Категорія 50Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С.Г., Сала Т.Б.,

з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2014 року до досягнення дітьми повноліття. З часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів змінився її сімейний та майновий стан, вона перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що позбавляє її можливості працювати та отримувати заробітну плату, а сума стягуваних аліментів на утримання дітей є недостатньою для їх належного утримання.

У зв?язку з цим просила змінити розмір стягуваних за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягувати з відповідача аліменти на їх утримання у розмірі ? частки від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того зазначила, що у зв?язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов?язку по сплаті аліментів, визначених судовим рішенням, утворилася заборгованість по їх сплаті, на яку у відповідності до ст. 196 СК України підлягає нарахуванню неустойка у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 1 листопада 2014 року до 1 червня 2017 року на загальну суму 21 537,67 грн, яку позивач просила стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року по справі № 127/22867/14-ц.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, непрацюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 1 листопада 2014 року до 1 червня 2017 року в розмірі 5 883 (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 60 копійок.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його змінити в частині розміру стягнутої пені, задовольнивши її позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 проти апеляційної скарги заперечила.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів за період 3 1 листопада 2014 року до 1 червня 2017 року на загальну суму 5 883, 60 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим у справі обставинам та нормам матеріального й процесуального права.

Установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 є батьком є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7,8).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2014 року до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з розрахунком, проведеним державним виконавцем, станом на 1 червня 2017 року заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів складає 22 043, 07 грн (а.с. 12).

Відповідно до ст. 201 СК до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статтей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи.

Отже, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набуття рішенням законної сили.

Частиною 1 статті 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Також у п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. При цьому за загальним правилом форма вини - умисел чи необережність значення не має. У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти на утримання дитини та прострочила виконання зобов'язання, яка і повинна доказувати протилежне.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з розрахунком, проведеним державним виконавцем, станом на 1 червня 2017 року заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів складає 22 043, 07 грн.

Таким чином, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 1 листопада 2014 року до 1 червня 2017 року становить 5 5 883, 60 грн.

Ураховуючи, що доказів відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відповідачем у відповідності до ст. 60 ЦПК України за період з 1 листопада 2014 до 1 червня 2017 року не надано, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про задоволення частково позовних вимог у цій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 196 СК України висновків суду не спростовують й цим твердженням позивача надано судом належну правову оцінку.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

ОСОБА_9 Сало

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький