Справа № 464/4402/17
пр.№ 2/464/1289/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати шлюб зареєстрований у відділі ДРАЦС РС м.Львова 16.05.2017р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, оскільки він був зареєстрований без вільної згоди чоловіка, а саме без вільної згоди ОСОБА_3, який не міг добровільно згодитися на одруження, оскільки перебував під дією наркотичних речовин і не усвідомлював значення своїх дій в момент укладення шлюбу. В обґрунтування позову покликається на те, що 22.05.2017р. у м.Львові помер її батько ОСОБА_3, 18.05.1948р.н. Після похорону батька їй стало відомо про наявність шлюбу між ним та відповідачкою, що був укладений 16.05.2017р., про це їй повідомила сама відповідачка. Вказує, що батько протягом останніх 2 місяців життя проходив лікування, оскільки мав онкологічне захворювання. Так, з 04.05.2017р. батькові за рекомендацією лікаря вводили психотропний препарат (морфін), щоб зняти болі. Вона та її рідна сестра ОСОБА_4 спілкувалися з батьком до останнього дня його життя, оплачували його лікування, піклувалися про нього. Батько завжди говорив, що вступати у другий шлюб він не має наміру, щоб не виникало майнових спорів між його доньками та другою дружиною. Шлюб між її батьком та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано за 5 днів до його смерті, а в період з 04.05.2017р. по 21.05.2017р. батько приймав психотропний (наркотичний) препарат, окрім того він за десять днів до смерті почував себе дуже погано, спілкуючись з ним було зрозуміло, що він не повністю усвідомлює, що з ним відбувається. Додатково зазначила, що відповідачка отримувала в поліклініці препарат морфін, який вводила ОСОБА_5, щоб зняти больові відчуття при його онкологічному захворюванні. Вважає, що відповідачка свідомо зареєструвала шлюб з її батьком для того, щоб мати можливість спадкувати частину його майна, як дружина і спадкоємець першої черги. Стверджує, що реєстрація шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відбулася під впливом обману, ОСОБА_3 не міг через свій стан у момент укладення шлюбу усвідомлювати своїх дій та керувати ними, а тому просить визнати такий фіктивним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять такий задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти позову повністю заперечили, вважають такий необґрунтованим та заявленим без жодних моральних та правових (законодавчих) підстав, просять в задоволені даного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.05.2017р. Сихівським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що складено відповідний актовий запис №178 та видано Свідоцтво про шлюб серії І-СГ № 308583 від 17.05.2017р.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 468073 від 08.06.2017р., Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області офіційно констатував смерть ОСОБА_3 22.05.2017р. у віці 69 років.

Позивач звернувшись до суду з позовом про визнання шлюбу між її батьком ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 недійсним, покликається на те, що оскільки такий був зареєстрований без вільної згоди чоловіка, а саме без вільної згоди ОСОБА_3, який не міг добровільно згодитися на одруження, оскільки перебував під дією наркотичних речовин і не усвідомлював значення своїх дій в момент укладення шлюбу. При цьому ствердила, що батько не мав жодного наміру вступати в офіційний шлюб з відповідачкою, такий укладений шляхом обману, використовуючи безпорадне становище батька, лише з метою набуття права на майно другого з подружжя у випадку його смерті.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 згідно даних ними свідчень в більшій мірі підтримали доводи позивачки, зокрема вказали, що відносини які мали місце між померлим ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 не відповідали встановленим канонам моралі та сімейним звичаям, попри те, що останні проживали спільно в одному житлі (квартирі), проте займали окремі кімнати як співмешканці; хоча відповідачка і доглядала ОСОБА_3 в період хвороби, проте фактично не перебувала з ним у сімейних відносинах; ствердили, що ОСОБА_3, маючи онкологічне захворювання, не міг належним чином усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, більше того, в останні дні свого життя перебував в неадекватному стані, оскільки перебував під впливом лікарський наркотичних засобів.

Водночас, свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали суду протилежні за змістом покази, зокрема, вказали, що ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 проживали протягом останніх 27 років однією сімю, вели спільне господарство та фактично підтримували шлюбні відносини; ОСОБА_3 неодноразово заявляв намір офіційно зареєструвати шлюб з ОСОБА_2, оскільки вважав її своєю дружиною; остання, при цьому, опікувалась та здійснювала постійний догляд за ним до моменту його смерті, допомагала з лікуванням; ствердили, що ОСОБА_3, попри хворобу, перебував при здоровому глузді, повністю усвідомлював свої дії, а сам шлюб ґрунтувався на його вільній згоді та бажанню.

Як вбачається зі змісту ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статті 22, 24, 25, 26 СК України визначають підстави недійсності шлюбу, до яких належить: порушення вимог шлюбного віку, добровільність шлюбу, одношлюбність та заборона на вступ до шлюбу осіб, які є родичами прямої лінії споріднення.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного спяніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з СК шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобовязаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обовязково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.

За теоретичним визначенням шлюб це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сімї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обовязки подружжя.

Як фактично встановлено судом, реєстрація шлюбу між громадянином ОСОБА_3, 18.05.1948р.н., та відповідачкою ОСОБА_2 відбувалось з дотриманням встановлених законом вимог та у визначеному законом порядку в присутності відповідальних працівників державної установи - Сихівського районного у м.Львові відділу ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, що сторонами не заперечувалося. При цьому в жодної із сторін шлюбу, на момент його укладення, не виникло сумніву щодо дійсного волевиявлення на укладення шлюбу та бажання набуття прав і обовязків подружжя передбачених Сімейним кодексом.

Так, усі свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили факт тривалого (понад 25 років) перебування померлого ОСОБА_3 у відносинах з відповідачкою ОСОБА_2, зокрема вказали, що такі постійно проживали разом, вели спільне господарство, а остання при цьому здійснювала постійний догляд за ОСОБА_3 до дня його смерті.

Вказане також підтверджується довідкою ОСББ «Антонича 14» з місця проживання про склад сімї та реєстрацію № 7 від 27.07.2017р., за змістом якої в квартирі № 47 по вул.ОСОБА_10, 14 у м.Львові зареєстровані: ОСОБА_2 (співвласник), ОСОБА_9 (співвласник), ОСОБА_11 (дочка співвласника); чоловік ОСОБА_3, 18.05.1948р.н. проживав і був зареєстрований за даною адресою від 25.01.2005р. до дня смерті; помер 22.05.2017р.; виписаний 25.05.2017р.

Вирішуючи питання про визнання шлюбу недійсним, суд бере до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави зробити висновок, що відповідачка ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_3 уклали шлюб з наміром створити повноцінну сімю. Сумніви позивачки щодо мети укладення шлюбу зі сторони її батька та відповідачки, які повязані лише з наміром досягнення певних привілеїв при набутті права на спадкове майно другого з подружжя у випадку його смерті, не може трактуватися як достатній доказ відсутності наміру створити сімю, оскільки при реєстрації шлюбу, подружжя набуває певних прав і обовязків щодо одне одного, а крім того такі сумніви виникли у позивачки лише після виникнення спору щодо спадкового майна після смерті її батька, а тому не заслуговують на увагу та з огляду на викладені вище обставини справи не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним.

Суд також критично сприймає покликання позивача на те, що ОСОБА_3 в момент реєстрації шлюбу страждав тяжким психічним розладом, перебував у стані наркотичного спяніння, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і не міг керувати ними, з огляду на наступне.

Так, з виписки №592/т із медичної карти амбулаторного хворого, виданої 07.07.2017р. Комунальною 4-ою поліклінікою м.Львова, вбачається, що ОСОБА_3 у період з 25.04.2017р. по 21.05.2017р. хворів на рак правої легені IV ст. IV кл. гр.; виражений больовий синдромом. З метою купування больового синдрому хворому було призначено симптоматичне лікування: Tab. Morphini ZN 10 mg. по 1 таб. 5 разів в день. У звязку з важким станом хворого рецепти отримувала на руки дружина ОСОБА_2

Таким чином, ОСОБА_3 дійсно мав онкологічне захворювання та приймав знеболюючі препарати, однак ні з даної виписки (№592/т від 07.07.2017р.), ні з будь-яких інших медичних документів, не дається можливим визначити, що останній страждав тяжким психічним розладом та/або міг перебувати у стані наркотичного чи іншого спяніння, в результаті чого не усвідомлював сповна значення своїх дій і не міг керувати ними. Наявність у ОСОБА_3 онкологічного захворювання, за відсутності у справі інших доказів, не позволяє дійти висновку про абсолютну його неспроможність в момент укладення шлюбу розуміти значення своїх дій та керувати ними. Єдиним способом для визначення наявності такого стану особи на момент укладення шлюбу є призначення судово-психіатричної експертизи в порядку ст.145 ЦПК України, оскільки для такого висновку необхідні спеціальні знання в галузі психіатрії, проте сторонами не заявлялось клопотання про проведення посмертної судової психіатричної експертизи, відповідно, суд таку й не проводив.

При цьому, позивачем та її представником не представлено доказів та не доведено факт недобровільності згоди ОСОБА_3 щодо вступу з відповідачем ОСОБА_2 в шлюб, натомість поясненнями відповідачки та свідків таке волевиявлення підтверджується. Суд звертає увагу, що шлюб реєструється в органах державної реєстрації шлюбу, реєстрація шлюбу передбачає певну процедуру і особисту присутність осіб, які укладають шлюб, уповноважені державою особи на здійснення реєстрації шлюбу зобовязані зважати на стан особи, зокрема, на стан наркотичного чи будь-якого іншого спяніння.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК) (1618-15), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Таким чином, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідає їхній дійсній волі, безспірних та переконливих доказів фіктивності укладеного шлюбу, передбачених ст.ст. 39-40 СК України, судом не встановлено. При цьому суд бере до уваги тривалі сімейні стосунки між ними, які притаманні подружжю та які склалися задовго до реєстрації шлюбу, особливе ставлення відповідачки до свого чоловіка як до так і після реєстрації шлюбу, що свідчать про їх дійсний намір створити сімю та набути прав і обовязків подружжя.

На підставі ст.ст.22, 24, 25, 26, 40, 41 СК України та керуючись ст.ст.1, 3-4, 10-11, 15, 59-60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Головуючий: