Провадження № 2/752/5215/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 грудня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Фалькон» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (відповідач 1) та ТОВ «База відпочинку «Фалькон» (відповідач 2) про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування збитків та моральної шкоди, в якому просив суд:

- визнати недостовірною і такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача, інформацію поширену відповідачем 1 та відповідачем 2 про перешкоджання позивачем власною бездіяльністю досягненню цілей, для яких створювалося ТОВ «База відпочинку «Фалькон», та неналежне виконання позивачем обов'язків учасника ТОВ «База відпочинку «Фалькон»;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені останнім реальні збитки у сумі 22 263,00 грн.;

- стягнути з відповідача 1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування заявленого позову, позивач вказав, що вважає інформацію, розповсюджену відповідачем 1 у своєму виступі на загальних зборах ТОВ «База відпочинку «Фалькон» від 24.01.2014 року присутньому на них директору ТОВ «База відпочинку «Фалькон» ОСОБА_3, та у подальшому доведену до відома ОСОБА_4, про перешкоджання позивачем власною бездіяльністю досягненню цілей, для яких створювалася ТОВ «База відпочинку «Фалькон», та неналежне виконання позивачем обов'язків учасника вказаного товариства, недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, такою, що порушує його особисті немайнові права на повагу до гідності й честі та недоторканність ділової репутації, а також вказаними діями позивачу завдано збитків у вигляді судових витрат, понесених позивачем у зв'язку із зверненням до Господарського суду Київської області з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ «База відпочинку «Фалькон», оформленого протоколом від 24.01.2014 року про виключення позивача із складу учасників відповідача 2. Також, позивач зазначає, що такими діями відповідача 1 позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 3 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, допитавши свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Предметом спору у даній цивільній справі згідно поданого позову в єдиній редакції від 24.11.2015 року є визнання недостовірною і такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача, інформацію поширену відповідачем ОСОБА_2 директору ТОВ «База відпочинку «Фалькон» ОСОБА_3 на загальних зборах ТОВ «База відпочинку «Фалькон», що відбулись 24.01.2014 року, а в подальшому у невідомий та невстановлений позивачем спосіб поширену відповідачами ОСОБА_4, про перешкоджання ОСОБА_1 власною бездіяльністю досягненню цілей, для яких створювалося ТОВ «База відпочинку «Фалькон», та неналежне виконання ОСОБА_1 обов'язків учасника ТОВ «База відпочинку «Фалькон».

В обґрунтування вказаних обставин та факту поширення відповідачем 1 недостовірної інформації, позивач посилається на протокол № 4 загальних зборів ТОВ «База відпочинку «Фалькон» від 24.01.2014 року, підписаний ОСОБА_2, як учасником товариства, та ОСОБА_3, як секретарем зборів (т. 1 а.с. 9).

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч.1,2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що, по-перше, недостовірна інформація поширена першочергово ОСОБА_2 24.01.2015 року на загальних зборах ТОВ «База відпочинку «Фалькон» та в подальшому ТОВ «База відпочинку «Фалькон» - ОСОБА_4, а, по-друге, вказана інформація, а саме - «про перешкоджання ОСОБА_1 власною бездіяльністю досягненню цілей, для яких створювалося ТОВ «База відпочинку «Фалькон», та неналежне виконання ОСОБА_1 обов'язків учасника ТОВ «База відпочинку «Фалькон», є фактами, що можуть бути перевірені на предмет достовірності.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує як проти факту поширення ним особисто будь-якої інформації, так і проти поширення ним недостовірної інформації. Аналогічні заперечення надав і представник ТОВ «База відпочинку «Фалькон».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» та ст. 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію (ст. 6 Закону).

Відповідно частин 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова від 27.02.2009р. № 1), юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як на доказ поширення ОСОБА_2 недостовірної інформації про позивача, останній посилається на зміст протоколу № 4 загальних зборів ТОВ «База відпочинку «Фалькон» від 24.01.2014 року, згідно якого ОСОБА_2 повідомив, що: «учасник ОСОБА_1 починаючи з січня 2012 року жодним чином не приймає участі у діяльності Товариства. Його неодноразово було запрошено до участі у Загальних зборах Товариства, проте ОСОБА_1 ухиляється від виконання покладених на нього, як учасника Товариства, обов'язків. При цьому, для підтримання належного рівня фінансово-господарської діяльності Товариства та його розвитку необхідно прийняти ряд важливих рішень, які стосуються додаткового фінансування діяльності Товариства. Ці рішення без участі ОСОБА_1 не приймалися. Таким чином, ОСОБА_1 власною бездіяльністю перешкоджає досягненню цілей, для яких створювалося Товариство, неналежним чином виконує власні обов'язки як учасник Товариства. Враховуючі дані обставини, ОСОБА_2 запропонував, керуючись ст. 64 Закону України «Про господарські товариства», виключити ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства. Належну ОСОБА_1 частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 26%, що становить 450 000,00 гривень, виплатити ОСОБА_1 грошовими коштами у повному розмірі, в порядку передбаченому чинним законодавством. Для недопущення зменшення статутного капіталу Товариства, що може мати негативні наслідки для діяльності Товариства, 26% статутного капіталу залишити за самим Товариством».

Допитаний у судому засіданні 02.11.2017 року як свідок ОСОБА_2, суду показав, що на зборах товариства 24.01.2014 року усно ні перед ким не виступав, жодної інформації директору товариства ОСОБА_3 не повідомляв та не оголошував, лише приїхав 24.01.2014 року та підписав протокол зборів з метою фактичної реалізації прийнятого рішення про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, текст протоколу не готував та не читав, текст протоколу від 24.01.2014 року готували юристи товариства.

Допитаний 02.11.2017 року як свідок ОСОБА_3, суду показав, що є директором ТОВ «База відпочинку «Фалькон», що ОСОБА_2 жодної інформації 24.01.2014 року йому, як директору товариства на зборах товариства, не поширював, на зборах товариства 24.01.2014 року ОСОБА_2 не виступав, лише приїхав та підписав протокол про виключення зі складу учасників товариства ОСОБА_1, текст протоколу зборів готували юристи, чи розповсюджував особисто ОСОБА_3 будь-яку інформацію про ОСОБА_1 ОСОБА_4, свідок не пам'ятає.

За змістом положень ст. 159 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

В силу ч. 2 ст. 57 ЦПК України, докази по справі можуть бути,зокрема, покази свідків.

Суд приймає до уваги вказані покази, оскільки вони є логічними, послідовними, та надходить до висновку про те, що вказані докази спростовують доводи позивача про поширення недостовірної інформації першочергово ОСОБА_2, а в подальшому ТОВ «База відпочинку «Фалькон» відносно позивача.

Також суд зазначає, що позивач вказаних обставин, в ході розгляду справи не спростував, доказів, які б свідчили про протилежне в розпорядження суду не надав.

Крім того, суд виходить з того, що відповідно до п.19. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно п. 19 зазначеної Постанови, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Аналізуючи тези, що є предметом судового розгляду згідно заявлених ОСОБА_1 позовних вимог згідно поданого позову в єдиній редакції від 24.11.2015 року, а саме - «про перешкоджання ОСОБА_1 власною бездіяльністю досягненню цілей, для яких створювалося ТОВ «База відпочинку «Фалькон», та неналежне виконання ОСОБА_1 обов'язків учасника ТОВ «База відпочинку «Фалькон», суд зазначає, що яким би негативним забарвленням по відношенню до позивача та критичною оцінкою його дій (бездіяльності) як учасника товариства не виглядала вказана інформація, однак, із загального контексту викладеної у п. 2 розділу «Слухали» протоколу № 4 загальних зборів ТОВ «База відпочинку «Фалькон» від 24.01.2014 року інформації, слідує, що у тезах, що є предметом позовних вимог, а саме - «про перешкоджання ОСОБА_1 власною бездіяльністю досягненню цілей, для яких створювалося ТОВ «База відпочинку «Фалькон», та неналежне виконання ОСОБА_1 обов'язків учасника ТОВ «База відпочинку «Фалькон», має місце лише критика дій та характеристика позивача як учасника товариства. Тобто спірні вислови є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів №№ 2, 4 ,7, 11 до Конвенції, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського поряду, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Принцип указаної норми Європейської Конвенції Ради Європи про захист прав і основних свобод людини покладений в основу ст.34 Конституції України, згідно якої кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що обставини, які підлягають встановленню в ході розгляду даної справи, вже встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 08.04.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року, у справі 911/5450/14, у зв'язку із чим вказані рішення мають преюдиційне значення для розгляду справи, з огляду на наступне.

Вказаними судовими рішеннями, окрім іншого, визнано недійсними рішення загальних зборів ТОВ «База відпочинку «Фалькон» про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, оформлене протоколом № 4 від 24.0.2014 року, скасовано державну реєстрацію пов'язаних з цим змін до установчих документів від 30.01.2014 року, номер запису 6001728.

З мотивувальної частини вказаних судових рішень, вбачається, що господарськими судами встановлювались та перевірялись обставини правомірності виключення ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ «База відпочинку «Фалькон» та дотримання процедури і порядку, передбачених законом для такого виключення, в розрізі дотримання норм та положень Закону України «Про господарські товариства», що регламентують питання виключення учасника зі складу господарського товариства.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, суд має виходити з того, що правові висновки суду і встановлені ним обставини не є тотожними поняттями. Висновки (судження) суду щодо прав і обов'язків сторін, зроблені на підставі встановлених при розгляді справи обставин, не є преюдиційними.

У даному випадку суд виходить з того, що передбачене звільнення від доказування не має абсолютного значення і не може сприйматися судом як неможливість спростування відповідачами у справі під час розгляду справи обставин, що стосуються даного конкретного судового провадження.

За змістом положень ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд надходить до висновку про недоведеність позовних вимог про розповсюдження відповідачами недостовірної інформації відносно позивача та юридичного складу правопорушення в діях відповідачів, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Що стосується інших позовних вимог, то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання спірної інформації недостовірною, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 277 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, Законом України «Про інформацію, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя