17 серпня 2017 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.,
з участю секретаря Кошевої А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
18.07.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогами: визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_2 є сторонньою особою та в квартирі не проживає.
Враховуючи реєстрацію відповідача в квартирі, відсутність до нього вимог від попереднього власника, може стверджувати про те, що вони були членами сім'ї.
Реєстрація відповідача порушує його права як власника. Крім того, у зв'язку з реєстрацією відповідача, він змушений сплачувати за нього комунальні послуги.
Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися.
Позивач ОСОБА_1 подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2, який належним чином повідомлявся про розгляд справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не подавав.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи.
При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Спірним є право користування житловим приміщенням у виді квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13.04.2017 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М., реєстр/
№ 663, належить ОСОБА_1 (а. с. 3).
Право власності ОСОБА_1 реєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу №85019534 від 13.04.2017 року. (а. с. 8).
За адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований проживаючим з 30.04.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними домової книги. (а. с. 9-12).
З копії рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано такими, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1
Вказаним рішенням встановлені факти того, що попередній власник квартири ОСОБА_7 успадкувала вказану квартиру за заповітом після померлого ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були членами сім'ї колишнього власника, добровільно залишили квартиру.
Оскільки ОСОБА_2 зареєстрований в квартир в період, коли її власником був померлий ОСОБА_8, є підстави вважати, що він був членом сім'ї власника.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.
Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Позивачем надані докази того, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням.
За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач та третя особа мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.