Провадження № 2/127/5512/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Алексюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Асіф кизи до ОСОБА_1 Мааріф Джаміл огли, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору товариства з обмеженою відповідальність «Гідравліка Вінниця» про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та третейської угоди недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 Асіф кизи звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 Мааріф Джаміл огли, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору товариства з обмеженою відповідальність «Гідравліка Вінниця» про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та третейської угоди недійсними, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 21.09.2007 року між відповідачем та третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого відповідач придбав у третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору земельну ділянку, площею 0,6526 га, кадастровий номер :02:011:0100, розташовану за адресою: вул. Тиврівське шосе, с. Лука-Мелешківська, Вінницький р-н, Вінницька обл., цільове призначення якої для ведення підсобного сільського господарства, яка належала продавцю на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №702748, виданого Луко-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області 09.10.2006 року на підставі рішення 02 сесії 05 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 12.05.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №15.

26.09.2007 року між відповідачем та третьої особою без самостійних вимог щодо предмету спору було укладено третейську угоду про звернення сторін до третейського суду, згідно якої передбачається, що спори, які виникли стосовно укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Гідравліка Вінниця» 21.09.2017 року договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :02:011:0100, передаються і підлягають розгляду третейським судом, утвореним для вирішення конкретного спору у складі фахівця у галузі права та практикуючого юриста Білана Володимира Валентиновича.

Проте, на думку позивача вищезазначені договори укладені з порушенням чинного законодавства та є такими, що суттєво порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки в силу ч.3 ст.65 СК України позивач не надавала згоди на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, окрім того останній нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у встановленому законом порядку.

Що ж стосується третейської угоди, укладеної між відповідачем та позивачем, то суд вважає, що сторонами не дотримано вимог передбачених ст.12 Закону України «Про третейські суди», а тому дане третейське застереження має бути визнане недійсним.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення останніх.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Гідравліка Вінниця» до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити.

Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у розгляді справи, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 21.09.2007 року між відповідачем та третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого відповідач придбав у третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору земельну ділянку, площею 0,6526 га, кадастровий номер :02:011:0100, розташовану за адресою: вул. Тиврівське шосе, с. Лука-Мелешківська, Вінницький р-н, Вінницька обл., цільове призначення якої для ведення підсобного сільського господарства, яка належала продавцю на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №702748, виданого Луко-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області 09.10.2006 року на підставі рішення 02 сесії 05 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 12.05.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №15.

Проте, на думку позивача вищезазначений договір укладений з порушенням чинного законодавства та є таким, що суттєво порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки в силу ч.3 ст.65 СК України позивач не надавала згоди на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Так, згідно свідоцтва про шлюб від 29.11.1993 року сторони перебувають у зареєстровано шлюбі з 29.11.1993 року.

За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Згідно ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За нормами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на укладення договору щодо цінного майна має бути надана в письмовій формі, а згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має також бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно п.3 договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року вартість земельної ділянки складає 39 500 грн., тобто даний правочин виходить за межі дрібного побутового.

Суд погоджується з думками та доводами позивача, викладеними вище, однак звертає увагу, що відповідно до ст.ст.128, 132 ЗК України, ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

А відтак, недодержання сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки вимоги про нотаріальне посвідчення останнього, є всі достатні підстави вважати останній нікчемним (недійсним).

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом, а відтак в задоволенні позовних вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки слід відмовити.

Що ж стосується позовних вимог позивача про визнання третейської угоди недійсною, суд вважає за можливе зазначити наступне.

Так, 26.09.2007 року між відповідачем та третьої особою без самостійних вимог щодо предмету спору було укладено третейську угоду про звернення сторін до третейського суду, згідно якої передбачається, що спори, які виникли стосовно укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Гідравліка Вінниця» 21.09.2017 року договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :02:011:0100, передаються і підлягають розгляду третейським судом, утвореним для вирішення конкретного спору у складі фахівця у галузі права та практикуючого юриста Білана Володимира Валентиновича.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Статтею 12 Закону України «Про третейські суди» визначено, що якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Однак, як вбачається з матеріалів справи ніякий регламент до третейської угоди не долучався.

Окрім того, зі змісту даної угоди вбачається, що сторонами не дотримано вимог, передбачених ст.12 Закону України «Про третейські суди», а тому дане третейське застереження є недійсним.

Також, відповідно до ст.30 Закону України «Про третейські суди» місце проведення третейського розгляду справи у третейському суді для вирішення конкретного спору визначається третейською угодою.

Проте, дана обставина не була врегульована угодою. Тобто дана істотна умова договору не була врегульована сторонами, що підтверджує недійсність третейської угоди.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою, та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема частино 1 визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

А тому, третейська угода в силу ст.ст.203, 215 ЦК України є недійсною.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

В силу ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати щодо сплати судового збору у розмірі 640,00 грн., згідно квитанції №0.0.862112468.1 від 02.10.2017 року, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 30 Закону України «Про третейські суди», ст.ст.60, 65 СК України, ст.ст.128, 132 ЗК України, ст.ст.3, 11, 15, 16, 202, 203, 215, 220, 369, 657 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 60, 88, 158, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсною третейську угоду про звернення сторін до третейського судді, укладену 21.09.2007 року між ОСОБА_2 Мааріфом Джаміл огли та товариством з обмеженою відповідальністю «Гідравліка Вінниця» в частині, що стосується купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,6526 га, кадастровий номер :02:011:0100, розташованої за адресою: вул. Тиврівське шосе, с. Лука-Мелешківська, Вінницький р-н, Вінницька обл., цільове призначення якої для ведення підсобного сільського господарства.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 Мааріфа Джаміл огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 Асіф кизи, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: