Справа № 148/934/16-ц
Провадження №6/148/50/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.,

секретаря Новаленка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчин подання Тульчинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Віннницькій області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань,

ВСТАНОВИВ:

Тульчинський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Віннницькій області звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для тимчасового виїзду за кордон до виконання ним своїх зобовязань.

Подання мотивоване тим, що 02.10.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення, ухваленого Тульчинським районним судом Вінницької області 03.06.2016 року у справі №148/934/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 633473,25 грн. Рішення на даний час боржником не виконано, будь-яких спрямованих дій на його виконання не здійснено. 24.10.2017 року державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника, в ході перевірки встановлено, що останній за вказаною адресою не проживає, так як знаходиться в Росії. 08.11.2017 року Тульчинським районним судом Вінницької області на підставі подання державного виконавця винесена ухвала про оголошення розшуку ОСОБА_1

В судове засідання представник Тульчинського районного віддіду ДВС Головного територіального управління юстиції у Віннницькій області не зявився, про дату, час та місце розгляду подання був належним чином повідомлений. Від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він подання підтримує, просить його задовольнити та розглядати без його участі.

Суд вивчивши доводи подання, дослідивши документи додані до нього вважає, що подання задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,який в тому числі і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 вказаного Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 377-1, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, тому саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, а не лише за наявності факту невиконання зобов'язань, причому факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Така вимога закріплена і в Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.Ця Інструкція містить окремий розділ ХІ "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну", в якому передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду, в тому числі подання повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Як вбачається з матеріалів подання, на підтвердження доводів, викладених у ньому, державним виконавцем, не наведено доказів того, що боржник ОСОБА_1 повідомлений про відкриття виконавчого провадження з виконання судового рішення, ухваленого Тульчинським районним судом Вінницької області 03.06.2016 року у справі №148/934/16-ц про стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 633473,25 грн.

Так, в матеріалах справи відсутні дані про направлення божникові постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, відсутні відомості про отримання ним постанови про відкриття провадження та вимоги державного виконавця про явку.

Також державним виконавцем не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення виконання зобов'язання, дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи того, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця та має намір з метою ухилення виконання зобовязання покинути територію України. Крім того, з представлених державним виконавцем доказів (акту від 24.10.2017 року) вбачається, що ОСОБА_1 відсутній за своїм постійним місцем проживання, так як вже знаходиться в Російській Федерації.

Не надано суду державним виконавцем і доказів того, чи дійсно боржник ОСОБА_1 свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Наявність у боржника невиконаних зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, не є підставою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та вїзду на територію України, такою підставою згідно закону є ухилення від виконання даних зобовязань.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

З огляду на те, що суду не доведено ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання ним зобовязань за рішенням суду, враховуючи вимоги Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в України громадян України, яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.33 Конституції України, Законом України Про виконавче провадження, ст. 377-1 ЦПК України,п.5 ч.1, ч.4 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Тульчинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Віннницькій області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.А.Штифурко