Справа № 464/4116/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/5528/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, тертя особа без самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стимул-Сихів», про визначення порядку користування квартирою,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено частково. Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_2 що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5:

- в користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 13,4 метра квадратних, що в технічному паспорті квартири позначено цифрою «5»;

- в користування ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділити житлову кімнату площею 15,9 метра квадратних разом з балконом площею 1,7 метрів квадратних, що в технічному паспорті квартири позначено цифрами «6», «7»;

- в загальному користуванні залишити кухню площею 6,6 метрів квадратних, вбиральню площею 1,3 метра квадратних, ванну кімнату площею 2,6 метра квадратних та коридор площею 7,9 метра квадратних, що в технічному паспорті квартири позначено цифрами «1», «2», «3», «4».

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні виділеною їй кімнатою і приміщеннями загального користування в квартирі АДРЕСА_2

В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17 липня 2017 року залишено без задоволення заяву відповідачів про перегляд заочного рішення суду.

Заочне рішення суду оскаржили відповідачі.

В апеляційній скарзі стверджують, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставин справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначають, що суд безпідставно виділив позивачці кімнату житловою площею 13,4 кв.м., коли її частка в житловій площі квартири складає лише 11,72 кв.м. Вважають, що судом не враховано того, що вони троє є співвласниками 3/5 квартири, яка від загальної житлової площі квартири становить 17,58 кв.м. та безпідставно на їх частку вирішив виділити їм кімнату площею 15,9 кв.м., позбавивши їх, як співвласників, різниці між їх часткою - 1,68 кв.м. Крім того, судом при встановленні порядку користування квартирою не враховано, що відповідачі є різнополими особами, а тому не можуть проживати в одній кімнаті. Просять заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.11.1997 року, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26.05.2014 року та договору дарування частки квартири від 04.02.2015 року позивачка є власником 2/5 часток квартири АДРЕСА_2

Відповідачі є власниками 3/5 часток цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.11.1997 року та рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26.05.2014 року по 1/5 частки кожен.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За вимогами ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Таким чином, позивачка має право користуватися частиною квартири, яка відповідає її частці.

При цьому позивачка посилалась на те, що вона не має можливості здійснювати своє право власності, оскільки відповідачі чинять перешкоди в користуванні спільною квартирою.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції правильно врахував, що відповідачі не надали доказів того, що позивачка має можливість безперешкодно використовувати приміщення спільної квартири відповідно до своєї частки, а тому відсутні підстави для відмови у визначенні порядку користування вказаною квартирою.

Визначаючи порядок користування спільною квартирою, судом враховано, що квартира складається з двох ізольованих кімнат, а також кухні, вбиральні, ванної кімнати та коридору.

Частка позивачка становить 2/5, що відповідає 11,72 кв.м. житлової площі (26,7 кв.м. житлової площі х 2/5 частки), яка в натурі приблизно відповідає кімнаті площею 13,4 кв.м. Частка відповідачів становить 3/5, що відповідає 17,58 кв.м. житлової площі (26,7 кв.м. житлової площі х 3/5 частки), яка в натурі приблизно відповідає кімнаті площею 15,9 кв.м.

Судом обґрунтовано виділено в користування позивачці кімнату площею 13,4 кв.м., відповідачам - кімнату площею 15,9 кв.м. При цьому такі приміщення як кухня, вбиральня, ванна кімната та коридор повинні бути залишені в загальному користуванні.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов'язати ТзОВ «Стимул-Сихів» розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, суд підставно виходив з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; а споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 13 даного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник зобов'язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна. Положення ст.ст. 151, 156, 162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладають на співвласників (користувачів) житла обов'язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території.

Згідно з п.10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» розподіл загальних витрат на оплату житлово-комунальних та інших послуг в житлових приміщеннях де проживає два і більше власників, проводиться за узгодженням мешканців квартири. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку, та осіб, які проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Згідно п. 3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. У випадках, коли засоби обліку на вводах субспоживачів відсутні, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу водоспоживання.

Крім того, правовідносини з приводу споживання природного газу регулюються Правилами надання послуг з газопостачання, затвердженими Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року. Відповідно до п. 4 вказаних правил у разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі. Відповідно до п. 2 Правил об'єкт споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування.

Відтак, відкриття окремих абонентських рахунків на кожного із співвласників (наймачів) квартири можливе лише після виділення часток в натурі та встановлення окремих опалювальних приладів.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін, ідеальні частки у даній квартирі визначено, але реально в натурі не виділено, окремі прилади обліку споживання газу, теплової та електричної енергії не встановлені.

Крім того, вимога про зобов'язання поділити окремі рахунки для оплати житлово-комунальних послуг заявлена до ТзОВ «Стимул-сихів», який залучені в якості третьої особи. В силу свого процесуального статусу треті особи не можуть відповідати за позовом, за позовом можуть відповідати лише відповідачі, а клопотання про залучення належних відповідачів ні позивачем, ні його представником (виключно який згідно ст. 33 ЦПК України вправі заявляти таке клопотання) не ініціювалось.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовної вимоги про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідачі є співвласниками 3/5 квартири, яка від загальної житлової площі квартири становить 17,58 кв.м. та суд безпідставно на їх частку вирішив виділити їм кімнату площею 15,9 кв.м., позбавивши їх як співвласників різниці між їх часткою - 1,68 кв.м. колегією суддів до уваги не приймаються в зв»язку з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, відповідно до якого, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Твердження в апеляційній скарзі, що судом при встановленні порядку користування квартирою не враховано, що відповідачі є різнополими особами, а тому не можуть проживати в одній кімнаті є безпідставними, оскільки така обставина може враховуватись лише при вирішення питання про надання жилого приміщення громадянам відповідно до ст.50 ЖК України, а в даній справі спір між сторонами стосується цивільних правовідносин.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Савуляк Р.В.