ухвала

іменем україни

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що з 1994 року по 2016 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що законом передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, а у випадку продовження дитиною навчання - до досягнення нею 23 років. Разом із тим, відповідач належним чином не виконує батьківські обов'язки та з 2012 року повне утримання сина, а також сплату за його навчання здійснює позивач. Відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати власну дитину, хоча має таку можливість.

Позивач також зазначала, що вона здійснила повну оплату навчання сина в Київському радіотехнічному коледжі Національного авіаційного університету в сумі 28 200,00 грн, коли відповідач здійснив таку оплату лише частково в сумі 2 820,00 грн - 11 серпня 2012 року та 23 листопада 2013 року у сумі 2 115,00 грн, а тому вона вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати половину таких витрат в розмірі 9 165,00 грн.

Крім того, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний сплатити на її користь аліменти за минулий період з 17 вересня 2013 року по 17 вересня 2016 року в сумі 89 775,00 грн, виходячи із принципу розумності та справедливості.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини із усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 17 вересня 2016 року і до досягнення ОСОБА_7 двадцяти трьох років; стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_7 за минулий період з 17 вересня 2013 року по 17 вересня 2016 року у твердій грошовій сумі в розмірі 89 775,00 грн, а також стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 9 165,00 грн на покриття витрат на навчання ОСОБА_7 у Київському радіотехнічному коледжі Національного авіаційного університету.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 17 вересня 2016 року і до досягнення ОСОБА_7 двадцяти трьох років, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 9 165,00 грн на покриття витрат на навчання ОСОБА_7 у Київському радіотехнічному коледжі Національного авіаційного університету.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів за минулий період та направити справу на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на неї, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий період, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження саме факту ухилення відповідача від сплати аліментів, а також того, що позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів від відповідача у спірний період.

Доводи касаційної скарги про те, що матеріалами справи підтверджено ухилення відповідача від сплати аліментів, а також те, що позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача у спірний період, не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Належними та допустимими доказами того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення одного з батьків у різні органи, зокрема, у фонд зайнятості щодо розшуку місця роботи одного з батьків, за місцем роботи батька про встановлення дійсного розміру його зарплати, про оголошення розшуку, документи про одержання тимчасової державної допомоги на дитину, копія рішення про визнання батька безвісно відсутнім, копія рішення про визнання батька обмежено дієздатним у зв'язку із зловживанням ним спиртних напоїв.

У матеріалах справи відсутні докази про вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом останніх трьох років та ухилення відповідача від їх сплати, а перешкод позивачу для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів не було.

Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт звернення ОСОБА_4 до ОСОБА_5 або до будь-яких державних органів за отриманням аліментів у вказаний період.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак