Справа № 502/944/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

секретар судового засідання Урсул Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 07.06.2017 року звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту належності ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 року, житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та про визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

З позовної заяви вбачається, що дід та баба позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 при житті володіли на праві приватної власності житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Однак, реєстрація права власності на вказаний будинок ними належним чином проведена не була, й правовстановлюючий документ на цей будинок відсутній.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла баба позивача ОСОБА_5. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Спадщину, що відкрилась після її смерті фактично прийняв її чоловік, дід позивача, ОСОБА_4, так як після смерті дружини він вступив в управління та володіння спадковим майном, а також ніс усі витрати, пов'язані з утриманням будинку, проводив його поточний ремонт, вів господарство, сплачував комунальні платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер дід позивача ОСОБА_4. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивача ОСОБА_7, який був сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Згідно з положенням ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР України позивач є спадкоємцем після смерті свого діда за правом представлення у зв'язку зі смертю свого батька на момент смерті діда. Спадщину, яка відкрилась після смерті діда, ОСОБА_4, фактично прийняв позивач, так як він постійно проживав з померлим, а також вступив в управління його майном, ніс усі витрати, пов'язані з утриманням будинку, вів господарство, сплачував комунальні платежі. Окрім позивача з ОСОБА_4 на момент його смерті ніхто не проживав.

Крім позивача, іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є їх другий онук, двоюрідний брат позивача - ОСОБА_3. Його батьком є другий син померлих - ОСОБА_8. Проте, він не має право на спадкове майно, що залишилось після смерті діда, так як його померлий батько не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, а також фактично цю спадщину не приймав, адже не проживав разом з померлим батьком.

Як спадкоємець за законом ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті діда, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно, а також відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за його відсутності.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі.

На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Рішенням виконавчого комітету Вилківської міської ради депутатів трудящих від 06.09.1952 року визнано право власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 який був ними побудований на підставі рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради про виділення земельної ділянки під будівництво від 20.07.1952 року, дозволу на будівництво від 28.07.1952 року, акту БТІ від 29.07.1952 року.

З рішення виконавчого комітету Вилківської міської ради № 239 від 30.03.2017 року вбачається, що житловому будинку, який належав громадянам ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 року, присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

Відповідно довідки № 169 від 05.04.2017 року, виданої Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Згідно технічного паспорту, виготовленого 28.06.2014 року Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 складається з: літ. А - житловий будинок загальною площею - 50,0 кв. м., в тому числі житлової - 34,8 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - навіс, літ. Д - літня кухня, літ. д - навіс, літ. Е - убиральня, № 1, І - надвірні споруди.

Відповідно до п. 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників.

З п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127, вбачається, що для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.

Крім того, згідно п. 3.1 розділу ІІІ Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Змін до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 13.06.2012 № 304, Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачнихбудинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, не є самочинним будівництвом та належав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках.

Згідно перекладу свідоцтва про шлюб з румунської мови, посвідченого 08.07.1960 року державним нотаріусом Ізмаїльської обласної нотаріальної контори УСРС, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб 25.09.1934 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, про що в книзі реєстрації актів про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 року зроблено запис № 90, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В ст. 525 ЦК Української РСР зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21

цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно копії домової книги ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_4 на момент її смерті також був зареєстрований за вказаною адресою.

З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_5, однак належним чином право власності на спадкове майно не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, про що ІНФОРМАЦІЯ_1 року складено відповідний актовий запис за № 75, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 29.01.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року народився ОСОБА_7, батьками якого записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про що було складено відповідний актовий запис за № 37, що підтверджується копією посвідки про народження серії НОМЕР_3 від 17.02.1947 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_2, батьками якого записані ОСОБА_7 та ОСОБА_10, про що було складено відповідний актовий запис № 80, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 15.07.1977 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_7, про що 01.06.1997 року складено відповідний актовий запис за № 69, що підвтерджуєтьяс копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 01.06.1997 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 259 ЦК Української РСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 згідно ч. 2 ст. 259 ЦК Української РСР є спадкоємцем першої черги після смерті свого діда ОСОБА_4.

Згідно довідки № 319/02-20 від 10.03.2017 року, наданої виконавчим комітетом Вилківської міської ради Одеської області, ОСОБА_4, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживав за адресою: АДРЕСА_1. На день його смерті за вказаною адресою постійно проживав його онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З акту депутата Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області Руського А.М., складеного 13.02.2017 року, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 його онук ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину, адже він проживав разом з дідом та доглядав за ним. ОСОБА_2 веде господарство в будинку за адресою: АДРЕСА_1, проводить там поточний ремонт, сплачує комунальні платежі.

Отже, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_4.

Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Юрченко М.Є. № 195/01-16 від ОСОБА_13 звертався до нотаріуса для належного оформлення права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті його діда ОСОБА_4, померлогоІНФОРМАЦІЯ_1 року, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Також судом встановлено, що крім позивача іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його другий онук - ОСОБА_3. Його батьком є другий син померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Однак за життя ОСОБА_8 спадщину після смерті батьків не приймав, свідоцтва на право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, не отримував. Таким чином, ОСОБА_3 є таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

В ч. 1,2 ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, та є можливістю особи, яка вважає себе власником такої нерухомості, здійснювати будь-які угоди щодо неї. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

Однак відсутність держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно по собі не призводить до припинення права власності, так як є лише офіційним визнанням й підтвердженням державою факту виникнення таких прав.

Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця речових прав отримати право на її проведення.

Дослідивши письмові докази, надані позивачем, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: літ. А - житловий будинок загальною площею - 50,0 кв. м., в тому числі житлової - 34,8 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - навіс, літ. Д - літня кухня, літ. д - навіс, літ. Е - убиральня, № 1, І - надвірні споруди, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт належності ОСОБА_4, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 року, житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: літ. А - житловий будинок загальною площею - 50,0 кв. м., в тому числі житлової - 34,8 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - навіс, літ. Д - літня кухня, літ. д - навіс, літ. Е - убиральня, № 1, І - надвірні споруди, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан