Справа № 203/3237/16-ц
Провадження № 2/0203/138/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2, ПрАТ СК «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову з урахуванням змін та доповнень зазначено, 06 квітня 2016 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів належних позивачці та Департаменту патрульної поліції. Винним в даному ДТП було визнано ОСОБА_2, який під час ДТП перебував на посаді патрульного поліції. Вартість матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля в загальному розмірі склала 351 229,20 грн. Розмір страхової виплати згідно полісу страхової компанії відповідача становить 100 000,00 грн., тобто різниця між страховою виплатою та сумою збитків становить 251,229,20 грн. Позивачка просить суд стягнути Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь різницю вартості матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в розмірі 251 229,20 грн., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 849,50 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 9 430,4 грн. (а.с. а.с. 2-6, 90-94).

Представник позивачки в судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшла заява в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просив задовольнити, справу розглянути без його участі. В судових засіданнях де був присутній представник позивача він вказував, що позивачка має право вимоги, як власник автомобіля за завдану її майну шкоду. Розмір шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Позивачка в судові засідання не зявилась, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник Департаменту патрульної поліції для розгляду справи по суті не зявився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судових засідання де був присутній представник він вказував, що розмір матеріальної та моральної шкоди є не обґрунтованим, висновок експерта щодо розміру шкоди був складений без участі їх представника, відомості в ньому щодо розміру шкоди значно завищені. Відповідачем також було подане клопотання про призначення по справі судової авто товарознавчої експертизи.

Представник Державної казначейської служби України в судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На адресу суду подав письмові заперечення, в яких зазначено, що Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам під час виконання службових обовязків, що перебувають на державній службі, а відтак розрахунки з яких здійснювалось таке відшкодування в казначействі відсутні, у разі задоволення позову Державний бюджет України понесе економічно-необґрунтовані збитки, розмір моральної шкоди не обґрунтований, за цих обставин відповідач просив відмовити в задоволенні позову, розглянути справи без його участі. (а.с. 97-98)

Третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судовому засіданні де був присутній ОСОБА_2 справа по суті не розглядалась. (а.с.65)

Представник ПрАТ СК «Провідна» в судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2016 року у справі № 203/1945/16-п, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 22). Постанова 17 травня 2016 року набрала законної сили (а.с.22 на зв).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вказаною вище постановою було встановлено, що 06 квітня 2016 року близько 18 год. 05 хв. у м. Дніпропетровську на Амурському мості в районі електроопори № 93, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Тойота Пріус» днз 2353, рухаючись з ввімкненою звуковою та світловою сигналізацією, виконував розворот на мосту, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода» днз АН 1298 НТ, під керуванням водія ОСОБА_3, який слідував у зустрічному напрямку. Після зіткнення автомобіль марки «Шкода» в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу і скоїв зіткнення з автомобілем «Мітцубісі», під керуванням водія ОСОБА_4 Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 3.1, 10.1, 10.7(б) Правил дорожнього руху України, спричинивши механічні пошкодження зазначеним автомобілям. (а.с.22)

Право власності на автомобіль «Skoda», днз АН 1298 НТ зареєстроване за ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САК 651470, виданого ВРЕР м. Ясинувата при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області. (а.с.10).

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Оскільки позивачка є власницею автомобіля «Skoda», який було пошкоджено при вищевказаній ДТП, то вона має право вимоги на відшкодування завданої шкоди її майну.

Ухвалою суду від 17 листопада 2016 року по даній справі була призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с.67-68). Від судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшло повідомленням № 88/17 від 29 березня 2017 року про неможливість проведення експертизи через відсутність у експерта обєктів дослідження, необхідних для проведення дорученої експертизи, а також у звязку з ненадходженням оплати за проведення експертизи (а.с.78-79). В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що транспортний засіб не був наданий для огляду, оскільки до позивачки не надходила відповідна вимога, вона від надання автомобіля експерту не відмовляється. Крім того, слід вказати, що Департамент патрульної поліції при заявлені клопотання щодо проведення автотоварознавчої експертизи серед іншого посилався на те, що його не було при проведенні експертизи. Разом з тим, в матеріалах справи наявні запрошення на проведення огляду пошкодженого автомобіля «Skoda», які були отримані 21 та 25 квітня 2016 року, та в яких було розяснено, що в разі неявки огляд буде проведено за його відсутності.

Враховуючи, що проведення експертизи не оплачено стороною, яка просила про її проведення суд вважає, що розгляд справи може бути завершено за наявними в ній доказами.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 98/16 складеному 10 травня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 пошкодженого внаслідок ДТП 06 квітня 2016 року складає 333 887,21 грн., матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок ДТП 06 квітня 2016 року, становить 351 229,20 грн. (а.с. 11-20). Вартість проведення експертизи згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 98 від 10 травня 2016 року склала 900 грн. (а.с. 21).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує, у встановленому законом порядку, оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» (із наступними змінами та доповненнями) страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Розмір страхової виплати за шкоду завдану Департаментом патрульної поліції згідно полісу про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 100 000 грн. (а.с.4, 48-49, 90) Тобто різниця між розміром страхової виплати та розміром загальної матеріальною шкоди завданої ДТП становить 251 229,20 грн.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на предявлення вимоги до відповідача про відшкодування різниці шкоди завданою внаслідок ДТП, як з винної особи.

Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, та сторонами в ході розгляду справи не заперечувалось, що ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП працював на посаді рядового поліції Департаменту патрульної поліції де під час виконання своїх трудових обов'язків, керуючи автомобілем допустив зіткнення, внаслідок якого був пошкоджений автомобіль належний позивачці (а.с. 53). За таких обставин позивачка має право на предявлення вимоги до Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, як до органу діями працівника якого їй було завдано шкоду.

Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» (із наступними змінами та доповненнями), держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в України застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Відповідно до п. 8 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначеними бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

06 лютого 2013 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845», яка прийнята в зв'язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» у відповідність із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до п. 41 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок злочину.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року по справі № 1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Отже, відшкодування громадянинові шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові суми відшкодовуються Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Таким чином, оскільки вартість понесених позивачем матеріальних збитків склала 351 229,20 грн., враховуючи суму страхового полісу в розмірі 100 000 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення в судовому порядку з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України різницю між розміром страхового полісу та сумою матеріальної шкоди, завданої діями третьої особи, яка становить 251 229,20 грн.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України серед способів захисту цивільних прав визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода може відшкодовуватись грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана, з розміром цього відшкодування.

Суд вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої було істотно пошкоджено транспортний засіб позивачки, вона була позбавлена можливості ним користуватись, змушена пересуватись з використанням громадського транспорту і таксі, що спричинило зміну звичного способу її життя.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості суд вважає визначити розмір моральної шкоди в сумі 2 000 грн.

Згідно роз'яснень, наведених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки ч.3 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» передбачає відшкодування відповідно до закону шкоду, завдану фізичній особі поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень, і не містить вказівки на те, що це положення стосується лише матеріальної шкоди, суд виходить з того, що моральна шкоди, як різновид шкоди, заподіяної громадянину, підлягає відшкодуванню в тому самому порядку.

Отже, відшкодування громадянинові моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові суми відшкодовуються Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

За цих обставин суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди понесеної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2 000 грн.

В решті стягнення моральної шкоди слід відмовити у звязку із необґрунтованістю стягнення саме такого розміру моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу витрат пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем на підтвердження своїх витрат на правову допомогу надано копію договору про надання правової допомоги № 07/02 від 07 квітня 2016 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_5 (а.с. 23-25), фотокопію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 29 жовтня 2012 року № 2714 на ім'я ОСОБА_5 (а.с.26), акт від 22 серпня 2017 року прийому передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 07 квітня 2016 року, копію розрахунку витрат часу на правову допомогу станом на 14 серпня 2017 року. (а.с.96)

Як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_5 здійснював свої обов'язки визначені договором про надання правової допомоги, а саме склав позовну заяву, направляв запити та листи, приймав участь в судових засіданнях. Оскільки вказані дії можуть розглядатись як відповідні процесуальні дії сторони, зважаючи на час, необхідний для їх фактичного здійснення, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума 9 430,40 грн. витрат на правову допомогу знаходиться в межах граничних витрат, передбачених законом.

З наданого позивачем акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, вбачається, що позивач сплатив а адвокат ОСОБА_5 прийняв за договором про надання правової допомоги від 07 квітня 2016 року 9 430,40 грн.

У зв'язку з цим, враховуючи результати розгляду справи, з огляду на вказані вище положення закону суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача витрати на оплату правової допомоги в розмірі 9 430,40 грн.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до абз.2 п.36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи результати розгляду справи, часткове задоволення вимог немайнового характеру, сума судового збору сплаченого позивачем за вимогу про стягнення моральної шкоди (а.с.1) підлягає розподілу між сторонами порівну, а тому враховуючи вказані вище положення закону слід стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивачки суму судового збору в розмірі 275,60 грн. Разом з тим, враховуючи повне задоволення вимог майнового характеру з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України слід стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 2270,09 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.16, 22-23, 511, 636, 1172, 1187, 1194 ЦК України, п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.19 Закону України «Про національну поліцію», п. 8 ст. 7, ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст.48 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, адреса: м. Дніпро, вул. Семафорна, 40/59, у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 06 квітня 2016 року, 251 229 грн. 20 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. 00 коп., витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 9 430,40 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 545 грн. 69 коп., а разом 265 205 (Двісті шістдесят пять тисяч двісті пять) грн. 29 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Єдаменко