Справа № 465/7528/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/3113/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника Франківської районної адміністрації

Львівської міської ради - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись в суд з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовану веранду в квартирі 1а по вул. Котляревського, 43 м. Львова, площею 10,6 кв.м., яка позначена в технічному паспорті за літ «1а-5».

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з участю третіх осіб: ЛКП «Затишне», Львівська міська рада, Інспекції ДАБК у Львівській області, ОСОБА_5 про зобов`язання позивачів за власні кошти знести самочинно влаштовану веранду до квартири № 1а на вул. Котляревського, 43 у м. Львові.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності задоволено, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовану веранду в квартирі №1а по вул. Котляревського, 43 м. Львова, площею 10,6 кв.м., яка позначена в технічному паспорті за літ «1а-5».

Стягнуто з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_4 551,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_3 551,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

У зустрічному позові Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третіх осіб: ЛКП «Затишне», Львівська міська рада, Інспекції ДАБК у Львівській області, ОСОБА_5 про знесення самочинно влаштованої веранди до квартири відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила Франківська РА ЛМР,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що на території Франківського району м. Львова знаходиться житловий будинок комунальної власності № 43 по вул. Котляревського у м. Львові. Працівниками ЛКП «Затишне» встановлено, що на прибудинковій території будинку № 43 по вул. Котляревського у м. Львові власниками квартири № 1а на вул. Котляревського, 43 у м. Львові самочинно збудовано веранду зі сторони дворового фасаду площею 10,6 кв.м. З приводу даного факту ЛКП «Затишне» складено протокол про адміністративне порушення від 30.06.2016 року. Постановою адміністративної комісії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 264 від 08.09.2016 року по даному факту самовільного збудованої веранди ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради з цього приводу прийнято розпорядження від 02.12.2016 року № 641 «Про знесення самочинної влаштованої веранди до квартири № 1а на вул. Котляревського, 43», яким зобовязано відповідачів у місячний термін за власні кошти знести самочинну влаштовану веранду до квартири № 1а на вул. Котляревського, 43 у м. Львові. На неодноразові попередження ЛКП «Затишне» відповідачі не реагують. Дозвільних документів на самовільно споруджену веранду позивачами за первісним позовом не представлено. А тому, дане будівництво є самочинним, оскільки проведене без належного дозволу, без належно затвердженого проекту та призводить до порушення прав інших осіб, що підтверджується заявою ОСОБА_6, який є власником квартири № 3а на вул. І.Котляреського, 43 у м. Львові про притягнення мешканців квартири № 1а до відповідальності за самовільне будівництво веранди. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити та задоволити зустрічний позов.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Франківської РА ЛМР ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відмовляючи Франківській районній адміністрації Львівської міської радив задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будівництво прибудови, а саме, веранди, до квартири №1а житлового будинку №43 по вул. Котляревського у м. Львові, не порушує прав інших співвласників житлового будинку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, а інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. (ч.3 ст. 331 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється аба не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 376 ЦК України передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з існуючими порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам та порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов»язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Тобто, самочинним будівництвом вважається будівництво житлового будинку, будівлі споруди, іншого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих, конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Згідно з роз»ясненнями п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до ст.26 Закону України №2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 3 ЦПК України). У зв»язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 є власниками квартири №1а житлового будинку №43 по вул. Котляревського у м. Львові, які самочинно, за відсутності узгодженої у встановленому законом порядку проектної документації на проведення будівництва, за відсутності дозвільних документів, добудували веранду до квартири №1а у житловому будинку №43 по вул. Котляревського у м. Львові.

Адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації постановою № 264 від 08.09.2016 року ОСОБА_4 притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за ст. 152 КУпАП.

Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02.12.2016 р. № 641 «Про знесення самочинно влаштованої веранди до квартири №1а по вул. Котляревського, 43», ОСОБА_4, ОСОБА_3 співвласників квартири № 1а на вул. І. Котляревського, 43 зобов»язано у місячний термін за власні кошти знести самочинно влаштовану веранду до квартири №1а на вул. Котляревського, 43.

Визнаючи за позивачами право власності на самочинно збудовану веранду до кватири №1а житлового будинку№43 по вул. Котляревського у м. Львові з урахуванням положень ст. 392 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що позивачами не вчинялися жодні дії для оформлення права власності в установленому законом позасудовому порядку, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи їх звернень до державних органів, до компетенції яких належить вирішення питання узаконення самочинного будівництва, звернень позивачів до органу місцевого самоврядування, рішення яких чи відсутність такого рішення свідчили б про наявність спору про право.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 права власності на самочинно збудовану веранду до квартири №1а у житловому будинку №43 по вул. Котляревського у м. Львові не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості, що є підставою для його скасування у зазначеній частині з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з роз»ясненнями п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Як вбачається з висновку №11/16 експертного будівельного-технічного дослідження від 23 вересня 2016 року, який був врахований судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, квартира №1а по вул. Котляревського, 43 у м. Львові із самочинно влаштованою до неї верандою відповідає вимогам держаних будівельних норм України. При знесені вказаної веранди, яка пов'язана з основною будівлею несучими конструкціями, є ризик виникнення руйнування та втрати несучої здатності елементів основної будівлі, що може спричини аварійно-небезпечну ситуацію для життя і здоровя мешканців будинку.

З врахуванням того, що питання можливості проведення переобладнання, перебудови самочинної прибудови веранди до квартири №1а у житловому будинку №43 по вул. Котляревського у м. Львові, не було предметом розгляду Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, враховуючи висновок експертного будівельно технічного дослідження №11/16 від 03.10.2016 року, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про зобов»язання ОСОБА_3, ОСОБА_4 знести самочинно прибудовану веранду до квартири №1а у житловому будинку №43 по вул. Котляревського у м. Львові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про знесення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 самочинно збудованої веранди до квартири №1а у житловому будинку №43 по вул. Котляревського у м. Львові.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову до квартири №1а у житловому будинку №43 по вул. Котляревського у м. Львові, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212 214 ЦПК України, не встановив всіх фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонам доказам у їх сукупності та дійшов до передчасного висновку про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Франківської районної адміністрації, Львівської міської ради про визнання за ними права власності на самочинно збудовану веранду в квартирі 1а по вул. Котляревського, 43 м. Львова, площею 10,6 кв.м., яка позначена в технічному паспорті за літ «1а-5» та стягнення з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 551.20 грн. судових витрат слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Франківської районної адміністрації, Львівської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовану веранду в квартирі 1а по вул. Котляревського, 43 м. Львова, площею 10,6 кв.м., яка позначена в технічному паспорті за літ «1а-5» та стягнення з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 551.20 грн. судових витрат - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_7