Провадження №22-ц/784/2423/17
Провадження № 22ц/784/2423/17 Головуючий у 1-ї інстанції Гуденко О.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Шагаєм О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк)

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 травня 2017року

за позовом

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

18 жовтня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення 13 238 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальниця ОСОБА_2 в порушення умов укладеного з нею 13 серпня 2012 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна» у встановлені строки не погашає суму основного кредиту і проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням штрафних санкцій.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 травня 2017 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 603 грн. 00 коп. заборгованості за договором та 62грн. 77коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови є незаконним та необґрунтованим, просить рішення суду в частині зменшення розміру процентів та відмови у стягненні пені та штрафів змінити, задовольнив ці вимоги банка у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачкою ОСОБА_2 укладено кредитний договір з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за яким остання отримала кредитний ліміт коштів в розмірі 300 грн. 00 коп. з кінцевим терміном їх повернення, що відповідає строку дії картки під 30% річних, які збільшені з вересня 2014 року до 34,8% річних, та з квітня 2015 року до 43,2% річних, а також зі сплатою комісії та пені за Умовами кредитування (а.с.5-34, 78-86).

Вказаний договір складається із заяви кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Пунктом 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.12.6; при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити баку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову - п. 2.1.1.7.6.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг, що укладено між нею та банком, та підтверджено її підписом у заяві (а.с.6).

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 , ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Станом на 30 вересня 2016 року банком розрахована заборгованість відповідачки за кредитним договором, яка складає 13 238 грн. 21 коп. (299 грн. 44 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 9 432 грн. 23 коп. - проценти за користування кредитом, 2399 грн. 96коп. - пеня, 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу і 606 грн. 58 коп. - процентна складова штрафу).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Тому, підписавши 13 серпня 2012 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачка була повідомлена про зміст цих Умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Таким чином, суд прийшов вірного висновку, що з відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 299грн. 44 коп..

За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинної на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку (частина 3 статті 1056? ЦК України).

В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056? ЦК України). Кредитодавець зобов'язаний повідомити позичальника.

Із змісту пунктів 1.3.2.3 та 1.3.2.9 Умов та правил надання банківських послуг (що діяли на час виникнення спірних відносин) вбачається, що банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, про що зобов'язаний проінформувати позичальника за сім днів до введення змін будь-яким способом, в тому числі при наданні витягу з карткового рахунку або за допомогою СМС-повідомленням. Якщо протягом 7 днів банк не отримав від позичальника повідомлення про незгоду зі змінами, то вважається, що він приймає нові умови надання банківських послуг.

З наявних в матеріалах справи копій наказів ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на час укладання кредитного договору діяла базова процентна ставка по кредиту 2,5% в місяць або 30% на рік.

В подальшому, згідно п. 3 наказу № СП-2014-6915682 від 7 липня 2014 року процентну ставку було збільшено та введено нові тарифи із підвищеною ставкою лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів, тобто після 1 вересня 2014 року, про що відповідачка була повідомлена банком у спосіб, що визначений вищезазначеними Умовами та Правилами, але без належного підтвердження отримання нею такого повідомлення.

Проте, з виписки за рахунком відповідача, вбачається, що ОСОБА_2 витрат після підвищення і односторонньому порядку процентної ставки з 1 вересня 2014 року не здійснювала (а.с.55-58).

Таким чином, розрахунок заборгованості по процентам, який міститься в матеріалах справи, спростовується вищезазначеним і повинен розраховуватися виходячи з 30% річних ((299 грн. 44 коп. х 30%) : 360 днів). До такого ж вірного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Разом з тим, загальна заборгованість за процентами за наданим банком розрахунком на час звернення до суду становить 65 грн. 72 коп., та складається із: залишку процентів, після проведеної оплати відповідачкою 5 лютого 2016 року, в розмірі 5 грн. 97 коп. (15 грн. 46 коп. залишок на 1 серпня 2013 року, з урахуванням нарахувань на 8 січня 2014 року в 32грн. 75 коп., складало загальну суму 48 грн. 21коп., потім проведене до 5 лютого 2016 року нарахування процентів на суму 189 грн. 50коп., що в загальному розмірі складало загальний розмір заборгованості по процентам на суму 237 грн. 71 коп., частина з яких в сумі 231 грн. 74 коп. погашена внесеною оплатою, після погашення заборгованості по пені), та нарахованих процентів на тіло кредиту на 30 вересня 2016 року у сумі 59 грн. грн. 75 коп..

Тому, незважаючи на те, що висновки місцевого суду за процентною ставкою, що підлягає застосуванню до вказаних правовідносин, є вірними, але розрахунок, який ним наведено у судовому рішенні є помилковим, так як не враховані проведені відповідачкою погашення заборгованості.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав відмови у стягненні з позичальника неустойки з посиланням на відсутність її підпису під Умовами та правилами надання банківських послуг, враховуючи одночасне стягнення місцевим судом за тими ж Умовами та правилами кредиту та процентів.

Так, за умовами кредитування по анкеті-заяві передбачено сплата пені за двома варіантами, але банком проведено таке нарахування безпідставно за іншим варіантом, який не передбачений умовами надання відповідачки банківських послуг.

А саме, банком щомісячно нарахована пеня в сумі 100 грн., замість 29 грн. 94 коп. як 1% від суми щомісячної заборгованості.

Отже, нарахування у відповідності до процедури проведеного банком розрахунку, повинно було відбуватися за наступні періоди у 131 день (з 1 серпня 2013 року по 8 січня 2014 року), 758 днів (з 8 січня 2014 року по 5 лютого 2016 року), і 239 днів (період з 5 лютого 2016 року по 30 вересень 2016 року).

Тому, станом на 8 січня 2014 року банком повинно було нарахувати пеню на суму 149грн. 70коп., з яких 100 грн. погашено 8 січня 2014 року, станом на 5 лютого 2016 року - 718 грн. 56 коп., вся сума якої сплачена із суми платежу в 1 000 грн., яка внесена відповідачкою 5 лютого 2016 року.

Станом на 30 вересня 2016 року за сім місяців підлягала до нарахування пеня на суму 209 грн. 58 коп..

За такого, та враховуючи здійснення відповідачкою погашення, які йдуть на першочергове погашення нарахованої банком пені, заборгованості по пені у позичальника перед кредитором на час його звернення до суду складає 209 грн. 58 коп..

Також, колегія суддів вважає безпідставним одночасне нарахування та стягнення з відповідачки пені (комісії) та 500 грн. 00 коп. - фіксованої частини штрафу і 606 грн. 58 коп. - процентної складової штрафу.

Так, статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 (а.с.18-19) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.18, 31) передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом,комісії за обслуговування.

Тому, враховуюче викладене, колегія суддів вважає, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань.

За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов'язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки.

А тому, враховуючи обставини справи, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентів, колегія суддів вважає за необхідне стягнути пеню в сумі 209 грн. 58 коп., відмовивши у стягненні штрафів з метою запобігання подвійного притягнення відповідачки до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань по сплаті кредиту та процентів.

Таки висновки колегії узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 і постанові від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що банком сума у розмірі 2 399 грн.96 коп. за своїми складовими та порядком нарахування, нарахована саме в якості пені, а не комісії за зняття готівки або обслуговування картки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому є усі підстави для його зміни у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України шляхом стягнення з позичальника на користь банка 574 грн. 74 коп. загальної суми заборгованості, яка складається з: 299 грн. 44 коп. заборгованості за кредитом, 65грн. 74 коп. заборгованості за процентами та 209 грн. 58 коп. пені.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду і в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні на підставі п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

А саме, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 316 грн. 94 коп., які складаються з 23% задоволених позовних вимог за подачу позову до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 травня 2017 року змінити та викласти його в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 574 грн. 74 коп., яка складається з: 299 грн. 44 коп. заборгованості за кредитом, 65 грн. 74 коп. заборгованості за процентами та 209 грн. 58 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 316грн. 94 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Головуюча О.О.Ямкова

Судді О.В.Локтіонова

С.Ю.Колосовський