Справа № 363/3034/16-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/5481/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 29.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління капітального будівництва» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач ТОВ «Управління капітального будівництва» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до свідоцтва про право власності йому належить гараж №1, що розташований у селі Нові Петрівці по вулиці Ватутіна, 34-А. 16 червня 2016 року позивачем було здійснено вихід до гаража №1 та встановлено, що невідомими особами у гаражі №1 було змінено замки. Зі слів свідків було встановлено, що гараж №1 без належного дозволу та будь-яких законних на це підстав займає та використовує відповідач ОСОБА_2. Жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем немає, прохання добровільно звільнити належне позивачу майно, залишилось проігнорованим. Тому просило суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ТОВ «Управління капітального будівництва» гаражем №1, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, вулиця Ватутіна, 34-А, шляхом зобовязання ОСОБА_2 звільнити його. Також просило судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2017 року позов ТОВ «Управління капітального будівництва» задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні та розпорядженні належним ТОВ «Управління капітального будівництва» гаражем №1, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, вулиця Ватутіна, 34-А, шляхом зобовязання ОСОБА_2 звільнити його. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Управління капітального будівництва» 1378,00 грн. розходів по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що не змінював замки на воротах гаражу №1 по вул. Ватутіна, 34-А, і ніколи ним не користувався. Вказує, що 05 січня 2011 року між ним і ТОВ «Житлопобут-2007» був укладений договір оренди критої стоянки для автомобілю №1, на підставі якого у нього у строковому оплатному користуванні знаходиться саме крита стоянка по вул. Ватутіна, 34 в селі Нові Петрівці, площею 21,8 м.кв.. Крім того, вказує, що договір оренди є дійсним. Зазначає, що акт обстеження гаражу від 16 червня 2016 року був складений без його присутності, виключно за участі представників позивача, а тому вказаний акт не є належним доказом у справі. Вказує, що позивач, стверджуючи про його незаконне заволодіння та користування гаражем, звернувся до суду не з віндикаційним, а з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні майном в порядку ст.391 ЦК України, тобто позивач обрав неправильний спосіб захисту свого можливо порушеного права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також суд виходив із положень Цивільного кодексу України та Конституції України, зазначивши, що право власності є непорушним, і позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Також, суд зазначив, що відповідач був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, однак у судове засідання не зявився, жодних доказів або заперечень суду не надав.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності №15031600 від 20 грудня 2013 року право власності на гараж №1, що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, вулиця Ватутіна, 34-А належить ТОВ «Управління капітального будівництва» (а.с.7, 8).

З акту обстеження від 16 червня 2016 року вбачається, що гараж №1, розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, вулиця Ватутіна, 34-А використовується відповідачем ОСОБА_3 для зберігання автотранспорту та особистих речей (а.с.4).

07 липня 2016 року відповідачу ОСОБА_2 на адресу АДРЕСА_1 було направлено вимогу за №99 про звільнення самовільно зайнятого гаражу №1, розташованого за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, вулиця Ватутіна, 34-А (.а.с.5, 6).

Судом першої інстанції у якості свідка допитано ОСОБА_4, який підтвердив факт використання ОСОБА_2 гаража №1 розташованого за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Нові Петрівці, вулиця Ватутіна, 34-А.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Житлопобут-2007» в особі директора ОСОБА_5 було укладено договір оренди №1 (крита стоянка для автомобіля) від 05 січня 2011 року, відповідно до якого ТОВ «Житлопобут-2007» передало у тимчасове володіння відповідачу криту стоянку для автомобіля №11 (а.с.59-60).

Згідно із ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся судом про дату та час розгляду справи судом, однак, не надав до суду необхідних доказів на підтвердження своїх заперечень (а.с.21, 24, 40, 50).

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном, оскільки позивачем надано докази того, що спірний гараж №1 знаходиться безпосередньо у користуванні відповідача, і відповідно, порушує права позивача, як власника гаража №1. Такі висновки суду першої інстанції відповідачем належними та допустими доказами не спростовані.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає безпідставними, так як суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що 05 січня 2011 року між ним і ТОВ «Житлопобут-2007» був укладений договір оренди критої стоянки для автомобілю №1, на підставі якого у нього у строковому оплатному користуванні знаходиться саме крита стоянка по вул. Ватутіна, 34 в селі Нові Петрівці, площею 21,8 м.кв. також відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме: гаражем №1, що розташований у селі Нові Петрівці по вулиці Ватутіна, 34-А, загальною площею 19, 8 кв.м..

Разом з тим, з доданого до апеляційної скарги договору оренди №1 (крита стоянка для автомобіля) від 05 січня 2011 року вбачається, що предметом вказаного договору є обєкт, розташований у селі Нові Петрівці по вулиці Ватутіна, 34, загальною площею 21, 8 кв.м..

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 посилається на договір оренди №1 (крита стоянка для автомобіля) від 05 січня 2011 року, що стосується оренди майна, яке не є предметом спору у даній справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач, стверджуючи про його незаконне заволодіння та користування гаражем, звернувся до суду не з віндикаційним, а з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні майном в порядку ст.391 ЦК України, тобто позивач обрав неправильний спосіб захисту свого можливо порушеного права, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже позивач обрав спосіб захисту визначений ст.16 ЦК України, а тому доводи відповідача не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: