Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

704/39/15-ц

29.11.2017 року м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі суду:

головуючої-судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Джуській Л.О.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тальне позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 12.02.2007 року ОСОБА_5 отримав кредитні кошти в сумі 55 тис. грн. На забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_6 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник та його майновий поручитель, незважаючи на вимоги, не погасили. В подальшому, враховуючи викладене, та посилаючись на те, що 21.01.2015 року ОСОБА_6 померла і спадщину після її смерті прийняла дочка - ОСОБА_4, позивач на підставі ст. 1281-1282 ЦК України просив в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 44 454 грн. 54 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу та виселити відповідача із зазначеної квартири.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали повністю та просили відмовити в їх задоволенні, вважають, що позивач пропустив строки пред'явлення вимог, визначені ст. 1281 ЦК України.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 заперечив проти задоволення позову, так як вважає його безпідставним, оскільки за його підрахунками він повністю виплатив банку отриманий кредит.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору від 12 лютого 2007 року № CST0GA00000014 ПриватБанк, в подальшому іменоване "Банк", з одного боку, та ОСОБА_5, в подальшому іменований "Позичальник", з іншого боку, уклали договір про те, що ОСОБА_7 зобовязаний надати "Позичальникові" кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1 цього ОСОБА_7 (а.с. 36-40 т. 2).

Відповідно до п. 7.1 ОСОБА_7 зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12 лютого 2007 року по 13 лютого 2017 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (далі - Кредит) у розмірі 60 510,00 на наступні цілі: у розмірі 55 000,00 грн. на завершення будівництва, а також у розмірі 5 510,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного ОСОБА_7, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати.

Відповідно до п. 7.3 ОСОБА_7 забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за даним ОСОБА_7 виступає іпотека, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобовязань за даним ОСОБА_7.

Згідно заяви на видачу готівки від 12.02.2007 року ОСОБА_5 звертався до Тальнівського віділення ЧГРУ КБ "ПриватБанк" про видачу йому коштів в сумі 55 000 грн. (а.с. 17 т. 1).

Згідно договору іпотеки від 12 лютого 2007 року № CST0GA00000014 ОСОБА_6, яка виступає майновим поручителем ОСОБА_5, діючи на підставі особистого волевиявлення, та ПриватБанк уклали даний договір, відповідно до якого ОСОБА_6 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру за № 32, яка розташована на третьому поверсі пятиповерхового будинку № 11 по вул. Гагаріна в м. Тальне Черкаської області (а.с. 30-35 т. 2).

З довідки виконавчого комітету Тальнівської міської ради від 04.02.2015 року № 205/01-11 вбачається, що у м. Тальне по вул. Гагаріна, 11/32 з 05.12.1994 року й по день своєї смерті 21.01.2015 року була зареєстрована ОСОБА_6 одна згідно будинкової книги. Станом на 03.02.2015 року за зазначеною адресою ніхто не зареєстрований (а.с. 37 т. 1).

З відповіді державної міграційної служби України в Черкаській області від 31.01.2015 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 19.03.1997 року (а.с. 38 т. 1).

10.02.2015 року представником ПАТ КБ "ПриватБанк" по вищевказаній справі було заявлено клопотання про витребування у ОСОБА_5 копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 та у разі підтвердження смерті ОСОБА_6 провадження по справі зупинити на час прийняття спадщини спадкоємцем (а.с. 39 т. 1).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла 21.01.2015 року в м. Тальне Черкаської області (а.с. 43 т. 1).

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 11.02.2015 року провадження у даній справі було зупинено до встановлення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6, яка померла 21.01.2015 року в м. Тальне (а.с. 45 т. 1).

З відповіді державного нотаріуса Тальнівської державної нотаріальної контори від 25.09.2015 року № 1412/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлої 21.01.2015 року, заведена в Тальнівській державній нотаріальній конторі 25.04.2015 року за № 144/2015. Спадкоємцем померлої, згідно поданої заяви є її дочка ОСОБА_4 (а. с. 47 т. 1).

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 25.09.2015 року провадження у даній справі було відновлено (а.с. 49 т. 1).

09.10.2015 року представником ПАТ КБ "ПриватБанк" було заявлено клопотання про заміну відповідача, а саме залучення в якості відповідача ОСОБА_4, як спадкоємиці ОСОБА_6, для продовження розгляду справи (а.с. 50 т. 1).

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.10.2015 року первісного відповідача ОСОБА_6 замінено на належного - ОСОБА_4 (а.с. 52 т.1).

Позивач 28.10.2015 року надав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, та посилаючись на положення ст. 1281-1282 ЦК України, оскільки 21.01.2015 року ОСОБА_6 померла і спадщину після її смерті прийняла дочка - ОСОБА_4, просив суд в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 44 454 грн. 54 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу та виселити відповідача із зазначеної квартири (а.с. 54 т. 1).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів, в тому числі з договору позики.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна, коли це потрібно в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів, кредиторів або держави. Ці заходи вживаються ними безпосередньо або шляхом доручення нотаріусам чи посадовим особам органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням майна.

Порядок прийняття спадщини визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права, право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання по поверненню боргу за кредитним договором включаються до складу спадщини, то умови щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 цієї норми.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач у справі заявив вимоги до спадкоємиці боржника ОСОБА_6 - ОСОБА_4, але його вимоги були заявлені після закінчення встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку для її пред'явлення, а саме з часу, коли позивачу стало відомо про відкриття спадщини, тобто про смерть ОСОБА_6, що підтверджується його заявою від 10.02.2015 року (а.с. 39 т. 1).

Позивачем суду не надано доказів того, що він протягом шести місяців з дня, коли дізнався про відкриття спадщини, тобто з 10.02.2015 року, звертався до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з відповідними вимогами до спадкоємців, і що вони в силу ч. 1 ст. 1282 ЦК України не виконали свій обов'язок та відмовилися задовольнити його вимоги.

Лише після цього у позивача, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України виникає право на пред'явлення позову про накладення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачем порушений порядок пред'явлення вимог до спадкоємців, встановлений ст. 1281 ЦК України, та пропущений шестимісячний строк пред'явлення своїх вимог, і даний строк є присічним, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-33цс15.

Одночасно з вищенаведеним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З дослідженого судом договору іпотеки від 12 лютого 2007 року № CST0GA00000014 вбачається, що даний договір укладений між ОСОБА_6, іменована в договорі Іпотекодавець, яка виступає майновим поручителем ОСОБА_5 іменованого - Позичальник), та ПриватБанком, далі - Іпотекодержатель.

Відповідно до пункту 2 розділу 1 "Предмет договору" договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором, укладеним між Іпотекодержателем (тобто ПриватБанком) та Іпотекодавцем (тобто ОСОБА_6Л.) (далі по тексту - Кредитний договір).

З п. 35.2 договору вбачається, що за договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором від 12.02.2007 року № CST0GA00000014, укладеного між Банком та Позичальником по:

- поверненню кредиту, наданого у вигляді невідновленої кредитної лінії в сумі 60 510,00 грн. на наступні цілі: у розмірі 55 000,00 грн. на завершення будівництва, а також у розмірі 5 510,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного ОСОБА_7, на строк з 12.02.2007 року по 13.02.2017 року включно. Погашення за Кредитним договором здійснюється в строк з 12.02.2007 року по 13.02.2017 рік.

З розрахунку заборгованості, наданим позивачем суду, вбачається, що ОСОБА_6 станом на 15.12.2014 року має заборгованість за договором № CST0GA00000014 від 12.02.2007 року в сумі 44 454,54 грн., яка складається з наступного: 32 205,87 грн. - заборгованість за кредитом; 8 940,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 210, 00 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 2 097,83 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с. 8-11 т. 1).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, позивачем достовірно не доведено перед судом, що ОСОБА_6 уклала договір іпотеки № CST0GA00000014 від 12.02.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань перед Іпотекодержателем - Банком саме позичальником ОСОБА_5, а не власних зобов'язань за кредитним договором, як це зазначено в п. 2 ОСОБА_7 іпотеки та випливає з розрахунку заборгованості (а.с. 8-11 т. 1).

В силу ст. 88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» підлягають стягненню на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати по справі, що підтверджуються відповідними доказами (а.с. 75, 135-138, 139, 165,182), за сплату судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 6 282,01 грн.

Керуючись ст. 1216-1220, 1281-1282 ЦК України, ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судові витрати по справі в сумі 6282,01 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Тальнівський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2017 року.

Суддя: І.Г. Воронкова