Ухвала

іменем україни

06 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю.

Заперечуючи проти заявлених вимог ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про виділ в натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2013 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, зокрема подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважності підстав для його поновлення.

16 листопада 2016 року ОСОБА_5 отримала вказану ухвалу суду від 28 жовтня 2016 року.

19 грудня 2016 року на адресу суду апеляційної інстанції від заявника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У заяві ОСОБА_5 зазначає про те, що у зв'язку з важким матеріальним становищем вона не мала можливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги та скористатися платними послугами юриста для її підготовки. На утриманні апелянта знаходилася непрацездатна мати, непрацюючий чоловік та малолітня донька.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема журналу судового засідання ОСОБА_5 була присутня в судовому засіданні під час проголошення рішення суду першої інстанції (том 1 а. с. 257-259).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 297 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного провадження будуть визнані неповажними.

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави - учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03) вказав, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «resjudicata» (остаточності судового рішення), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що у встановлений судом строк заявник не подав доказів того, що недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду, а також не навів інших причин, що підтверджують поважність причин пропуску процесуального строку. Вказані ОСОБА_5 підстави не можуть бути взяті до уваги, оскільки відсутність коштів на сплату судового збору не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження у розумінні ст. 295 ЦПК України.

Враховуючи викладене, докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К.Гримич