Справа № 375/422/17 Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4712/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 9 30.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Ігнатченко Н.В.,

та секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 10 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Рокитнянської селищної ради про встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася із вказаним позовом посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Зазначає, що раніше проїзд до її ділянки відбувався через земельну ділянку відповідача ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, який у 2015 році встановив бетонну огорожу і не дає можливості користуватися проїздом, чинить перешкоди, що ускладнює користування її земельною ділянкою. Вказує, що інакше як через ділянку відповідача до своєї ділянки транспортом дібратися не має можливості, через що просить встановити постійний земельний сервітут та надати вільний проїзд до її земельної ділянки через ділянку відповідача.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 10 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачкою доказів не вбачається можливості виділити їй проїзд за рахунок земельної ділянки відповідача без позбавлення його права користування земельною ділянкою, а встановлення сервітуту може призвести до обмеження права користування відповідачем його земельною ділянкою, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка більше 20-ти років користується земельною ділянкою площею 0,10 га по АДРЕСА_1, яка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Сторонами не заперечується та підтверджується показами свідків, що прохід та проїзд на дану земельну ділянку був через вказане домоволодіння за згодою його попередніх власників, через інші домоволодіння за згодою їх власників або через нежилі домоволодіння.

У 2013 році відповідач ОСОБА_3 придбав житловий будинок із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 і того ж року приватизував дану земельну ділянку - 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,0792 га - для ведення особистого селянського господарства. Позивачка приватизувала суміжну земельну ділянку у 2015 році. Після приватизації земельної ділянки відповідач заборонив позивачці та її матері прохід через його домоволодіння.

У відповідності до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а в ст.317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В той же час у главі 32 Цивільного Кодексу України встановлені певні обмеження у здійснені права власності, а саме відносно земельної ділянки чи іншого нерухомого майна власника.

Так, у відповідності до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно до ч.1 ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, тобто без позбавлення власника можливості користуватися його земельною ділянкою, а в наданні можливості проходу чи проїзду по його земельній ділянці.

В статті 98 ЗК України визначено право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмеже платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, а відповідно до п. «а» ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки та п.»б» - право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Тобто, як вбачається із ст.99 ЗК України, власник або користувач сусідньої земельної ділянки має право вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки і тільки при наявності шляху для проїзду транспортного засобу і можливість вимагати проїзду по наявному шляху.

Аналогічна вказівка міститься у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якого земельний сервітут - право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне чи безоплатне користування чужою земельною ділянкою (право проходу чи проїзду на велосипеді; проїзду на транспортному засобі по наявному шляху).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачка просить встановити сервітут у тому місці, через який відсутній проїзний шлях для транспортних засобів, оскільки там зведена капітальна огорожа, яка була відсутня за минулого землевласника, крім того встановлення такого сервітуту може порушити права користування відповідачем його земельною ділянкою та зведеною ним капітальною огорожею, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачки з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: