Справа № 581/742/17
Провадження № 2/581/263/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, ОСОБА_2

про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який обгрунтувала такими обставинами. 21 березня 2010 року у с.Панасівка Липоводолинського району померла ОСОБА_3 Після її смерті єдиним спадкоємцем за заповітом був її син та двоюрідний дядько позивачки ОСОБА_4, який проживаючи разом з нею на час відкриття спадщини по вул.Зелена,50 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області фактично її прийняв, однак 26 травня 2014 року він також помер.

За життя ОСОБА_4 заповів їй належну йому земельну ділянку. Вона належним чином прийняла спадщину на це майно, однак після його смерті також залишилося майно, не охоплене його заповітом, зокрема житловий будинок по вул.Зелена,50 у с.Панасівка, який він успадкував півля смерті матері. Вважає, що оскільки вона прийняла спадщину за заповітом, вона прийняла усю спадщину після смерті ОСОБА_4 за законом. Інші спадкоємці першої-пятої черг відсутні.

Однак, за відсутності державної реєстрації права власності на належний ОСОБА_4 будинок по вул.Зелена,50 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області, вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно.

Просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_4 право власності на будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою, зокрема: житловий будинок літ.«А-І», літню кухню літ.«Б» з верандою літ. «б», сарай літ.«В», сарай літ.«Г», сарай літ.«Д», сарай літ.«Е», сарай літ.«Ж», погріб в літній кухні літ. «п/г1», вбиральню літ. «У», огорожу №1-2, колодязь «№3».

Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від усіх маються заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідними сестрами (а.с.7, 8).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином ОСОБА_3 (а.с. 10).

30 червня 1952 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка ОСОБА_6 (а.с.9).

ОСОБА_6 Демянівня, ІНФОРМАЦІЯ_4, є дочкою ОСОБА_7 (а.с. 11).

12 лютого 1967 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 12).

Таки чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 є двоюрідними братом та сестрою по материнській лінії.

Позивач ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, є дочкою ОСОБА_8 (а.с.6).

17 листопада 1984 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка ОСОБА_1 (а.с.6).

22 січня 2009 року ОСОБА_3 заповіла усе своє майно сину ОСОБА_4 Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 22 січня 2009 року за реєстровим №02.

21 березня 2010 року ОСОБА_3 померла (а.с.13).

Із довідок Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 19 січня, 21 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 до дня смерті була зареєстрована та проживала разом зі своїм сином ОСОБА_4 по вул.Зелена,50 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області, за померлою значиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою (а.с.14, 15).

Із копій погосподарських книг Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за 1986-1990 рр., 1991-1995 рр., вбачається, що господарство ОСОБА_3 у с.Панасівка Липоводолинського району з часу його існування і до часу його припинення у законодавчому порядку відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого була ОСОБА_3 У цей період у домоволодінні проживали вона разом зі своїм сином ОСОБА_4

Із довідки від 24 жовтня 2013 року вбачається, що земельна ділянка по вул.Зелена,50 у с.Панасівка Липоводолинського району виділялась в 60-х роках ОСОБА_3 під житлову забудову рішенням загальних зборів бувшого колгоспу «Зоря», який на той час існував. Вказана земельна ділянка не приватизована (а.с.19-20).

21 жовтня 2010 року ОСОБА_4 отримав після сметрі матері свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належні їй земельні ділянки, площею 2,659 га та 0,394 га (а.с. 31).

14 березня 2014 року ОСОБА_4 склав посвідчений секретарем виконкому Панасівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 14 березня 2009 року заповіт за реєстровим №40.

У ньому він заповів своїй племінниці ОСОБА_1 належні йому земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6592 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3944 га; своєму онукові ОСОБА_2 - земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,659 га, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,394 га; своїй сестрі ОСОБА_8 - грошові заощадження на ощадній книжці у ВАТ «Державний ощадний банк України».

26 травня 2014 року ОСОБА_4 помер (а.с.16).

Відповідно до довідки Панасівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до дня смерті був зареєстрований та самотньо проживав ІНФОРМАЦІЯ_6.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, заведена спадкова справа №212/2014.

13 липня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали кожен по два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки.

Відповідно до виготовленого 26 червня 2017 року технічного паспорту, домоволодіння по вул.Зелена,50 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області складається із житлового будинку літ.«А-І» (1969 року побудови), загальною площею 61,1 кв.м, житловою 34,4 кв.м, із верандою літ.«а» (1969 року побудови), ганку (1969 року побудови), літньої кухні літ.«Б» з верандою (до 1992 року побудови), сараю літ.«В» (до 1992 року побудови), сараю літ.«Г» (до 1992 року побудови), сараю літ.«Д» (до 1992 року побудови), сараю літ.«Е» (до 1992 року побудови), сараю літ.«Ж» (до 1992 року побудови), погрібу літ. «п/г» (до 1992 року побудови), погрібу літ. «п/г1» (до 1992 року побудови), вбиральні літ. «У» (до 1992 року побудови), огорожі №1-2, колодязя «№3» (а.с.24-26).

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається:

1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення при особистих зобовязаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до розяснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року).

Відповідно до розяснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року):

положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. 17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були лише матір ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4, вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст. 123 ЦК УРСР були рівними (по 1/2 частині у кожного).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Із аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти, про що також зазначено і в листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію обєктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року».

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року домоволодіння виготовленого 26 червня 2017 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарських книгах, суд приходить до висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Зелена,50 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_4, постійно проживаючи разом з матірю на час її смерті, прийняв спадщину після її смерті, зокрема на належну їй частину будинку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_4 належним чином прийняли зазначені у заповіті особи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Стаття 1245 ЦК України зазначає, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Частина 1 ст. 1265 ЦК України вказує, що у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Тому, зважаючи на прийняття спадщини за заповітом, суд вважає, що ОСОБА_1 прийняла її після смерті ОСОБА_4 і за законом, як спадкоємець пятої черги споріднення, яка доводиться йому родичем ближчого ступеня споріднення ніж ОСОБА_2

Тому, враховуючи викладене, а також те, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на житовий будинок за спадкоємицею ОСОБА_1, яка належним чином прийняла спадщину.

У той же час, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди на підставі положень ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), відповідно до вимог чинного законодавства не потребують окремої реєстрації, а тому не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на розташовані поряд господарсько-побутові будівлі й споруди.

У звязку з цим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання права власності на господарсько-побутові будівлі й споруди.

Керуючись ст. 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 61,1 кв.м, житловою 34,4 кв.м, по вул.Зелена,50 у с.Панасівка Липоводолинського району Сумської області.

У задоволенні позову в частині визнання права власності на господарсько-побутові будівлі й споруди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов