АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача

ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про вселення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про вселення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

В обґрунтування позовних вимог посилалався на те, що він є власником Ѕ частки у приватному будинку АДРЕСА_1 Він позбавлений можливості проживати у зазначеному будинку, оскільки відповідачі чинять йому перешкоди, у зв'язку з цим просив позов задовольнити (а.с. 2-4).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2017 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 141-143).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції визнавши підтвердженим факт права власності позивача на нерухоме майно, мав принаймні задовольнити позов в частині вселення, оскільки наявність перешкод у користуванні будинком є безспірною і він, як власник частини будинку, має право користуватись ним. (а.с. 149-151).

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами, а тому їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19.03.2013 визнано домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Визнано в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та на Ѕчастину за ОСОБА_5 (а.с. 6-8).

Вказане рішення суду набрало законної сили.

В буд. АДРЕСА_1 зареєстровано дев'ять осіб: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_7, що підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Дарницького району №753/7685/16-18/14994/2017 від 02.03.2017 (а.с. 100).

Статтею 15 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другійстатті 16 ЦК України.

Відповідно дост. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 150 ЖК УРСРвласники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.

На підставі викладеного слід дійти висновоку про те, що одним з найважливіших прав власника є можливість використовувати житло для власного проживання або проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Даному праву кореспондує обов'язок власника використовувати житло лише за цільовим призначенням, тобто неможливість використання житла для промислового виробництва та інших цілей, не пов'язаних із проживанням у ньому.

Відтак, вимоги ОСОБА_3про вселення до АДРЕСА_1 є законними та обґрунтованими. Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Як було встановлено судом, впорядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_7

В обґрунтування позовних вимогОСОБА_7зазначив, що відповідачіне допускають його до будинку, чим чинять перешкоди у здійсненні ним права власності.

В матеріалах справи відсутні докази на спростування вказаних обставин.

Відповідно до висновку про результати розгляду звернення громадянина ОСОБА_3 від 01.04.2016 інспектора управління поліції в Дарницькому районі ГУ Національної поліції в м. Києві в даній події вбачаються цивільно-правові відносини які вирішуються в приватному зверненні, перевірку завершено, надано відповідь, матеріали перевірки знято з контролю та списано до справи (а.с. 9).

Відповідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагатибудь-яких усунень свого порушеного права від буд-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Постанова Верховного суду України від 16.11.2016 у справі№ 6-709цс16.

За змістом ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Заперечення представника відповідача про те, що позивач не зареєстрував право власності, не можуть бути підставою для відмови у позові, тим більше в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було оглянуто витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого власником Ѕ частини житлового АДРЕСА_1 є позивач.

Також є необргунтованими заперечення щодо того, що позивачем не визначено порядок конкретного користування майном, а тому є незрозумілим в яке приміщення будинку його слід вселити, оскільки, не встановлення співвласниками порядку конкретного користування житловим будинком не може бути підставою для відмови одному із співвласників у вимозі про вселення задля можливості користуватись своєю власністю.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме вимог про вселення. Інші заявлені позивачем вимоги є похідними від вимоги про вселення, а тому підстави для їх задоволення наразі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

ОСОБА_19 Івановича до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про вселення, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_1, виданий Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві 05.05.1996) в будинок АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва