Справа №639/7927/15-ц
Провадження №2/639/47/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Антохіної О.С., Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому з урахуванням Заяви про зміну та збільшення позовних вимог від 24 квітня 2017 року та Заяви про зміну способу реалізації предмета іпотеки від 16 червня 2017 року №02-37/85-1875 просить на задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-004 від 18 січня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки: на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 790 790 (один мільйон сімсот дев'яносто тисяч сімсот дев'яносто) грн.; визначити у рішенні спосіб звернення стягнення шляхом реалізації чотирьохкімнатної квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 790 790 грн. на прилюдних торгах; визнати недійсним Договір купівлі-продажу чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 200,9 кв.м., укладений 23.01.2015 р. між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лівінда Н.О., зареєстрований в реєстрі за №214; визнати недійсним Договір іпотеки чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 200,9 кв.м., укладений 25.06.2015 р. між ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., зареєстрований в реєстрі за №2527; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права власності на квартиру АДРЕСА_1, власник ОСОБА_2, індексний номер: 18824076 від 23.01.2015 16:30:18, приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (іпотеки квартири АДРЕСА_1; Фпотеколержатель - ОСОБА_3, Іпотекодавець - ОСОБА_2) індексний номер 22392157 від 25.06.2015 17:00:29, приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором прав на нерухоме майно, Луценко Павло Геннадійович, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області 19.01.2015, індексний номер 32399958), індексний номер: 18682313 від 17.01.2015 12:03:21.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 18 січня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-004 у відповідності до положень якого Позивач надав ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти.

Позивач вказує, що з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» був укладений Іпотечний договір №805/13/18-5/8-031, відповідно до умов якого, з урахуванням Договору про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору від 14 травня 2008 року та Договору про внесення змін та доповнень №2 до Іпотечного договору від 04 вересня 2008 року, ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» передало в іпотеку позивачу нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме майнові права на 64 житлові квартири, загальною площею, 4 893,11 м.кв., зокрема майнові права на квартиру №172.

Починаючи з листопада 2008 року позичальник порушив умови кредитного договору, припинив виконувати обов'язок щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, в зв'язку з чим було порушено права та законні інтереси позивача.

Крім того, позивач посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 на момент подання позовної заяви належить відповідачу на праві приватної власності.

Представник позивача Дем*янець Я.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреностей, проти задоволення позовної заяви заперечував посилаючись на той факт, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутній запис про наявність у позивача зареєстрованих заборон на відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Іпотечного договору на який посилається позивач, що свідчить про відсутність у ПАТ «Укрсоцбанк» прав Іпотекодержателя спірного майна.

Крім того, представник відповідачів наголошував на тому, що оскільки порушення умов Кредитного договору з боку ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» відбулося у листопаді 2008 року, позивач звернувся з позовною заявою до Жовтневого районного суду м. Харкова поза межами строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 та представник 3-тьої особи ТОВ ДПТГ «Екіпаж» в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися, про причину неявки суд не повідомили.

У зв'язку з чим, з урахуванням думки сторін, суд вважав можливим розглянути справу у відсутності осіб, що не з'явилися.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що 18 січня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-004 у відповідності до положень якого Позивач надав ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. ( т.1 а.с. 9-15)

Кредит був виданий на поповнення обігових коштів, а саме: для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» був укладений Іпотечний договір №805/13/18-5/8-031, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К.Б., відповідно до умов якого, ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» передало в іпотеку Позивачу нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме майнові права на 48 житлових квартир, загальною площею 3 384,74 кв.м. (т.1 а.с. 16-18)

Крім того, згідно з Договором про внесення змін та доповнень №1 до Іпотечного договору від 14 травня 2008 року обсяг майна, що передається в іпотеку було збільшено, в зв'язку з чим в іпотеку було передано майнові права на 65 житлових квартир, загальною площею 4 979,16 кв.м. (т.1 а.с. 23-25)

Згодом, після укладення Договору про внесення змін та доповнень №2 до Іпотечного договору від 04 вересня 2008 року, було встановлено остаточний обсяг майна, переданого ТОВ ДП ТГ «Екіпаж», а саме визначено, що в об'єктом іпотеки є нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме майнові права на 64 житлові квартири, загальною площею, 4 893,11 м.кв., зокрема майнові права на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 189,42 кв.м. (т.1 а.с. 21-22)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуг, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 184 Цивільного кодексу України якщо річ наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її вона визначається як річ визначена індивідуальними ознаками.

Відповідно до приписів Іпотечного договору №805/13/18-5/8-031 від 18 січня 2008 року у разі невиконання ТОВ ДП ТГ «Екіпаж» зобов'язань за Договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-004 від 18 січня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» має право звернути стягнення на річ визначену індивідуальними ознаками, а саме майнові права, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 189,42 кв.м.

Під час судового розгляду встановлено, що на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 23 липня 2010 року по справі №56/276-09 на задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-004 від 18 січня 2008 року в сумі 6 849 038,42 грн. було звернуто стягнення на 63 квартири, що будувалися за адресою: АДРЕСА_1 (4 кімнати), площею 189,42 кв.м. вартістю 1 607 039,28 грн. ( т.1 а.с. 34-43)

Тобто, ПАТ «Укрсоцбанк» реалізував своє право на задоволення вимог за Договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-004 від 18 січня 2008 року шляхом звернення стягнення на річ визначену індивідуальними ознаками, а саме майнові права на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 189,42 кв.м., що підтверджується рішення Господарського суду Харківської області від 23 липня 2010 року по справі №56/276-09, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 26 січня 2011 року по справі №56/276-09.

Разом з тим, як вбачається з позовних вимог з якими ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду, на задоволення позовних вимог за договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-004 від 18 січня 2008 року, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки: на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 790 790 (один мільйон сімсот дев'яносто тисяч сімсот дев'яносто) грн.

З обставин, викладених вище, вбачається, що квартира, майнові права на яку було передано за Іпотечним договором №805/13/18-5/8-031 від 18 січня 2008 року та квартира на яку ПАТ «Укрсоцбанк» просить звернути стягнення не є тотожними об'єктами, адже мають різні характеристики.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків є правочином.

Частиною 1 ст. 210 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадках передбачених законом, правочини підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як вказує ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» іпотека є речовим правом, похідним від права власності, яке підлягає державній реєстрації.

Вказане положення кореспондує з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» яка зазначає, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочини, які підлягають державній реєстрації є чинними з моменту проведення їх державної реєстрації.

Більш того, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлює імперативне правило, яка встановлює, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій містяться в Державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Як встановлено під час судового розгляду справи, реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 17.01.2015 на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2014 по справі №922/2363/14 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 по справі №922/1038/14.

Відповідно до п. 22 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (у редакції, що діяла на момент реєстрації права власності на спірну квартиру) під час проведення у випадках, передбачених законодавством, державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, щодо якого у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться записи про іпотеку, обтяження речових прав, державний реєстратор переносить їх до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на такий об'єкт нерухомого майна.

Згідно з ч. 8 ст. 50 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у разі закінчення будівництва, зміни або розірвання іпотечного договору банк вносить в установленому законом порядку зміни щодо обтяження нерухомості іпотекою.

Частина 9 ст. 50 ЗУ «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказує, що у такому випадку нотаріус за повідомленням банку накладає заборону на відчуження збудованої нерухомості, яка є предметом іпотеки, якщо це передбачено іпотечним договором.

Відповідно до п. 4 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, інформація з Державного реєстру прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, наявні в ньому, а також відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Як випливає з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених чинним законодавством.

Доказами, згідно з ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають буди підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні було встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис про накладення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 200,9 кв.м. обтяження на підставі Іпотечного договору №805/13/18-5/8-031 від 18 січня 2008 року чи будь-якого іншого іпотечного договору, укладеного з позивачем.

Виходячи з обставин, вказаних вище, враховуючи відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про зареєстровані права Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо обтяження спірного майна, у Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відсутні правові підстави щодо звернення стягнення на вказаний об'єкт.

Стосовно відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними Договору купівлі-продажу чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 200,9 кв.м., укладеного 23.01.2015 р. між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лівінда Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №214 та Договору іпотеки чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 200,9 кв.м., укладеного 25.06.2015 р. між ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №2527, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вказує ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 січня 2015 року та Договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 25 червня 2015 року було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавіндою Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №214 та №2527 відповідно. ( т. 1 а.с. 178-181)

Враховуючи викладене, суд вважає, що вказаний договір не суперечить чинному законодавству України, інтересам держави і суспільства та його моральним засадам, адже у такому випадку, керуючись п. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус мав відмовити у посвідченні такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Як визначає ч. 2 ст. 30 Цивільного кодексу України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Повну цивільну дієздатність, згідно з ч. 1 ст. 34 Цивільного кодексу України, має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, відповідно до п. 1 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

При посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 січня 2015 року та Договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 25 червня 2015 року цивільну дієздатність сторін було перевірено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавіндою Н.О. та встановлено, що сторони правочину мають необхідний обсяг дієздатності для вчинення вказаного правочину.

Крім того, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не містилося записів про накладення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 200,9 кв.м. будь-яких обтяжень, жодних перешкод для укладення договорів стосовно вказаного об'єкту нерухомості чи необхідності отримання згоди на укладення таких договорів у третіх осіб не вбачалось.

Зобов'язання установити волевиявлення осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії, відповідно до п. 1 глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, має здійснюватися нотаріусом.

Згідно з п. 2 глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Виходячи з п. 3 глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони.

При цьому, як випливає з п. 4 глави Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 січня 2015 року та Договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 25 червня 2015 року було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавіндою Н.О., суд дійшов висновку, що волевиявлення учасників правочину щодо укладання спірних договорів було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Як встановлює ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 січня 2015 року та Договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 25 червня 2015 року посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавіндою Н.О., що свідчить про дотримання вимог чинного законодавства України про форму укладення договору такого виду.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, наслідком укладення договору купівлі-продажу є перехід права власності від однієї особи до іншої.

Виходячи з матеріалів справи, Договір купівлі-продажу від 23 січня 2015 року був спрямований на перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1, від ОСОБА_1 до ОСОБА_2.

Оскільки, відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18824076 від 23.01.2015) наслідки, передбачені Договором купівлі-продажу від 23 січня 2015 року настали.

Крім того, оскільки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження об'єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки від 25 червня 2015 року (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22392157 від 25.06.2015), наслідки, передбачені Договором іпотеки від 25 червня 2015 року теж є такими, що настали. ( т.2 а.с. 30-31)

Під час розгляду справи, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростував додержання у момент вчинення Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 січня 2015 року та Договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 25 червня 2015 року положень, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Враховуючи обставини, викладені вище, відсутні підстави для визнання недійсними Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 січня 2015 року та Договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 25 червня 2015 року.

Оскільки, підстав для визнання недійсними Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23 січня 2015 року та Договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 від 25 червня 2015 року з матеріалів справи не вбачається, відсутні законні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права власності на квартиру АДРЕСА_1, власник ОСОБА_2, індексний номер: 18824076 від 23.01.2015 16:30:18, приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (іпотеки квартири АДРЕСА_1; Іпотекодержатель - ОСОБА_3, Іпотекодавець - ОСОБА_2) індексний номер 22392157 від 25.06.2015 17:00:29, приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором прав на нерухоме майно, Луценко Павло Геннадійович, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області 19.01.2015, індексний номер 32399958), індексний номер: 18682313 від 17.01.2015 12:03:21.

Щодо посилань представника відповідачів на пропуск позивачем строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.01.2015 на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 20.10.2014 по справі №922/2363/14 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 по справі №922/2363/14, саме з цього моменту позивач довідався про порушення свого права з боку відповідача.

Враховуючи вказані обставини, позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова в межах строків позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 182 203, 210, 215, 257, 261, 655, 657 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Дружнє підприємство технологічної групи «Екіпаж» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович