Єдиний унікальний номер 240/474/17 Номер провадження 22-ц/775/2024/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Жданової В.С., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 2 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АФ Агросервіс» про визнання оренди земельної частки (паю) недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 2 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АФ Агросервіс» про визнання оренди земельної частки (паю) недійсним - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 2 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі - визнати недійсним договір оренди земельної частки (паю) укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АФ Агросервіс» від 1 жовтня 2014 року.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є необ'єктивним, необґрунтованим та винесено з грубим порушенням матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не враховані вимоги Земельного Кодексу та Закону України «Про оренду землі» щодо визначення та оформлення договорів оренди землі, яке має значення по справі, що є грубим порушенням матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що відсутність в договорі оренди землі однієї з істотних умов є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним.

Вважає, що, оскільки в договорі оренди земельної частки (паю) відсутні істотні умови договору - кадастровий номер, план або схема земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тому цей договір є недійсним і має бути визнаний таким.

Зазначає, що до моменту укладення договору оренди повинна була виготовлена технічна документація щодо встановлення меж земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер земельної ділянки і лише тільки після цього мав бути укладений договір оренди земельної частки (паю).

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та позов задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, повідомив суд про неможливість явки, посилаючись на відрядження, просив перенести розгляд справи на іншу дату. Апеляційний суд не приймає до уваги повідомлення відповідача тому, що ним не надано будь-яких документів на підтвердження цього відрядження.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) від 10 липня 2012 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №938 від 4 липня 2012 року належить право на земельну частку (пай) в с. Некременне Олександрівського району Донецької області розміром 8,27 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 147107,54 грн. (а.с. 5-6).

Відповідно до договору оренди земельної частки (паю) від 1 жовтня 2014 року ОСОБА_1 передала, а ТОВ «АФ Агросервіс» прийняв в оренду земельну частку (пай) розміром 8,27 умовних кадастрових гектарів, вартістю 127175,72 грн. (а.с. 7-8).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності будь-яких порушень діючого законодавства під час укладення договору оренди земельного паю, а тому відсутні підстави визнання укладеного договору недійсним.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

За правилами п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Порядок укладення договорів оренди земельної частки (паю) урегульований розділом 10 «Перехідні положення» ЗК України, Указом Президента України від 03.12.1999 №1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 р. №119 «Про затвердження Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)».

Судом встановлено, що відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) від 10 липня 2012 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №938 від 4 липня 2012 року належить право на земельну частку (пай) в с. Некременне Олександрівського району Донецької області розміром 8,27 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). 1 жовтня 2014 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «АФ Агросервіс» договір оренди земельної частки (паю) строком на 5 років.

Відповідно до п. 1 вказаного договору предметом оренди є земельна частка (пай) розміром 8,27 умовних кадастрових гектарів вартістю 127175,72 грн.

Пунктом 2.2. договору визначена орендна плата - 4% від нормативної грошової оцінки паю. Період виплати - з 10 липня по 31 грудня кожного року.

Договір зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Некременської сільської ради за №681 від 27 січня 2017 року.

За таких обставин, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності договору оренди земельної частки (паю) нормам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», як підстави для визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки порядок укладення договорів оренди земельної частки (паю) урегульований не Законом України «Про оренду землі», а вищевказаними нормативними актами. Оренда земельної частки (паю) та земельної ділянки за предметом є суттєво різними відносинами, в зв'язку з чим підстави для недійсності договору оренди земельної частки (паю) не ґрунтуються на підставах визначених для недійсності договору оренди землі Законом України «Про оренду землі».

Враховуючи, що умови договору земельної частки паю визначені в Типовому договорі оренди земельної частки (паю), затвердженому наказом державного комітету України по земельним ресурсах від 17 січня 2000 року №5, зареєстрованому в Мінюсті 23 лютого 2000 р. за №101/4322, який поширюється на підприємства, установи, організації, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, та громадян - власників сертифікатів на право на земельну частку (пай), апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання його недійсним з підстав недотримання вимог Закону України «Про оренду землі».

Пунктом 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вказано, що на період до 1 січня 2015 року вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу, якою передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель, поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Тому, оскільки спірний договір оренди земельної частки (паю) укладений 1 жовтня 2014 року, орендодавець передав, а орендар прийняв земельну частку (пай) розміром 8,27 умовних кадастрових гектарів (п. 1 договору), апеляційний суд відхиляє довід апеляційної скарги стосовно обов'язкового виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки до укладення цього договору.

Інших доводів апеляційна скарга не містіть.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 2 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Судді: