Провадження № 2/522/9071/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

при секретарі Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 по якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на автомобіль марки Сузуки ОСОБА_4 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яку вона придбала за власні кошти до укладення шлюбу. 26 червня 2016 року помер її чоловік ОСОБА_5 та після його смерті ОСОБА_2 отримала позов від ОСОБА_3, доньки померлого, з вимогами про визнання за нею права часткової власності на вказану квартиру, яку ОСОБА_3 вважає спільним майном подружжя, за таких обставин позивач вимушена була звернутись до суду із самостійними вимогами про визнання права власності на вказану квартиру в порядку ст. 392 ЦК України.

Також зазначає, що за період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було придбано автомобіль марки Сузуки ОСОБА_4 2003 року випуску та з метою остаточного врегулювання спірних відносин на спадщину відносно поділу вказаного спадкового майна, просить визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на вказану автівку зі сплатою відповідачці компенсації в розмірі 1/3 вартості автомобілю, що відповідно до звіту №01/08 про оцінку транспортного засобу складає 41667 (125000 :3) гривень.

ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом та відповідно до уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири; №,21, у будинку № 33/1 по вул. Фонтанська дорога у м. Одесі та 1/3 частину автомобіля марки Сузуки ОСОБА_4 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в порядку спадкоємства за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 26 червня 2016 року, актовий запис №487 та встановити порядок виконання рішення суду.

При цьому посилаючись на те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого 26 червня 2016 року ОСОБА_5 За час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки Сузуки ОСОБА_4 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а отже вона має право на спадкування за законом належної батьку частки квартири та машини.

В судовому засіданні позивач за первинним позовом ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом заперечували, просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову з огляду на його необгрунтованість.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні первинні позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль марки Сузуки ОСОБА_4 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 визнав. При цьому заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1. Зустрічний позов щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав наведених в позові.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про задоволення первісних та відмови у задоволенні зустрічного позову, з наступних підстав.

Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а відповідно до ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

30 грудня 2003 року між ТОВ «ПЕРЕКРЕСТОК» та ОСОБА_2 було укладено договір про участі в будівництві житлового будинку №92/Ф, предметом якого є співпраця сторін з будівництва житлового будинку, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дор, 33/1.

Відповідно до п. 2.2. Договору ТОВ «ПЕРЕКРЕСТОК» зобовязується після вводу житлового будинку в експлуатацію та після останнього внеску ОСОБА_2 протягом 60 календарних днів передати їй за актом приймання-передачі у власність Інвестора квартиру №21, площею 85,96 кв. м. на 5 поверсі.

Пунктом 2.7. Договору визначено, що при поетапній виплаті, останній внесок повинен бути не пізніше 30 листопада 2005 року.

Згідно Додатку №1 до договору №92/Ф від 30.12.2003 року, що відповідно до п. 2.3. Договору є його невідємною частиною, загальна вартість квартири визначається у гривні та суму еквівалентну 55 874 доларів США та останній внесок здійснюється інвестором (ОСОБА_2 В.) не пізніше 30 листопада 2005 року.

24 грудня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЖД №011137 виданим 24.12.2005 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

Додатковою угодою №2 до Договору №92/Ф від 30.12.2003 року укладеною між ОСОБА_2 та ТОВ «ПЕРЕКРЕСТОК» було виключено п.п. 3.5 та 3.6. Договору.

03 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на обєкт, розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 33/1. Вказане свідоцтво видане на підставі договору №92/Ф про інвестування у дольове будівництво житлового будинку від 30.12.2003 року, додаткової угоди №2 від 16.03.2012 року, акта прийому-передачі від 12.09.2012 року.

26 червня 2016 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 І-ЖД №457325, виданим Іллічівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. П.3 ч.1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

3 огляду на вказані норми закону вбачається, що ОСОБА_2 було сплачено повну вартість спірної квартири за договором інвестування №92/Ф від 30.12.2003 року до укладення шлюбу з померлим ОСОБА_7

Так, ОСОБА_3 у зустрічному позові посилається на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 знаходились у фактичних шлюбних відносинах на момент складання та дії Договору №92/Ф «Про дольову участь у будівництві жилого будинку».

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ст. ст. 57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У звязку з чим, суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 щодо сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з 2003 року, а отже позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у випадку втрати ним документу, що посвідчує його право власності.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль марки Сузуки ОСОБА_4 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 суд зазначає наступне.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС 067606 від 28.08.2007 року вбачається, що ОСОБА_7 є власником автомобіля Suzuki Grand Vitara 2000 року випуску, д. н. ВН 6669 ВС.

Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину вказаного автомобіля.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З копії спадкової справи №311/2016 заведеної Шостою Одеською державної нотаріальною конторою вбачається, що заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори було подано ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_8

З копії заяви від 23.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_8 відмовилась від спадщини на користь дочки померлого ОСОБА_3

Так, у судовому засіданні представник ОСОБА_3 позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на автомобіль марки Сузуки ОСОБА_4 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 визнав, оскільки ОСОБА_3 було отримано компенсацію у розмірі 41667 гривень від гр. ОСОБА_2 за належну їй частину спадщини у вигляді 1/3 частини автомобілю марки Suzuki Grand Vitara 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

Частина 2 ст. 174 ЦПК України передбачає, що до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

Оскільки, спір у відношенні визнання права власності на автомобіль марки Suzuki Grand Vitara 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_2 відсутній, суд вважає можливим винести рішення, яким задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) на квартиру АДРЕСА_3.

Визнати право власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) на автомобіль марки Suzuki Grand Vitara 2003 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_4, 65042) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) судові витрати в розмірі 2 862,54 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя: А. Ю. Бойчук