Справа № 2/257/2427/13
Провадження № 2-в/185/108/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Пожидаєвої Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 257/8950/13-ц за позовом ПАТ «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року доручено Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області вирішити питання щодо відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 257/8950/13-ц за позовом ПАТ «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

23 жовтня 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 257/8950/13-ц за позовом ПАТ «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 257/8950/13-ц за позовом ПАТ «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 402 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 403 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Зі статті 407 ЦПК України вбачається, що при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб (їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.

Відповідно до статті 408 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження. Строк зберігання судового провадження не має значення для вирішення заяви про його відновлення, крім випадку звернення з такою заявою для виконання рішення, якщо строк на пред'явлення виконавчого листа для виконання закінчився і судом не поновлено.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження, у тому числі шляхом отримання інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також, суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше предявленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне рішення Київського районного суду м. Донецька від 19 грудня 2013 року у справі № 257/8950/13-ц.

Згідно рішення Київського районного суду м. Донецька від 19 грудня 2013 року у цивільній справі № 257/8950/13-ц позов ПАТ «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» заборгованість за кредитним договором 113414974-Д7 від 15.08.2008р. в сумі 189 309 ( сто вісімдесят девять тисяч триста девять ) доларів 86 центів США та 4 425 ( чотири тисячі чотириста двадцять пять) гривень 65 копійок, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» судові витрати в сумі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одну ) гривню 00 копійок та 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна ухвала Апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2014 року у справі № 257/8950/13-ц.

Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2014 року у справі № 257/8950/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити. Рішення Київського районного суду м. Донецька від 19 грудня 2013 року залишити без змін.

На підставі зібраних і перевірених судом матеріалів, суд вважає за необхідне відновити частково втрачене судове провадження справи 257/8950/13-ц позов ПАТ «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в частині судового рішення, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме рішення Київського районного суду м. Донецька від 19 грудня 2013 року у справі № 257/8950/13-ц.

Керуючись ст. 10,60,131,212,402,403,407,408 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відновити втрачене судове провадження справи №257/8950/13-ц за позовом ПАТ «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в частині:

-рішення Київського районного суду м. Донецька від 19 грудня 2013 року у справі 257/8950/13-ц, згідно тексту якого

«

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2013 року Київський районний суд м. Донецька

у складі: головуючого-судді Чальцевої Т. В.

при секретарі Лукянченко Ю.Ю.

за участю пр. позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Донецьку цивільну справу за позовом ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В

Позивач ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_1» звернувся до суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги наступним.

Відповідно до укладеного договору № 113/414947-Д/7 від 15.08.2008 року ОСОБА_2 15.08.2008 року отримав кредит у розмірі 276250,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 4.2.1 Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14.10.2011 року до кредитного договору процентна ставка нараховується у наступному розмірі: з 14.10.2011 року до 13.10.2012 року 9 % річних, починаючи з 14.10.2012 року 13,5 % річних.

З метою забезпечення вимог, між ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_1» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 113/414947-Д/7.

Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору.

У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором станом 03.07.2013 року Відповідач має заборгованість 210916,74 доларів США, яка складається з наступного: 206182,27 доларів США заборгованість за кредитом; 4734,47 доларів США заборгованість по відсоткам; 1738,16 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 127,41 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

Просив суд стягнути з відповідачів на його користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 210916,74 доларів США, 1865,57 грн. та судові витрати.

11.11.2013 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, просили стягнути з відповідачів 201309,86 доларів США, 4425,64 грн. та судові витрати.

Представник позивача у судовому засідання позов підтвердила у повному обсязі, наполягала на задоволені позову.

Відповідач ОСОБА_2 надав квитанції про сплату частини боргу, у судовому засіданні позов визнав у частині непогашеної суми заборгованості.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась. Була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 15.08.2008 року отримав кредит у розмірі 276250,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а. с. 18-35)

Відповідно до пункту 4.2.1 Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14.10.2011 року до кредитного договору процентна ставка нараховується у наступному розмірі: з 14.10.2011 року до 13.10.2012 року 9 % річних, починаючи з 14.10.2012 року 13,5 % річних.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до пункту 4.2.1 Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14.10.2011 року до кредитного договору процентна ставка нараховується у наступному розмірі: з 14.10.2011 року до 13.10.2012 року 9 % річних, починаючи з 14.10.2012 року 13,5 % річних. (а. с. 39-40)

З метою забезпечення вимог, між ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_1» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 113/414947-Д/7 (а. с. 48-52)

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач має заборгованість 210916,74 доларів США, яка складається з наступного: 206182,27 доларів США заборгованість за кредитом; 4734,47 доларів США заборгованість по відсоткам; 1738,16 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 127,41 грн. пеня за несвоєчасне погашення відсотків (а. с. 5)

Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог Відповідач має заборгованість 210916,74 доларів США, яка складається з наступного: 201309,86 доларів США; 4425,64 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту. (а. с. 165-166)

Крім того, позивачем ще було сплачено 12000 доларів США, що підтверджується квитанціями (а. с. )

Відповідно до ст. 1054 ЦК України договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Крім того, п. 5. 3 Кредитного договору та ст.ст. 651, 1050 ЦК України передбачено, що в разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно графіку, кредитор набуває право вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 554 ЦК України, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з Боржником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, присуджує з другої сторони понесені Позивачем та документально ним підтверджені судові витрати у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 611, 612, 1054, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позов Публічного акціонерного товариства « Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» заборгованість за кредитним договором 113414974-Д7 від 15.08.2008р. в сумі 189 309 ( сто вісімдесят девять тисяч триста девять ) доларів 86 центів США та 4 425 ( чотири тисячі чотириста двадцять пять) гривень 65 копійок..

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» судові витрати в сумі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одну ) гривню 00 копійок. та 114 (сто чотирнадцять) гривень 70 копійок.

Повний текс судового рішення виготовлено 24.12.2013р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Київський районний суд м. Донецька шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя:»

- ухвала Апеляційного суду Донецької області від 17 лютого 2014 року у справі 257/8950/13-ц, згідно тексту якого

«

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Могутової Н.Г.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Донецьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м.Донецька від 19 грудня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Київського районного суду м.Донецька від 19 грудня 2013 року позов ПАТ «Креді ОСОБА_1» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 189309,86 дол. США та 4425,65 грн., судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі, оскільки воно є незаконним, необґрунтованим, порушує права відповідачів, при його ухваленні були допущені численні порушення матеріального і процесуального права, а саме: не вказані мотиви, з яких відкинуто доводи відповідача та прийнято до уваги лише доводи позивача, в описовій частині рішення не зазначено узагальнений виклад позиції відповідача, інших доказів досліджених судом, не зазначено мотиви з яких суд вважає встановленими наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, в резолютивній частині рішення не вказано строк і порядок набуття рішенням суду законної сили, невірно вказано номер кредитного договору, не вірно відображено пояснення осіб, що приймали участь у розгляді справи, перед укладенням договору банком не було виконано переддоговірну роботу, не було надано повну інформацію про кредитні умови та не ознайомлено з істотними умовами договору, не вказані умови відповідальності банку, встановлені дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки, тобто договір містить несправедливі умови, вчинений внаслідок омани, тому є недійсним, проведено операції в іноземній валюті без відповідного дозволу (ліцензії), порушено принцип справедливості, невірно визначено суму заборгованості, не враховані платежі за договором, вчинені після звернення до суду з позовом, не надано доказів законності укладеного договору.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» ОСОБА_5 заперечувала проти апеляційної скарги.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином телефонограмами, які передані 5 лютого 2014 року та зареєстровані в Журналі телефонограм за №№4270, 4271 (т.2 арк..спр.39, 40), про що свідчать тексти телефонограм та витяг з Журналу реєстрації телефонограм №2 (т.2 арк..спр.41, 42).

ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи в зв»язку з хворобою.

На підставі ч.1 ст.305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

До заяви ОСОБА_3 не додано документів, які свідчать про поважність причин відкладення розгляду справу.

В судове засідання, призначене на 3 лютого 2014 року ОСОБА_3 надала суду заяву про відкладення розгляду справи, до якої додано висновок спеціаліста «Донецького обласного клінічного територіального медичного об»єднання» , з якого виходить, що ОСОБА_3 рекомендовано лікування у невропатолога за місцем проживання (т.2 арк.спр.2), внаслідок чого розгляд справи було відкладено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що причини неявки ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 17 лютого 2014 року, не є поважними, подана заява про повторне відкладення розгляду справи свідчить про недобросовісне здійснення нею своїх прав, тому розгляд справи належить проводити у відсутність відповідачів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_2 15 серпня 2008 року отримав кредит у розмірі 276250 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 4.2.1. Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14 жовтня 2014 року до кредитного договору процентна ставка нараховується у наступному розмірі: з 14 жовтня 2011 року до 13 жовтня 2012 року 9% річних, починаючи з 14 жовтня 2012 року 13,5 % річних. З метою забезпечення вимог між ПАТ «Креді ОСОБА_1» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. У зв»язку з порушенням забов»язань склалась заборгованість в сумі 210916,74 доларів США, а саме, заборгованість за кредитом- 201309,86 доларів США; 4425,64 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Крім того позивачем додатково сплачено 12000 доларів США

На підставі частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін виконання), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком нарівні з Боржником.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

На підставі встановлених обставин справи, доказів по справі та відповідно до зазначених норм матеріального права суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог позивача та стягнення на користь банку суми заборгованості за кредитним зобов»язанням.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності кредитного договору безпідставні.

На підставі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача в разі подання ним відповідного позову.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами щодо визнання кредитного договору недійсним не звертались.

Крім того, на підставі ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст.ст.15 і 23 цього Закону.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, сторони передбачили всі істотні умови договору відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів і дійшли згоди щодо усіх умов, на яких він укладався, а відтак, з власної ініціативи, на момент отримання коштів ОСОБА_2 визначив для себе правила подальшої поведінки.

Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору була надана позичальнику, що вбачається з умов кредитного договору і не оспорювалась.

Тому, посилання в апеляційній скарзі на порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" при укладенні кредитного договору, несправедливість та недобросовісність умов договору, є безпідставними.

Укладений кредитний договір є дійсним, укладений на законних підставах, відповідно до вимог Цивільного Кодексу України та інших актів цивільного законодавства, оскільки особи, які його уклали, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - сума кредиту була отримана та використана на власний розсуд, певний час кредит позичальником погашався.

Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін, має бути досягнута згода.

При укладенні договору ОСОБА_2 був ознайомлений з усіма його вимогами, про що свідчить його особистий підпис.

Доводи апеляційної скарги про те, що до договору включені положення, які містять ознаки нечесної підприємницької діяльності, тобто такої, що вводить в оману, необґрунтовані.

Згідно ч.1 ст.19 Закону УРСР від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав суду доказів про те, що які-небудь дії позивача носять ознаки нечесної підприємницької практики в розумінні положень ст.19 Закону.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення вимог законів щодо валюти кредитування також безпідставне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Конституція України не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно з ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

На підставі ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовій еквівалент зобовязання в іноземній валюті, ч.3 ст.533 використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене постановою Правління Національного банку України № 275 від 17 липня 2001 року, в редакції, яка діяла на час укладання договору та ухвалення рішення, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторговельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою, що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами резидентами; ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) і іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З наведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Зі справи вбачається, що 16 січня 2003 року Національним банком України Акціонерному товариству «Індустріально-експортний банк» була видана банківська ліцензія №99 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (т.2 арк..спр.8), та дозвіл з додатком №99-3 від 16 січня 2003 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу (т.2 арк.спр.9).

Оскільки позивач мав генеральну ліцензію та письмовий дозвіл Національного банку України на здійснення валютних операцій, суд дійшов правильного висновку про те, що надання відповідачеві за спірним кредитним договором кредиту в доларах США з зобовязанням повернути кредит у доларах США, не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Зі справи вбачається, що при укладенні спірного кредитного договору ОСОБА_2 були відомі умови договору, ніщо не перешкоджало йому отримати кредит у національній валюті.

Посилання в апеляційній скарзі на допущені порушення процесуального права при викладенні тексту рішення не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки апеляційна скарга не містить доводів про те, яким чином це призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги.

За таких підстав суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Донецька від 19 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Суддя:»

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Суддя А. С. Зінченко