Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/4413/16-ц
Провадження № 2/644/436/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

При секретарі Ілові А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачами подано до суду відповідний позов, в обґрунтування якого було зазначено, що ОСОБА_4 була їх близькою родичкою, а саме бабусею ОСОБА_1 та прабабусею ОСОБА_2, була мачухою ОСОБА_5 Літіжеєвни, їх мами та бабусі. Протягом тривалого часу з 2000 року вони підтримували з нею близькі стосунки, фактично родинні, піклувались про неї, утримували її, забезпечували ліками, продуктами харчування, вона була членом їх родини. ОСОБА_2 мешкав з бабусею та піклувався про неї. 05.11.2010 року ОСОБА_4 склала заповіт на все належне майно на користь позивачів. 15.10.2015 року вона померла, а 10.11.2015 року вони у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та дізнались, що за 2 місяці до смерті вона склала новий заповіт на ім'я сусіда ОСОБА_3, який також подав заяву про прийняття спадщини. На день складання другого заповіту ОСОБА_4 виповнилось 87 року, останнім часом у неї розвився віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. З приводу даних хвороб вона перебувала на обліку у лікаря-невропатолога, але спроби поліпшити її психічний стан не дали результатів. Незадовго до смерті у ОСОБА_4 спостерігався стійкий розлад здоров'я, вона вела себе неадекватно, не впізнавала людей, дуже дивно себе поводила.

Вважали, що воля ОСОБА_4 при вчиненні правочину була або взагалі відсутня, або настільки спотворена, що абсолютно не відповідала тій волі, яка була у неї, якщо б вона знаходилась при здоровому розумі та твердій пам'яті. Тобто, на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 в силу психічного захворювання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до вимог ч.1 ст.225, ч.1 ст.1234, ч.2 ст.203, ст.215 ЦК України просили визнати недійсним заповіт від 05 серпня 2015 року складений ОСОБА_4 Іраідою Михайлівною про розпорядження всім належним майном на користь ОСОБА_3, що посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, реєстровий номер №3-1215.

В судовому засіданні позивачі, представник позивачів поданий позов підтримали, просили його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_4 була дружиною її діда, вона виховувала її мати. Син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_4. Дійсно за життя ОСОБА_4 їй казала, що вона нібито склала заповіт на ОСОБА_3, але вона не сприйняла її слова за правду. Зазначала, що бабуся дуже погано ходила, ОСОБА_2 постійно купував їй продукти харчування, їздив до неї кожну суботу, та якщо була потреба частіше. А останній рік, до смерті ОСОБА_7, ОСОБА_2 проживав постійно з померлою. ОСОБА_4 останнім часом поводила себе неадекватно, плутала день та ніч, забувала місце свого проживання, одягалась неохайно. Внаслідок такої поведінки її оглядали лікарі, рекомендували звернутись на консультацію до психіатра.

Позивач ОСОБА_2 суду пояснив, що позов підтримує, після грудня 2014 року постійно проживав з ОСОБА_4 в її квартирі, до цього періодично приїжджав до неї, допомагав, купував ліки, продукти. Дійсно останнім часом ОСОБА_4 виявляла ознаки психічної хвороби, поводилась неадекватно, плуталась у днях, добах, у людях.

В судове засідання призначене на 23.11.2017 року не з'явились, просили закінчити розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник проти позову заперечували, подавали письмові заперечення, що долучені до справи, із змісту яких вбачається, що позовні вимоги не визнаються, оскільки протягом тривалого часу саме відповідач та його родина, які були сусідами померлої, постійно надавали їй допомогу та догляд. Майже кожного дня відповідач приходив до померлої та за її проханням купував продукти харчування, цигарки, їжу для кота. Окрім цього, його батько робив невеликий ремонт у померлої, ремонтував електропроводку, замок на вхідних дверях, прочищав сантехніку. Мати відповідача допомагала померлій прийняти ванну, оскільки та внаслідок віку та стану здоровя не могла самостійно за собою доглядати. Дійсно, влітку 2015 року померла прийняла рішення оформити на нього заповіт, оскільки просила за нею доглядати, при цьому питання про те, який нотаріус буде посвідчувати заповіт, та коли, вирішувала саме померла, вона ж сплачувала витрати на оформлення заповіту. Наполягав на тому, що ОСОБА_4 була дієздатною, психічно здоровою, її волевиявлення було спрямовано саме на складання заповіту на його користь. Окрім цього, зазначав, що позивачі у справі не є родичами ОСОБА_4, вони ніколи за її життя не жили разом із померлою, приблизно 5-7 жовтня 2015 року, після того, як ОСОБА_4 повідомила їх про складання нового заповіту, позивач ОСОБА_1 прийшла до їх квартири та влаштувала скандал. Після цього двері квартири ОСОБА_4 ніхто не відчиняв, вони вважали, що остання в лікарні, оскільки так сказав сусід. 15.10.2015 року ОСОБА_4 померла, про її смерть їх ніхто не повідомляв, на похорон не запрошував, з моргу її одразу повезли на кладовище та поховали. Після її смерті позивачі встановили нові броньовані двері, забрали правовстановлюючі документи на квартиру та користуються нею незаконно. Наполягав на тому, що ОСОБА_4 була психічно здорова людина, на обліку у психіатра не перебувала та адекватно сприймала всі події.

Після проведення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи в судові засідання не зявлялись, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, із змістом висновку експертизи ознайомились, враховуючи подвійну неявку в судове засідання, суд вважав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Представником 3-ї особи подано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у висновках покладаються на розсуд суду (а.с.39).

Суд, вислухавши доводи сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог ч.1 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятоюта шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до вимог ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. ОСОБА_4 Іраіда Михайлівна померла 15 жовтня 2015 року у віці 87 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Із змісту копії довідки про смерть вбачається, що причиною смерті є атеросклеротична хвороба серця (а.с.8). Витрати на проведення поховання несли позивачі, про що свідчать квитанції (а.с.12-14). Відповідно до копії заповіту від 05.11.2010 року ОСОБА_4 було складено заповіт на імя позивачів (а.с.11). Із змісту повідомлення Четвертої Харківської нотаріальної контори від 20.04.2016 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа №1030/2015, а також зазначено на наявність заповіту складеного померлою 05.08.2015 року на імя ОСОБА_3 (а.с.9). Із змісту копії заповіту від 05.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 Іраіда Михайлівна заповіла все належне їй майно ОСОБА_3, на заповіті міститься підпис заповідача: заповіт мною прочитано уголос і власноручно підписано, підпис ОСОБА_4. Заповіт складений та записаний державним нотаріусом ОСОБА_6 о 09.25 годині 05.08.2015 року, до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний нею о 09.40 годині того ж дня. Нотаріусом особу встановлено, дієздатність перевірено (а.с.50). Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ході розгляду справи сторона позивача посилалась на те, що на їх думку, при вчиненні заповіту 05.08.2015 року ОСОБА_4 мала ознаки психічного захворювання, а тому не розуміла значення своїх та не могла керувати ними. З метою перевірки відповідних даних було витребувано дані з медичної установи, допитано свідків, які надали пояснення щодо останнього року життя ОСОБА_4. Відповідно до інформації за запитом суду від 22.07.2016 року адміністрація Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 повідомила, що ОСОБА_4 Іраіда Михайлівна, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 02.01.2013 року по 02.08.2016 року на стаціонарному лікування в лікарні №3 не перебувала, окремо повідомлено, що диспансерний облік ведеться психоневрологічному диспансері за місцем проживання хворого (а.с.67). Із змісту довідки КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» від 03.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 протягом останніх пяти років за медичною допомогою до диспансеру не зверталась (а.с.69). За інформацією КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» ОСОБА_4 перебувала під наглядом медичних фахівців поліклініки з 2006 року. Надано копію записів в «Медичній картці амбулаторного хворого» (форма «025/о), що знаходяться на а.с.72-112. Із змісту останнього запису в амбулаторній картці вбачається, що оскільки в період з 11.09.2014 року по 10.08.2015 року відсутній нагляд, встановлення причини смерті можливо лише внаслідок судово-медичної експертизи. Також з повідомлення КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» від 28.01.2017 року в період з 21.04.2015 року по 15.10.2015 року було зафіксовано виклик лікаря для надання медичних послуг ОСОБА_4 12.06.2015 року, 10.08.2015 року, 08.10.2015 року, 15.10.2015 року, листки прийому лікарів не збереглися, внаслідок спливу строку їх зберігання (а.с.172). Медичний огляд 10.08.2015 року був проведений лікарем-терапевтом ОСОБА_8, а 12.06.2015 року, 08.10.2015, 15.10.2015 року дільничним лікарем-терапевтом ОСОБА_9. Також зазначено, що фахова допомога ОСОБА_4 надавалась лікарем-невропатологом неврологічного відділення поліклініки ОСОБА_10 15.06.2015 року, 11.08.2015 року, 12.10.2015 року (а.с.179). В ході розгляду справи за клопотаннями сторін було допитано свідків. Свідок ОСОБА_11, суду пояснила, що вона рідна сестра чоловіка позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4 знала з 2003 року, та їй завжди казала, що квартира буде онуку ОСОБА_2 и ОСОБА_1. Бабуся була в нездоровому старечому стані, могла подзвонити декілька разів з того ж самого питання, просити купити щось або просто поговорити. Дзвінки могли бути й 4 години ночі, вона була не в собі. Свідок ОСОБА_12, суду пояснив, що він є братом позивача ОСОБА_1, знає, що два роки до смерті ОСОБА_13 проживав з бабусею, він періодично приїжджав. У ОСОБА_4 були провали в памяті, вона могла вийти на вулицю, прийти додому та казати, що ніде не була, привозив їй ліки, за тиждень до смерті бачив ОСОБА_4, її стан був незадовільний, скаржилась, що память відмовляє. Також вона йому казала, що 05 серпня щось переписала, але чіткої відповіді не надала. Пояснював, що швидку неодноразово викликали. Свідок ОСОБА_14, суду пояснила, що померла ОСОБА_4, це дружина її батька, після його смерті вони її доглядали, проблем не було. Останнім часом бабуся почала поводити себе неадекватно, вона могла подзвонити як на міський номер, так і на мобільний, могла подзвонити вночі, плутала день, ніч. Часто до неї приїжджала, оскільки у дітей свої родини. Дітей своїх у ОСОБА_4 не було, вона спілкувалась з її дітьми та казала, що квартиру перепише ОСОБА_1, ОСОБА_2. Останній раз бачила її в день смерті, приїхала, викликала швидку, оскільки вона важко дихала, нікого не впізнавала. Ще за життя вона її плутала із донькою. Кожен рік вона проходила обстеження в лікарні, її хвилювали нирки, печінка, скаржилась, їздили до уролога. Останнім часом з бабусею проживав ОСОБА_2. Свідок ОСОБА_15, суду пояснила, що вона перебуває в цивільному шлюбі із позивачем ОСОБА_2. Із ОСОБА_4 її познайомив ОСОБА_2, який запросив її провести свій день народження у нього в гостях. Він запросив її додому, де проживав із бабусею ОСОБА_4. Під час спілкування з нею, остання її сплутала з колишньою дівчиною ОСОБА_2, питала у неї чи не бачила вона дідуся, вона нібито його пригадує, кличе його. 27.08.2015 року також бути вдома у ОСОБА_2, бабуся поводила себе неадекватно, вона постійно називала її ОСОБА_1, як колишню дівчину ОСОБА_2, питала де дідусь, дивилась в одну точку та потім спитала, що відбувається. Свідок ОСОБА_16, яка пояснила, що вона є двоюрідною сестрою відповідача, знала за життя ОСОБА_4, вона їй скаржилась, що за нею ніхто не доглядає, при розмовах була адекватна, не відрізнялась від усіх літніх людей. Приїжджала до рідних часто, в літку 2015 року бачила ОСОБА_4, яка казала їй, що ОСОБА_2 за нею не доглядає, тому нібито прийняла рішення переписати заповіт на ОСОБА_3. Також зазначала, що баба ОСОБА_4 приходила до ОСОБА_3 поїсти, вони їй купували продукти, ліки, допомагали у побуті. Свідок ОСОБА_17, суду пояснив, що він є батьком відповідача. З ОСОБА_4 спілкувались дуже часто, жили на одній сходовій клітині, зверталась із проханнями по допомогу в побуті, часто шукала свого кота на вулиці. Також зазначав, що під час спілкування з ОСОБА_4 будь-яких відхилень він не бачив, вона була адекватна та охайна. Вона була дуже цікава жінка, з нею завжди було про що поспілкуватись. Свідок ОСОБА_18, суду пояснила, що вона є матірю відповідача. Дуже добре знала ОСОБА_4, вони жили на одній сходовій клітині. Після смерті чоловіка та проживала в квартирі одна. Скаржилась, що за нею ніхто не доглядає, не провідує її, зверталась до них за допомогою в побуті. Вона сама запропонувала написати заповіт на сина, казала, що це буде 05.08., питала яке число сьогодні. До нотаріуса їздили син та бабуся, вона сама спілкувалась з нотаріусом. В 2015 році ОСОБА_4 дуже часто приходила до них додому, зверталась із різними проханнями, то допомогти помити голову, то починити кран. Будь-яких ознак того, що вона була неадекватна, не було. Свідок ОСОБА_19, суду пояснив, що він є другом відповідача ОСОБА_20, спільно навчались в інституті, бував 2-3 рази у нього вдома, бачив ОСОБА_4, вона сиділа на лавочці, питала у нього як успіхи. В 2015 році він вже після закінчення інституту приїздив до ОСОБА_3, бачив у нього в квартирі ОСОБА_4, спілкувались, вона питала як життя після університету та чи є у нього наречена, у нього не склалось враження що вона неадекватна, звичайна старенька бабця. Останній раз бачив її в травневі свята в 2015 році, вона була з паличкою, в хустинці. Свідок ОСОБА_21, що є дядьком відповідача, суду пояснив, що він відповідачів не знає, лише чув про них. Знав ОСОБА_4 з 1991-1992 років, часто бачив її на вулиці, вітався, вона передавала привітання його дружині, завжди посміхалась, казала йому що дуже заздрить родині ОСОБА_18, вона така дружна, дуже часто у них буває, а вона нібито одна, інколи приходить племінник, скаржилась на неувагу з боку рідні, на здоровя не скаржилась. Також зазначив, що раніше дуже часто бачив ОСОБА_4, 2-3 рази на тиждень, оскільки ходив через двір на роботу, вона майже жила життям двору, дуже часто була на лавочці, спілкувались хвилин по 5, у неї був кіт, але вона кормила всіх котів у дворі, жодного разу не бачив її в кафе, не бачив її одягнену не по погоді, від сестри вперше дізнався, що вони доглядають бабусю в 2014 році, купують їй продукти харчування, прибирають у квартирі, в останнє бачив ОСОБА_4 на дні народження сестри 08 вересня 2015 року, вона була охайна, чистенька, палила, горілку не вживала, дивного в її поведінці нічого не бачив, вона була дуже товариська, адекватна, сприймала нормально все що відбувалось, розмовляли про політику, вона дуже добре орієнтувалась в прізвищах. Після дня народження сестри ОСОБА_18, від неї дізнався, що ОСОБА_4 написала заповіт на ОСОБА_21. Свідок ОСОБА_22, що є тіткою відповідача по лінії батька, суду пояснила, що вона бачила ОСОБА_4 у вересні 2015 року на дні народження матері відповідача. Від ОСОБА_4 дізналась, що вона переписала спадщину на відповідача ОСОБА_3. Спілкувались на дні народження на різні теми, про город, врожай. Знала ОСОБА_4 як сусідку бабусі відповідача, всі називали її Ірою. Останнім часом бачила ОСОБА_4 у відповідачів, вона в них харчувалась. Останній раз її бачила 08.09.2015 року, вона була адекватна, спілкувалась з нею також про роботу на заводі, вона там раніше працювала. В розмові ОСОБА_4 їй скаржилась на ОСОБА_2, ОСОБА_21, позивачів у справі, зазначала, що їй допомагає у всьому ОСОБА_21, що останнім часом вона дуже часто буває у них у гостях, мати відповідача ОСОБА_20 допомагає прибирати в квартирі, купає її. Свідок зазначала, що відповідачів вона не знає, не бачила жодного разу. Влітку також бачила ОСОБА_4, вона її впізнавала. Також зазначала, що двері в квартирі ОСОБА_4 були відкриті, оскільки у неї був кіт. Свідок ОСОБА_23, суду пояснила, що вона є продавцем в магазині, ОСОБА_4 знала як покупця, вона часто приходила, за життя казала їй, що зробила заповіт на ОСОБА_21 та ОСОБА_2. До магазину приходила з ОСОБА_2, який розплачувався за продукти. Останні півтора року до смерті вона почала забувати куди їй потрібно йти, чи купувала вона продукти, були ситуації коли просили сусіда, своїх працівників відвести бабусю додому. Зазначала, що бабуся приходила не лише за покупками, а й поїсти в кафе, яке розташовано в магазині. Свідок ОСОБА_24, суду пояснила, що вона працює в кафе, ОСОБА_4 приходила поїсти, були випадки коли вона забувала, що вже щось купила, часто з нею приїжджав ОСОБА_2, готував їй. В кінці квітня на початку травня 2014 року почали звертати увагу на те, що вона забуває де живе, її відводили додому сторонні люди. Також раз на тиждень вона їй казала, що у неї день народження. За ОСОБА_4 доглядали ОСОБА_21, ОСОБА_2 та ОСОБА_15, але вона приходила до кафе сама, з паличкою, поспілкуватись. Це була своєрідна, жорстка жінка, якщо щось не подобалось могла висловитись нецензурно. Свідок ОСОБА_25, суду пояснив, що він сторони у справі не знає, роки 2-3 часто зустрічав бабусю в кафе «Агата», вона просила щоб він її відвів додому, оскільки вона погано бачила, вже старенька. Восени, було ще тепло, він відводив її додому, вона його не впізнала, одягнена була неохайно, не по погоді, в