Справа № 431/5609/17
Номер провадження 2/431/1889/17
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2017 року Старобільський районний суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Колядова В.Ю.,

секретаря - Башинського Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Старобільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільської міської ради Луганської області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старобільської міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивував тим, що матір'ю позивача була ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1.

За життя його мати склала заповіт, яким вказаний будинок заповідала позивачу.

Позивач проживав разом з матір'ю на момент її смерті, вів разом з нею спільне господарство та доглядав її і на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України фактично прийняв спадщину.

Але після звернення до нотаріуса виявилось, що право власності ОСОБА_3 не внесено до Реєстру прав, що перешкоджає у видачі йому свідоцтва про право на спадщину.

Право володіння будинком АДРЕСА_1 належало матері позивача - спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору забудови від 26.01.1967р. і це її право зареєстровано в БТІ за реєстровим №3449/16 від 4.07.1969р. відповідно до законодавства що діяло раніше - Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р.

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Мати позивача набула право власності на будинок та зареєструвала своє право власності на будинок в органах БТІ у 1969 році , що відповідає чинному на той час законодавству, та будинок належав його матері на законних підставах з моменту реєстрації в БТІ, тобто з 1969р.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, згідно до вище вказаних положень Конституції України та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", його мати не була зобов'язана перереєстровувати своє право власності на будинок у нових Державних реєстрах, внести інформацію в реєстри мало БТІ.

На теперішній час внести в електронний Реєстр прав право власності спадкодавця на будинок є неможливим у зв'язку з її смертю.

У зв'язку з викладеним позивач не має змоги на теперішній час оформити свої спадкові права, та змушений звернутись до суду.

Відповідно до заяви наданої до суду позивачем, заявлені вимоги він підтримує, просить суд про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Старобільської міської ради в судове засідання не з'явився, згідно заяви просив справу розглянути без його участі , проти позовних вимог не заперечував.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне: матір'ю позивача була ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1.

За життя його мати склала заповіт, яким вказаний будинок заповідала позивачу.

Позивач проживав разом з матір'ю на момент її смерті, вів разом з нею спільне господарство та доглядав її і на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України фактично прийняв спадщину.

Але після звернення до нотаріуса виявилось, що право власності ОСОБА_3 не внесено до Реєстру прав, що перешкоджає у видачі йому свідоцтва про право на спадщину.

Право володіння будинком АДРЕСА_1 належало матері позивача - спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору забудови від 26.01.1967р. і це її право зареєстровано в БТІ за реєстровим №3449/16 від 4.07.1969р. відповідно до законодавства що діяло раніше - Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р.

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Мати позивача набула право власності на будинок та зареєструвала своє право власності на будинок в органах БТІ у 1969 році , що відповідає чинному на той час законодавству, та будинок належав його матері на законних підставах з моменту реєстрації в БТІ, тобто з 1969р.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, згідно до вище вказаних положень Конституції України та Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", його мати не була зобов'язана перереєстровувати своє право власності на будинок у нових Державних реєстрах, внести інформацію в реєстри мало БТІ.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233, ст. 1236 ЦПК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до ст. ст. 1268,1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вищевикладене ,суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, та підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 1216, 1218,1228, 1268, 1269, 1270 ЦК України, та керуючись ст. ст.10,14,30,60,62,123,212,214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Старобільської міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на домоволодіння АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Луганської області через Старобільський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Колядов В.Ю.