин не підтримує, а відтак позивач немає можливості отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини через лінію зіткнення у межах Донецької області.

З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини до міста Донецька узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу на виготовлення дитячих проїзних документів буде відповідати її інтересам. Так само надання дозволу позивачу на виїзд неповнолітньої дитини позивача у його супроводі не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки спрямоване на реалізацію права дитини на прямий контакт з матір'ю, регулярні особисті стосунки з останньою, буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.33 Конституції України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ст.ст.7,150,155,157,159 СК України, ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст.10,11,60,212,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - задовольнити.

Дозволити багаторазовий тимчасовий виїзд на територію проведення антитерористичної операції, зокрема до міста Донецька, та повернення на територію України, неповнолітній дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу та супроводу батька - ОСОБА_2, в супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення ОСОБА_3 шістнадцяти років.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. Д. Палюх