сорочці, раніше вона дуже добре спілкувалась, любила поговорити, а взимку з нею щось не те стало відбуватись. В кафе бував часто, приходив випити пива, часто відводили додому бабусю, або він, або молоді хлопці, вона дуже бажала спілкування, казала що одинока, ходила погано, хапалась за руку, тяжко було підвестись, говорила, що забуває, палила. ОСОБА_26 один раз, він її забирав. Прізвище бабусі не знав, проживала в середньому підїзді на 2 поверху квартира. Свідок ОСОБА_27, суду пояснила, що вона знала за життя померлу ОСОБА_4, оскільки тривалий час прожила в одному будинку, останній раз бачила її 15.09.2015 року, спілкувались, вона була на лавочці біля підїзду, казала, що здоровя зовсім немає, після смерті діда залишилась одна, допомагають сусіди, родичі по лінії чоловіка не провідують. ОСОБА_4 їй казала, що у неї тиск, до зубного лікаря її возили сусіди. Вона під час спілкування була нормальна, вдягнена була охайно. Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є дільничним лікарем-невропатологом. Відвідувала хвору на дому декілька разів. Спочатку її повинен був оглянути терапевт, а потім, профільний фахівець, чому відсутні записи терапевта про рекомендацію огляду не знає. Памятає літню жінку, в квартирі був запах цигарок, вона була в свідомості, повідомила свої прізвище, імя та по батькові, плуталась в порі року та місці, складалось враження, що ця жінка власна, за видом статна, викликала асоціацію «графіні». По квартирі вона пересувалась самостійно. Звернула увагу на те, що нібито розмовляла з померлим чоловіком. Рекомендувала родичам звернутись за консультацією до психіатра. Відповідно до вимог ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. За клопотанням обох сторін по справі було призначено та проведено посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №256 від 14.07.2017 року комісією у складі ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, що були попереджені про кримінальну відповідальність за відмову або за видачу явно неправдивого висновку за ст.ст.384, 385 КК України було встановлено, що ОСОБА_4 за представленими даними у період часу, якому відповідає посвідчення заповіту 05 серпня 2015 року, виявляла хронічний, стійкий психічний розлад у формі судинної деменції. ОСОБА_4 за представленими даними у період часу, якому відповідає посвідчення заповіту 05 серпня 2015 року, відповідно до свого психічного стану не була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с.216-221). Відповідно до вимог ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. В даному випадку, суд відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, вважає, що висновок складений з урахуванням встановленого порядку, підписаний та посвідчений, відповідає вимогам діючого законодавства. Суд приймає до уваги зазначений висновок, як доказ у справі. Окрім того, після отримання відповідного висновку сторонами у справі не було подано будь-яких заперечень з приводу форми, змісту та наявності підстав для не прийняття відповідного висновку у якості доказу, не заявлялось будь-яких клопотань щодо проведення додаткової, повторної, комісійної, комплексної експертизи. Відповідно до вимог ч. 2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. З урахуванням наведеного, оцінюючи докази зібрані в ході розгляду справи в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивачів в дольовому порядку підлягають стягненню сплачені ними при подачі позову судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 16, 202, 203, 215, 216, 225, 1234, 1257 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 63, 66, 88, 212, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 05 серпня 2015 року від імені ОСОБА_4 Іраіди Михайлівни про розпорядження всим належним майном на користь ОСОБА_3, що посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, реєстровий номер №3-1215.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 551 гривню 20 копійок по 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок на користь кожного.

Повний текст виготовлений 24.11.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий:суддя ОСОБА_31