Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2107/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Панасюк І. В.
Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

21.11.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів - Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Яковлєвої Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховська Тетяна Станіславівна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою Грицюка Віктора Вікторовича, поданої в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року і

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року зазначений позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт від 14 червня 2013 року по реєстру №901 від імені ОСОБА_9 посвідчений приватним нотаріусом Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Тетяною Станіславівною.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі адвокат Грицюк В.В., який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неповного з'ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та направити справу на новий розгляд в загальному порядку до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 17.10.2017 року апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали Гайворонського районного суду від 05.09.2017 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення баз задоволення повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог передбачених ч.2 ст.293 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Грицюк В.В., який діє в інтересах ОСОБА_3, підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини.

Позивач ОСОБА_2 та треті особи: приватний нотаріус Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховська Т.С., ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.

Від приватного нотаріуса Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховської Т.С. надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді помер ОСОБА_9 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на все майно, що йому належало, а саме земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, що посвідчується копією державного акту на право власності (а.с. 24).

Позивач ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_9, про що свідчить копія свідоцтво про народження та копія свідоцтва про шлюб (а.с. 13).

ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом подачі 22 вересня 2015 року заяви про прийняття спадщини до Голованівської районної державної нотаріальної контори протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини.

Приватним нотаріусом Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Т.С. посвідчено заповіт від імені ОСОБА_9 від 14 червня 2013 року по реєстру №901 на громадянина ОСОБА_3 (а.с. 35).

ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом подачі 09 жовтня 2015 року заяви до приватного нотаріуса про прийняття спадщини (а.с. 51).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 47 від 31 січня 2017 року ОСОБА_9 під час складання заповіту 14 червня 2013 року хворів на хронічне психічне захворювання - епілептичну хворобу з явищами деменції та супутні дисциркулаторну енцефалопатію ІІ ст. з когнітивними порушеннями і за своїм психічним станом не міг розуміти значення власних дій і керувати ними при складанні та підписанні заповіту (а.с. 167-169).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець в день складання заповіту, 14 червня 2013 року, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Такий висновок суду підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 11 ЦП України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

За приписами частини 3 ст.10 та частини 1 ст.60 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу, яка передбачає, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

У постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, у справі № 6-9цс12, висновки якого є обов'язковими для судів, судом зазначено, що висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Матеріалами справи підтверджується, що 14 червня 2013 року приватним нотаріусом Ульяновського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Т.С. посвідчено заповіт від імені ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №901, за яким заповів ОСОБА_3 належну йому земельну ділянку площею 2,13 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Бандурівської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області під №903 (а.с. 35).

Частина 1 ст.203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частина 3 вищенаведеної статті передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо буде встановлено, що особа, яка вчинила правочин, не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 47 від 31 січня 2017 року ОСОБА_9 під час складання заповіту 14 червня 2013 року хворів на хронічне психічне захворювання - епілептичну хворобу з явищами деменції та супутні дисциркулаторну енцефалопатію ІІ ст. з когнітивними порушеннями і за своїм психічним станом не міг розуміти значення власних дій і керувати ними при складанні та підписанні заповіту (а.с. 167-169).

В апеляційній скарзі представник позивача вказує на те, що висновок судово-психіатричного експерта №47 від 31.01.2017 року не є належним доказом оскільки його складено не в державному, а комунальному закладі та є таким, що протирічить поясненням сторін, третіх осіб та допитаних свідків.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Грицюк В.В. не став заявляти клопотання про призначення судом повторної посмертної судово-психіатричної експертизи та пояснив, що органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_3, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

В рамках досудового розслідування ним заявлено клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення в якому стані знаходився ОСОБА_9 в момент складання заповіту.

Відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Оскільки належними та допустимими доказами не спростовано висновки судово-психіатричного експерта № 47 від 31 січня 2017 року, що ОСОБА_9 під час складання заповіту 14 червня 2013 року хворів на хронічне психічне захворювання - епілептичну хворобу з явищами деменції та супутні дисциркулаторну енцефалопатію ІІ ст. з когнітивними порушеннями і за своїм психічним станом не міг розуміти значення власних дій і керувати ними при складанні та підписанні заповіту, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Грицюка Віктора Вікторовича, поданої в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л.Карпенко