Дата документу 28.11.2017 Справа № 554/2363/17
Провадження № 2/554/1861/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року

Октябрський районний суд міста Полтави

у складі: головуючого судді Кулешової Л.В.,

при секретарі судового засідання Колесніченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка у зв`язку з інвалідністю,

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 22007 року, який був розірваний рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30 листопада 2015 року. У 2004 році у нього був струс головного мозку, що в подальшому викликало погіршення стану здоровя . 01 грудня 2014 року йому встановлено 3 групу інвалідності. Відповідач знала про його стан здоровя, адже він за роки перебування у шлюбі скаржився на головний біль. Після розірвання шлюбу він, як колишній чоловік ОСОБА_2, не звертався з проханням виплатити аліменти. Але у зв`язку з підвищенням цін на ліки, комунальні послуги та продукти харчування його пенсії не вистачає для проживання. Інших джерел доходу він не має. Його матеріальне становище вкрай нужденне, а тому просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач з позовом не погодилася та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вона вагітна та не має змоги надавати допомогу колишньому чоловіку. Крім того, позивач працює неофіційно та має грошові кошти. За час шлюбу вона взнала, що дійсно у позивача була травма. Проте, на головний біль він скаржився після вживання спиртних напоїв, а у лікарні лежав разів зо два з ангіною. Позивач проживає в квартирі батьків, його батько отримує пенсію та працює, матір також працює та батьки мають змогу надавати йому допомогу.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю, так як позивач отримує пенсію у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, а відповідно до правової позиції Верховного Суду України право на отримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2008 року, який було розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 30 листопада 2015 року, про що свідчить ксерокопія заначеного рішення суду ( а.с.6).

Як вбачається зі ксерокопії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, виданого на імя позивача ОСОБА_3, останній отримує пенсію по інвалідності 3 група терміном по 30 вересня 2017 рок, дата видачі посвідчення 01 грудня 2014 року ( а.с.5).

Згідно зі ксерокопією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06 жовтня 2017 року позивачу встановлена 3 група інвалідності строком до 01 листопада 2020 року ( а.с.55).

Згідно з довідкою на а.с.66 ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Полтавському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує пенсію по інвалідності - інвалід 3 групи у наступному розмірі : з червня 2017 року по вересень 2017 року 1312 грн., з жовтня 2017 року 1452 грн.

Позивач не працює з 23 березня 2016 року, про що свідчить копія трудової книжки( а.с.19-21).

Відповідач знаходиться на обліку по вагітності 20 тижнів, про що свідчить довідка лікарняного закладу ( а.с.43).

У відповідності дост. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу передбачено ст.76 Сімейного кодексу України, відповідно до якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло в неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу й потребує матеріальної допомоги та якщо її колишній чоловік (колишня дружина) може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання й тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Із аналізу зазначених статей слідує, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, про що зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 16 серпня 2017 року у справі №175/1382/15-ц.

Крім того, відповідно до правої позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

У відповідності до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі прожиткового мінімуму.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 01 січня 2017 року 1247 гpн., з 01 травня 2017 року 1312 грн.

Отже, на час звернення з до суду позивач отримував пенсію по інвалідності в розмірі прожиткового мінімуму, його доходи забезпечували йому прожитковий мінімум, установлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК.

Беручи до уваги вищевикладене та те, що відповідач вагітна, отримувала заробітну плату у розмірі 3200 грн., суд вважає відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання чоловіка у зв`язку з інвалідністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Л.В.Кулешова