АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/120/17 Справа № 2/202/334/13 Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С.Г. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Посунся Н.Є., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2., ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним та визнання договору поруки припиненим та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання кредитного договору призначена, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 0612/009KW станом на 30 вересня 2011 року утворилася заборгованість у розмірі 74 723 доларів США, з якої: 37 695,06 доларів США - заборгованість за кредитом, 24 007,39 доларів США - заборгованість за процентами, 13 020,55 доларів США - пеня.

Просив стягнути солідарно вказану заборгованість з відповідачів.

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив розірвати кредитний договір від 14 грудня 2006 року № 0612/009KW, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість за оскаржуваним кредитним договором відсутня, при укладенні договору поруки з ПАТ «Акцент-Банк» щодо нього порушено банківську таємницю.

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним договір поруки від 20 жовтня 2010 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», визнати припиненим договір поруки від 14 грудня 2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 0612/009KWстаном на 30 вересня 2011 року у розмірі 69 438,75 доларів США, з якої: 37 695,06 доларів США - заборгованість за кредитом; 24 007,39 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 7 736,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2014 року у частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 грн. скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2014 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 грн. скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення пені за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість з пені станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 13 020,55 доларів США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 200 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року у частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2014 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано, позов у цій частині задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 10 306 грн 46 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, якою рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, межі перегляду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2013 року є вимоги щодо стягнення пені.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано доказів про отримання позичальником кредиту у розмірі 50000 доларів США та 9000 доларів США.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом першої інстанції не дотримано.

Судом встановлено, що 14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №0612/009КW, за умовами якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 50 тис. доларів США окремими траншами на підставі попередньої вимоги згідно з п. 2.1.2 цього договору в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту та сплати процентів згідно з графіком погашення кредиту та процентів, що оформляються у вигляді додатків до цього договору і є його невід'ємною частиною, комісії та винагороди, штрафу і пені в обумовлені цим договором термінами. Термін повного погашення кредитної лінії - 13 грудня 2011 року (а. с. 14?16, т. 1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки (а. с. 17, т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір застави майна. Максимальний розмір вимоги, яка забезпечується заставою за цим договором, складає 150 тис. доларів США (а. с. 112, 113, т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, предметом якого є 1/2 частини приміщення магазину по вул. Шевченка, 1-а у м. Красилові Красилівського району Хмельницької області (а. с. 114?116, т. 1).

14 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір застави товару в обороті, за яким у заставу передано алкогольні напої (а. с. 117, 118, т. 1).

Додатком № 1 від 18 грудня 2006 року до кредитного договору № 0612/009КW передбачено графік погашення кредиту та процентів кредиту у розмірі 35 тис. доларів США, виданих у рамках кредитної лінії (а. с. 16, 166, 205, т. 1).

Додатком № 2 від 24 січня 2007 року до кредитного договору № 0612/009КW передбачено графік погашення кредиту та процентів кредиту у розмірі 9 000 доларів США, виданих у рамках кредитної лінії (а. с. 174, т. 1).

Додатком № 2 від 22 квітня 2008 року до кредитного договору № 0612/009КW передбачено графік погашення кредиту та процентів кредиту у розмірі 7 890 доларів США, виданих у рамках кредитної лінії (а.с. 118, т. 2).

20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладений договір поруки № 167, розмір відповідальності якого становить 200 грн (а. с. 9, 10, т. 1).

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Інших позовних вимог, а ніж ті що були заявлені в суді першої інстанції, сторонами не заявлялось. Заяв щодо уточнення, зміни позовних вимог чи відмови від позовних вимог позивачем - ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявлялось.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 30 вересня 2011 року за кредитним договором утворилась заборгованість 74 723 долари США, з яких: з непогашеної суми кредиту ? 37 695,06 долари США; заборгованість з процентів за користування кредитом ? 24 007,39 долари США; заборгованість по пені - 13 020,55 долари США.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, відповідно до п. 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.1, 2.2.8, 3.3 цього договору, винагороди та комісії, що передбачено п.п. 3.5, 3.7 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,047 % від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно з п. 4.2 кредитного договору нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 4.1 даного договору, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано позичальником.

Відповідно до п. 4.7 цього договору термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів за даною угодою встановлюється сторонами строком у п'ять років.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15, а також у постановах № 6-2134 цс 15 від 21.12.2016 року та № 6-1672цс16 від 21.12.2016 року, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими до застосування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про стягнення заборгованості по пені, у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з 16.02.2007 року (дата початку нарахування пені) по 30.09.2011 року (кінцева дата розрахунку заборгованості).

Тобто, з урахуванням умов договору, якими саме визначено, що відповідно до п. 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 3.1, 3.2, 3.3 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.1, 2.2.8, 3.3 цього договору, винагороди та комісії, що передбачено п.п. 3.5, 3.7 цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,047 % від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. А згідно з п. 4.2 кредитного договору нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 4.1 даного договору, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано позичальником.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) застосовується позовна давність в один рік.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

А відповідно до п. 4.7 кредитного договору термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів за даною угодою встановлюється сторонами строком у п'ять років.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем вірно визначено період нарахування пені, у зв»язку з порушенням відповідачами зобов»язань за договором, а вимоги щодо стягнення пені заявлені в межах встановленого договором строку позовної давності.

Ухвалою суду апеляційної інстанції було зобов»язано позивача ПАТ КБ«ПриватБанк» надати розрахунок пені за прострочення сплати кредитних коштів, за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 0612/009KW станом на 30 вересня 2011 року, за спірний період, який повинен нараховуватись у відповідності до умов договору, за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником свого обов»язку.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції надано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 0612/009KW, у тому числі і по пені та виписка за період з 02.04.2007 року по 02.04.2010 року(т.4.а.с.125-161). Крім того, матеріали справи містять розрахунки заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 0612/009KW, у тому числі і по пені та виписки за період з 16.02.2007 року по 30.09.2011 року (т.1 а.с.6-7; т.3.а.с.157-161,162-164).

Зазначеними розрахунками підтверджується початок нарахування пені у зв»язку з порушенням відповідачами зобов»язань за договором - 16.02.2007 року, яка нараховувалась протягом трьох років, а у зв»язку з подальшим простроченням сплати кредитних коштів до 30.09.2011 року та розрахована за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником свого обов'язку, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем було підсумовано та визначено загальну суму пені за порушення кредитних зобов'язань.

Перевіривши надані розрахунки, суд прийшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по пені підлягають частковому задоволенню. Так, підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у солідарному порядку на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по пені за кредитним договором від 14 грудня 2006 року № 0612/009KW, яка утворилась за період з 16.02.2007 року по 30.09.2011 року, у зв»язку з порушенням відповідачами зобов»язань за кредитним договором у розмірі 12 645,28 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долара США станом на 30 вересня 2011 року, встановлений НБУ у розмірі 7,9727грн., складає - 100 817,02 грн. У іншій частині розмір заборгованості по пені є недоведеним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2013 року про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у даній частині.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» пеню за кредитним договором № 0612/009KW від 14 грудня 2006 року станом на 30 вересня 2011 року у розмірі 12 645,28 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом гривні до долара США станом на 30 вересня 2011 року встановленим НБУ у розмірі 7,9727 грн., складає - 100 817,02 грн.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Н.Є.Посунся

Т.П.Красвітна