Справа №345/3846/17
Провадження № 2/345/1796/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2017 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б. з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її батько- ОСОБА_6 ,а ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її мама - ОСОБА_5. Батьки все життя проживали в господарстві по АДРЕСА_1. 13.01.2005 року батько позивача , на випадок смерті, зробив розпорядження , яким все належне йому майно , майнові права, заповів позивачу ОСОБА_1. Аналогічне розпорядження зробила і мама позивача 13.01.2005 року. Позивач належним чином прийняла спадщину , так як живе постійно в будинку батьків від народження і по даний час . Після смерті батька позивач звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а мама позивачки 24.01.2008 року подала заяву до нотаріальної контори , що вона відмовляється від прийняття спадщини після смерті чоловіка від обов'язкової частки ,передбаченої ст.1241 ЦК України. Після смерті мами позивач також звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини по заповіту. Однак , позивачу було відмовлено у виді свідоцтва про право на спадщину , оскільки у свідоцтві про право власності на житловий будинок у АДРЕСА_1,зазначено, що будинок дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_6, проте не визначено частки співвласників у праві спільної сумісної власності на даний житловий будинок. Тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме : на 2/3 частини спадкового майна за заповітом, які по 1/3 частині майна належали спадкодавцям ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6. та ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_5. , а з врахуванням належної їй на праві спільної сумісної власності 1/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, то просить визнати за нею право власності в цілому на домоволодіння по АДРЕСА_1 та на земельні ділянки.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, однак також подали суду заяви про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_6 (а.с.7), а ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мама позивача - ОСОБА_5 (а.с.8), яким на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.04.1990року . (а.с.11)

Як вбачається із копій заповітів від 13.01.2005 року , ОСОБА_6 та ОСОБА_5, на випадок смерті зробили таке розпорядження: все належне їм майно , майнові права ,заповіли позивачу ОСОБА_1 .( а.с.12,13).

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.04.1990 року, в цілому житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, належить ОСОБА_6 Михайловичу- голові колгоспного двору на праві спільної сумісної власності (а.с.11).

При зверненні позивачем до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки домоволодіння належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок , виданого 10.04.1990 року на праві спільної сумісної власності, тому слід визначити частки кожного члена двору у праві спільної сумісної власності у відповідності до ст.. 356 ЦК України (а.с.9-10).

Відповідно до ст. 120,123 ЦК УРСР ( 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності та кожний з них має рівну частку.

Згідно Закону України «Про власність» з 15.04.1991 року відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну спільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім"ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними (ст. 17 Закону України «Про власність») .

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення ст. 17,18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

З виписки з погосподарської книги Верхнянської сільської ради ОТГ за 1991-1995 роки № 8 за особовим рахунком НОМЕР_1 , в будинку АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: ОСОБА_6- голова господарства,ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5 - дружина,ІНФОРМАЦІЯ_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1- дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3. Суспільна група господарства - «колгоспний двір» (а.с.15).

Так , як на час усуспільнення (15.04.1991року) , в колгоспному дворі за адресою АДРЕСА_1 проживали батько позивачки - ОСОБА_6- голова колгоспного двору, мама -ОСОБА_5 та позивачка - ОСОБА_1 , і до членів колгоспному двору АДРЕСА_1 належало лише троє осіб, то житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, після ліквідації колгоспних дворів, став належати кожному по 1/3 частині.

Крім того, матері позивачки - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, НОМЕР_2, належала земельна ділянка , площею 0,9921 га, розташована на території Верхнянської сільської ради, ур. «За каналом» , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартість якої ставить 25 800 грн. , а на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, НОМЕР_3, спадкодавцеві належала земельна ділянка, площею 0,0537 га, розташована на території с .Верхня , Калуського району , ур. «За новою вулицею», для ведення особистого селянського господарства , вартість якої ставить 2700 грн.(а.с.16-19)

У технічному паспорті від 28.05.2017 року на будинковолодіння по АДРЕСА_1 зазначено, що інвентаризаційна вартістю спірного будинковолодіння становить 270 745 грн. (а.с. 21-24)

Згідно з чинною на той час ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності та відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, то відповідно кожному, хто проживав у колгоспному дворі на момент оформлення права власності повинно було б належати по 1/3 даного будинковолодіння.

Згідно ст. 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення.

Таким чином, на момент смерті спадкодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , позивачка фактично прийняла спадщину в розмірі 2/3 частки колгоспного двору і маючи належну їй частку в колгоспному дворі в розмірі 1/3 частини, її частка власності склала 100 % , то суд вважає, що немає потреби у визначені частки власності . Відповідачі по справі є рідні брат та сестра позивача (діти спадкодавців) , претензій до спадкового майна не мають , спадщину не прийняли. Тому суд визнає позивача такою, що прийняла спадщину після смерті батьків і за нею слід визнати право власності на спадкове майно.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.120,123 ЦК України (в редакції 1963 року), 356,357,1225,1268,1270 ЦК України,ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно , після сметрі ОСОБА_6, померлого ,ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме :

-в цілому на домоволодіння в с.Верхня по АДРЕСА_1 ;

-на земельну ділянку , площею 0,9921 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовану на території Верхнянської сільської ради, Калуського району ,Івано-Франківської області, ур. «За каналом» ,для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

-на земельну ділянку , площею 0,0537 га, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, НОМЕР_3 , кадастровий номер НОМЕР_5, розташовану на території с .Верхня , Калуського району ,Івано-Франківської області , ур. «За новою вулицею», для ведення особистого селянського господарства .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ :