АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/22/17Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І.
Провадження № 22-ц/789/1315/17 Доповідач - Бершадська Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря Бріль В.Л.,

апелянта ОСОБА_1 та представників сторін

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду від 27 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнила, посилаючись на те, що спільної домовленості між нею та відповідачем щодо поділу майна не досягнуто, тому просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя та поділити майно, що є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, відступивши від рівності часток, а саме, в порядку поділу спільного майна подружжя залишити за нею на праві особистої приватної власності 2/3 частини вищевказаної квартири, залишити за ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності 1/3 частину цієї квартири; поділити доходи від підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, а саме: стягнути з відповідача в її користь 62950 грн, частину одержаних доходів від підприємницької діяльності за період з 22 лютого 2009 року по 01 грудня 2016 року.

Рішенням Лановецького районного суду від 27 вересня 2017 року позов задоволено частково:

визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2;

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2;

визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині незадоволених її вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність рішення суду, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що при ухваленні рішення в частині поділу спірної квартири, суд безпідставно не взяв до уваги, що з нею проживає малолітній син і аліментів, які сплачує відповідач в сумі 700 грн, недостатньо для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, тому були підстави відступити від рівності часток та збільшити її частку до 2/3 Щодо поділу доходів від підприємницької діяльності зазначила, що відповідач не надав доказів понесених ним витрат на закупівлю товарів, транспортних витрат та сплачених податків, а також, що ці кошти витрачались на ремонт у придбаній ними квартирі, тому вона має право на 1/2 частку одержаних ним доходів.

В судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 займався торгівлею одягу з палатки на ринках області і вона, працюючи директором Лановецького радіомовлення, по можливості допомагала йому в цьому. Вважає, що відсутність доказів про затрати на закупівлю товару і пальне, дають підстави для стягнення половини від задекларованого ним доходу. Придбати квартиру їм допомагали їхні батьки, ремонт в ній робив відповідач із своїм батьком за кошти, які вони зібрали раніше разом, а не за доходи відповідача від зайняття підприємницькою діяльністю. Вона по 200 грн щомісячно витрачає на харчування сина в школі і аліментів їй не вистачає для фізичного та духовного розвитку сина.

Представник відповідача апеляційної скарги не визнав та пояснив, що задекларовані доходи не є чистим доходом, оскільки за ці кошти відповідач знову закупляв товар, ніс транспортні витрати (на пальне) та сплачував податки. Доходи відповідача і заробітна плата позивачки витрачались на потреби сімї, що було встановлено в суді першої інстанції. Відповідач дбав про сімю, сплачує аліменти і підстав для збільшення частки позивачки у квартирі немає.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони з 21 лютого 2009 року до 20 березня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у них є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 лютого 2011 року сторони придбали квартиру, яка знаходиться в м.Ланівці по вул. Вишнівецькій, 108/5.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року зобовязано ОСОБА_2 сплачувати щомісячно аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 700 грн. до досягнення ним повноліття.

Судом також встановлено, що з 07 вересня 2009 року ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець і загальний обсяг задекларованого ним доходу (валовий дохід) становить у 2009 році - 4000 грн., у 2010 році - 4000 грн., у 2011 році - 8000 грн., у 2012 році - 0 грн., у 2013 році - 0 грн., у 2014 році - 69700 грн., у 2015 році - 40200 грн., у 2016 році - 0 грн.

Позивач, звертаючись з позовом про поділ спільного майна подружжя, просила збільшити її частку у квартирі до 2/3 частин, посилаючись на те, що з нею проживає син і аліментів, які сплачує відповідач недостатньо для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, а також поділити доходи відповідача, отримані ним від зайняття підприємницькою діяльністю за час перебування у шлюбі.

Задовольняючи частково позов в частині поділу квартири, суд першої інстанції виходив з рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності та відсутності підстав для відступлення від засад рівності. Підставою для відмови у задоволенні вимог про поділ доходів від здійснення відповідачем підприємницької діяльності суд вказав, що сторони до грудня 2016 року проживали разом і позивачкою не доведено, що ці доходи витрачались не на потреби сімї і вони є на час вирішення спору.

Колегія погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже, доведенню підлягає та обставина, що розмір аліментів є явно недостатнім для покриття половини затрат на утримання сина для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування.

Позивач у позовній заяві не зазначила, які витрати на утримання сина вона несе.

Матеріали справи також не містять доказів про те, що аліментів, які сплачує відповідач з врахуванням обовязку матері по утриманню дитини недостатньо для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що син навчається в першому класі і вона щомісячно витрачає 200 грн на його харчування в школі, у вересні купляла підручник за 96 грн. Крім цього, син хворіє простудними захворюваннями і вона змушена нести витрати на його лікування та покращене харчування.

Позивач також пояснила, що рішення суду про стягнення аліментів (визначення розміру) вона не оскаржувала і з позовом про збільшення розміру аліментів та про участь батька у додаткових витратах на дитину не зверталась.

За вказаних обставин, суд першої інстанції вірно виходив з відсутності підстав для збільшення частки позивачки у квартирі, яка була придбана ними у шлюбі.

Та обставина, що з позивачкою проживає син не може бути підставою для збільшення її частки у спільному майні подружжя.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду і в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 половини отриманих ним доходів від здійснення підприємницької діяльності у 2009-2016 роках.

Як встановлено судом, у вказаний період сторони перебували в шлюбі та вели спільне господарство. Задекларовані відповідачем, як підприємцем, доходи, половину від яких просить стягнути позивачка, не є чистим доходом, оскільки не враховують витрат на закупівлю товарів та іншого.

Позивач не довела, що доходи від зайняття підприємницькою діяльністю витрачались не на потреби сімї та були наявні на час поділу майна подружжя.

Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав стягувати половину доходів з відображеної відповідачем суми доходів у звітності, поданій Лановецькому відділенню Кременецької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Тернопільській області.

Таким чином, рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення Лановецького районного суду від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5