АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 754/2416/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10838/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

16 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та збільшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості та зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість по аліментам.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Зустрічний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача стягнення заборгованості по аліментам та збільшення розміру аліментів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що рішенням Ставищенського районного суду № 2-400 від 30 листопада 2004 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 26 жовтня 2005 року.

Зазначила, що відповідач не працює у зв'язку із чим щомісячно добровільно сплачує лише 400 грн., що не відповідає сумі, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3

Також зазначила, що станом на 1 лютого 2017 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 79541 грн.

У зв'язку із викладеним, просила суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 79541 грн., встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, враховуючи розмір середнього заробітку по регіону та розмірі прожиткового мінімуму для дитини певного віку.

11 вересня 2017 до суду ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що він не був обізнаний про існування заборгованості, сплачував аліменти у сумі, визначеній ОСОБА_4

Також зазначив, що має невелику заробітну плату, на його утриманні перебувають дружина та малолітня дочка, у зв'язку із чим просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, зменшити розмір аліментів з ј частини до 1/6 частини усіх видів заробітку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 30 листопада 2004 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 26 жовтня 2005 року.

З розрахунку заборгованості по аліментам від 30 січня 2017 року, складеного Деснянським РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві вбачається, що з травня 2010 ОСОБА_3 сплачував аліменти на користь ОСОБА_4 у розмірі 400 грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України,за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Слід зазначити, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов'язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

За ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 79541 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_3

Залишаючи без задоволення зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зменшення розміру аліментів призведе до неналежного забезпечення дитини.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що йому не пред'являлися претензії щодо розміру аліментів, він сплачував по 400 грн. за домовленістю з ОСОБА_4, оскільки рішенням Ставищенського районного суду від 30 листопада 2004 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апелянта, що в нього погіршився матеріальний стан, на його утриманні перебуває дружина, яка перебуває у декретній відпустці та дитина з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Тобто, сплата аліментів тим із батьків, який не проживає з дитиною є обов'язковою.

Колегія суддів вважає, що задовольнивши зустрічні позовні вимоги, будуть порушені, встановлені імперативними нормами законодавства, права неповнолітньої дитини.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без задоволенні зустрічних позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді