Справа № 496/3468/17
Провадження № 2/496/1859/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

при секретарі Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % пені, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 квітня 2011 року позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 11350 дол. США та на підтвердження цього було оформлено розписку про отримання вказаних грошових коштів. Рішенням Приморського районного суду м. Одеса було стягнуто з відповідача борг за розпискою у розмірі 129163 грн. Відповідач сплатив грошові кошти позивачу у розмірі 129163 грн. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення виконання зобовязання, тому просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за весь період прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву в якій вказав розглянути справу за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 116).

Відповідач у судове засідання не зявився, але надав заперечення на позов в якому просив відмовити позивачу у його позовних вимогах та надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с. 117-119).

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 27 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 22 квітня 2011 року у розмірі 129163,00 гривні що в еквіваленті по курсу НБУ на 24 квітня 2014 року становить 11350,00 гривень. (а.с. 9).

Відповідач виконав рішення суду, що підтверджується квитанцією ПАТ «ПриватБанк» від 09 лютого 2017 року, копією виконавчого провадження № 49264391 та копією листа Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса від 09 лютого 2017 року згідно якого вказано, що виконавче провадження щодо ОСОБА_2 закрито у звязку з тим, що державним виконавцем виконані вимоги виконавчого документу в повному обсязі та кошти у сумі 129163,00 грн. перераховано стягувачу. (а.с. 11, 67-115, 120).

Позивачем пред'явлено вимогу про стягнення трьох процентів річних та встановленого індексу інфляції від суми боргу після сплати суму боргу за вказаним рішенням суду на загальну суму 77978,55 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність (лист Верховного суду України «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» від 01.07.2014).

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають після ухвалення рішення по справі та фактичного виконання зобовязання.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання - ст. 625 ЦК України. (правова позиція ВСУ по справі № 6-2759цс15).

Крім того, суд вважає слушним зауваження відповідача наведені в запереченні, надані до суду, що відповідно до діючого законодавства, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, не долари США які були предметом договору між сторонами по справі.

Оскільки між сторонами спору виникли не зобов'язальні правовідносини, а такі, які виникають з приводу виконання судових рішень, вимоги про стягнення трьох процентів річних та встановленого індексу інфляції - не підлягають до задоволення у зв'язку з їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10-11, 60, 209, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % пені відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особам, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Буран В.М.

28 листопада 2017 року