АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4240/17 Головуючий 1-інстанції - Бородіна Н.М.
Справа № 640/3779/16-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Колесник О.Е.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа: Восьма Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на 7/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1 яке складається з житлових будинків літ. А-1, літ. Б-1 з надвірними будівлями, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Посилався на те, що подружжю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належало на праві власності по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2. помер ОСОБА_6, після його смерті фактично прийняли спадщину його дружина ОСОБА_7 та його дочка ОСОБА_8 (подалі - ОСОБА_9.) по 1/4 частині кожна.

За життя ОСОБА_7 залишила заповіт на ім'я свого онука ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7, після її смерті спадщину фактично прийняв її онук ОСОБА_5 у вигляді 3/4 частини домоволодіння.

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Після її смерті спадщину у вигляді вищевказаного домоволодіння фактично прийняли її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_4

по 1/8 частині вказаного домоволодіння.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5., і яким за життя складено заповіт на його (позивача) ім'я, спадщина відкрилася на належних спадкодавцю 7/8 частини спірного домоволодіння. Він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може за відсутності реєстрації спірного домоволодіння.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання за ним права власності на домоволодіння АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що подружжю ОСОБА_11 та ОСОБА_13 - належало на праві власності по 1/2 ч. домоволодіння АДРЕСА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. помер ОСОБА_11, після його смерті фактично прийняли спадщину його дружина - ОСОБА_14 та його дочка ОСОБА_15 по ? частині.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_14, після її смерті спадщину фактично прийняла її дочка ОСОБА_15 та стала власницею усього спірного домоволодіння.

ОСОБА_8 (яка змінила прізвище на ОСОБА_8) померла ІНФОРМАЦІЯ_4., після її смерті фактично прийняв спадщину її син ОСОБА_4

Після смерті своєї матері ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримати не зміг оскільки право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване.

Крім того, зазначив, що ОСОБА_15 мала ще одного сина - ОСОБА_5 Однак він спадщину після смерті бабусі та матері не приймав, оскільки в спірному домоволодінні не проживав з 1959 року, його не ремонтував, не турбувався про нього, комунальні послуги не сплачував.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 16 травня 2017 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 та відмовлено в задоволені зустрічного позову ОСОБА_4

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 просить відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Також, судом першої інстанції не була надана належна оцінка усім доказам по справі, у звязку з чим висновки суду є передчасними. Вважає, що суд першої інстанції невірно застосував різні закони, що регулюють право власності на спірне домоволодіння з надвірними будівлями, розділивши його на забудови 1927 року літ. «А-1» та забудови літ «Б-1» 1960 року, та не прийняв до уваги те, що дідусем та бабусею у шлюбі було побудовано домоволодіння, факт сумісного проживання підтверджується тим, що в них народилась у 1921 році донька ОСОБА_8, яка носила прізвище батька.

Також посилається на те, що судом проігноровано те, що докази вступу у спадкування домоволодіння після смерті ОСОБА_7 та його володіння і користування ОСОБА_16, а помилка в прізвищі дідуся ОСОБА_6 виникла з невірного перекладу з російської мови на українську, і виправити цю помилку неможливо.

Колегія суддів, вислухавши пояснення з'явившихся осіб, дослідивши в порядку вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів набуття права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, переходу спірного нерухомого майна від одних спадкоємців до інших, відсутності доказів споріднення осіб спадкодавців та позивачів, а також наявності суперечностей між прізвищами осіб, які сторонами не усунуті.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Як свідчать останні та встановлено судом першої інстанції згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_17 останній помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Після його смерті за посиланням сторін відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_5

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи та технічного паспорту від 02.12.2004р. вбачається, що житловий будинок літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями: сараї літ. «В», літ. «Г», літ. «Д», льох літ. «Ж», вбиральня літ. «И», ворота №1, паркан АДРЕСА_5 не зареєстровані на праві власності за будь-якою особою.

Житловий будинок літ. «А-1» збудований у 1927 році, а житловий будинок літ. «Б-1» збудований у 1960 році, що підтверджується технічним паспортом.

За оціночним актом, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, та копії висновку комісії вбачається, що мається договір забудови від 1949 р. про надання ОСОБА_11 земельної ділянки розміром 577 кв.м., однак сам договір в матеріалах відсутній. Також відсутній дані й про те між ким укладений договір забудови, на який термін (строковий або безстроковий) та його умови.

Рішенням виконкому Київської районної ради депутатів трудящих від 18.05.1977р., відповідно до якого вирішено узаконити самочинно переобладнане приміщення 2-6 в житлове по АДРЕСА_5, зобов'язано бюро технічної інвентаризації зареєструвати переобладнане приміщення за ОСОБА_11

Однак вказаний документ не підтверджує право власності ОСОБА_17 на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями по АДРЕСА_5 оскільки, матеріали справи не містять договору на право забудови земельної ділянки по АДРЕСА_5 саме ОСОБА_17 а також відсутне свідоцтво про право власності на спірний будинок.

Таким чином, суду першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що доказів того, що на момент смерті ОСОБА_17 йому належав на праві власності житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями по АДРЕСА_5 тоді як відповідно до закону спадкоємство - це перехід до спадкоємців від померлого майна, яке йому належало.

Доводи апеляційної скарги про те, що помилка в прізвище ОСОБА_6 виникла з невірним перекладом з російської мови на українську мову, і виправити цю помилку неможливо, належним чином не підтвердженні.

Наданий ОСОБА_3 на підтвердження доводів апеляційної скарги експертний висновок кандидата філологічних наук від 12 вересня 2017 року про те, що наявність різних записів прізвища ОСОБА_11 у наданих експерту документах виникли внаслідок міжмовних перетворень, є лише особистою думкою фахівця, і не може вважатися належним доказом родинних відносин між ОСОБА_3 та спадкодавцями за його позовом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторони не заперечували, що вони не зверталися до суду в установленому законом порядку із заявою (позовом) про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцями, чи встановлення інших фактів, що мають юридичне значення, і рішення суду з цього приводу не ухвалювалося.

При цьому клопотання ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_18 про зупинення апеляційного провадження у справі до розгляду поданої лише у листопаді 2017 року ОСОБА_3 заяви до суду першої інстанції про встановлення фактів, що мають юридичне значення, колегією суддів залишено без задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно застосував різні закони, що регулюють право власності на спірне домоволодіння з надвірними будівлями, розділивши його на забудови 1927 року літ. «А-1» та забудови літ «Б-1» 1960 року, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції відповідно до вимог ст.5 ЦК України та вимог ст.ст. 2, 214 ЦПК України правильно встановлені обставини у справі та застосовано до них правові норми, що у відповідний час регулювали ці правовідносини.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: