АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/2111/17 Головуючий 1 інст. Федосенко В.В.
Справа № 638/3968/15-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретарів: Баранкової В.В., Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Харківської області про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями правоохоронних органів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який подалі уточнив. Посилався на те, що 02 вересня 2010 року під час проведення обшуку в його квартирі АДРЕСА_1 співробітники роти міліції особливого призначення «Беркут» Головного Управління Міністерства внутрішній справ України в Полтавській області жорстоко поводилися як з ним, так і з членами його сім'ї.

З листопада 2012 року в прокуратурі Дзержинського району м. Харкова, а з квітня 2013 року - і в прокуратурі Московського району м. Харкова знаходились відповідні кримінальні провадження за його заявами (ЕРДР № 0000113, 0000152, 40000186, 0000006, 0000108, 0000107, 0000005) за його (позивача) заявами щодо кримінальних правопорушень, скоєних оперуповноваженим УДСБЕЗ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4, слідчим СУ УМВС України в Полтавській області Лоскот С.С., в. о. начальника відділу УДСБЕЗ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 та співробітниками роти міліції особливого призначення «Беркут» ГУ МВСУ в Полтавській області.

За весь час винесено більше 30 постанов про закриття кримінальних проваджень і лише 23 жовтня 2014 року до ЕРДР внесено відомості по даним кримінальним правопорушенням. 22 січня 2015 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_6 без проведення відповідних слідчих дій ухвалена постанова про закриття кримінального провадження. Вказував, що такими діями йому завдано моральних страждань.

Ураховуючи наведене, просив стягнути на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 986 580 грн., заподіяної йому в результаті прийняття незаконних рішень та тривалої необґрунтованої бездіяльності по кримінальному провадженню № 0000291.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 травня 2016 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено та залишено без змін вищезазначене рішення районного суду .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що рішення ухвалено без врахування вимог Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» та практики Європейського Суду з прав людини.

Крім того, судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано положення ч. 6 ст. 1176 ГК України, порушені вимоги ст. 157 ГПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України та враховуючи висновки та мотиви, з яких скасовано ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричиненої йому рішеннями та бездіяльністю слідчих моральної шкоди, яка згідно з частиною 2 статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженням честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи та бездіяльність слідчого є предметом оскарження у порядку статті 303 КПК України. Вказував, що реалізація ОСОБА_3 свого процесуального права на оскарження дій, бездіяльності, рішень слідчого під час досудового розслідування, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Розглядом справи достеменно встановлено, що прокуратурою Харківської області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000005 від 23 листопада 2012 року за заявами ОСОБА_3 про вчинення працівниками правоохоронних органів Полтавської області злочинів, передбачених частинами 2, 3 статті 365, частиною 1 статті 366, частиною 2 статті 372, частиною 1 статті 384 КК України (№ 0000005) та у кримінальному провадженні № 0000113 від 02 квітня 2013 року за заявою ОСОБА_3 про вчинення стосовно нього 26 листопада 2010 року співробітниками РМОП «Беркут» УМВС України в Полтавській області неправомірних дій, передбачених частиною 2 статті 365 КК України (№ 0000113 ).

Постановами старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Харківської області ОСОБА_7 від 25 листопада 2013 року, 23 жовтня 2014 року та від 25 січня 2014 року кримінальні провадження № 0000005 та № 0000113 об'єднані в одне провадження.

Постановою заступника Генерального прокурора України - начальника Головного слідчого управління від 29 вересня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000005 визначена підслідність за слідчим прокуратури Полтавської області.

Постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Полтавської області від 22 жовтня 2014 року із матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 виділено в окреме провадження матеріали під № 0000291 за частинами 2, 3 статті 365, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 384 КК України - за фактом неправомірних дій працівниками Полтавської області, які вчинені останніми на території міста Харкова стосовно ОСОБА_3

12 листопада 2014 року матеріали кримінального провадження №00000291 надійшли до слідчого управління прокуратури Харківської області для організації досудового розслідування.

Постановою слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 22 січня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000291, закрито на підставі пункту 2 статті 284 КПК України за відсутності у діях службових осіб БМОП «Беркут» ГУМВ України в Харківській області - командира підрозділу ОСОБА_8, співробітників ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та співробітників РМОП «Беркут» ГУМУСУ в Полтавській області ОСОБА_12, Коваленка .В., ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, оперуповноваженого УДСБЕЗ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4, слідчого СУ УМВС України в Полтавській області Лоскот С.С., в. о. начальника відділу УДСБЕЗ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 злочинів, передбачених частинами 2, 3 статті 365, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 384 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 березня 2015 року вказану постанову скасовано.

24 березня 2015 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000291 відновлено та досудове слідство триває.

Постановами слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_6 від 08 квітня 2015 року та від 25 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_3 щодо проведення слідчого експерименту з о/у УДСБЕЗ ГУМУС У в Полтавській області ОСОБА_4 стосовно подій, що мали місце 26 листопада 2010 року під час його затримання в обласному клінічному центрі урології та нефрології ім. В.І.Шаповала № 195 по проспекту Московському в м. Харкові; щодо опитування у присутності спеціаліста із застосуванням поліграфу слідчого СУ УМВСУ в Полтавській області Лоскот С.С., о/у УДСБЕЗ УМВСУ в Полтавській області ОСОБА_4, в. о. начальника відділу УДСВБЕЗ УМВСУ в Полтавській області ОСОБА_5О, , а також шести співробітників ЗМОП «Беркут» УМВСУ в Полтавській області., ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 стосовно подій, що мали місце 02 жовтня 2010 року та 26 листопада 2010 року під час проведення обшуку в квартирах № 28 і 33 по вул.. Клочківській в м. Харкові та у медичному закладі.

Ухвалами слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року та від 29 квітня 2015 року постанови слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_6 від 08 квітня 2015 року скасовано та зобов'язано розглянути відповідні клопотання позивача.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2016 року постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_20 від 28 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження № 00000291 від 23 жовтня 2014 року за ознаками злочинів, передбачених частинами 2, 3 статті 365, частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 384 КК України, скасовано з зобов'язанням відновити досудове розслідування та провести відповідні слідчі дії (т. 1, а. с. 8-19, 162-163, 168-178, 205-216; т. 2, а. с. 49-50).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173,1174 ЦК України).

Встановлено, що правовідносини сторін виникли з підстав неправомірних на думку позивача дій посадової особи прокуратури Харківської області щодо закриття кримінального провадження та бездіяльності під час проведення досудового розслідування у цьому провадженні.

Статтями 1173 та 1174 ЦК України реалізуються положення ст. 56 Конституції України, в якій проголошується право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Оскільки згідно Конституції України та ст. 170 ЦК України органи прокуратури не є органами державної влади або місцевого самоврядування, а у спірних правовідносинах посадові особи прокуратури Харківської області не виконують владних управлінських функцій, а з огляду з огляду на положення КПК України виконують владні процесуальні функції, вимоги ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України до виниклих правовідносин не можуть бути застосовані.

Доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин вимог ст. 1172 ЦК України є безпідставними, оскільки слідчий, прокурор під час проведення досудового розслідування чи здійснення процесуального керівництва є самостійною особою у своїй процесуальній діяльності, втручання у яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч.5 ст. 40 КПК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції не враховано, що він з вини прокуратури Харківської області вимушений звертатися до суду, чим порушено його психологічне благополуччя, принижені його честь і гідність тощо, не доведені відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України належними доказами.

Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог ст. 308 КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим, прокурором розумних строків, і якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обовязків під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, яке ще триває, та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319,324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двідцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: