Справа №473/751/17 06.12.2017 06.12.2017 06.12.2017
Провадження № 22ц/784/2376/17 Суддя першої інстанції Ротар М.М.
Справа № 473/751/17
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем Шагай О.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» (надалі - ПАТ «ОТП ОСОБА_2», ОСОБА_2) до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

16 березня 2017 року ПАТ «ОТП ОСОБА_2» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 27 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_2» (надалі ЗАТ «ОТП ОСОБА_2»), найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «ОТП ОСОБА_2» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 101 500 грн.

На забезпечення виконання боржником зобовязань за кредитним договором 27 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у боржника виникла заборгованість, ПАТ «ОТП ОСОБА_2» просило стягнути з відповідачів солідарно 65 261. 78 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 7 грудня 2016 року.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП ОСОБА_2» заборгованість за кредитним договором, станом на 7 грудня 2016 року, що складає 51 877.68 грн. заборгованість за кредитом та 13 384.10 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку судові витрати у розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ОТП ОСОБА_2» просило скасувати рішення суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм ст. 559 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП ОСОБА_2», найменування якого було змінено на ПАТ «ОТП ОСОБА_2» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ML-401/018/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 101 500 грн. на споживчі цілі зі сплатою 1.99% річних + FIDR (надалі Договір) (а.с. 7-11).

Згідно з пунктом 1.5.1 ОСОБА_2 повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівкового перерахування на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

На забезпечення виконання боржником зобовязань за ОСОБА_2 27 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки (а.с. 18).

Відповідно до п. 2.1 цього договору порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у кредитному договорі.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором (п.4.1 договору поруки).

За розрахунком станом на 7 грудня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становила 65 261.78 грн. та складалась із: 51 877.68 грн. заборгованість за кредитом; та 13 384.10 грн. заборгованість за процентами (а.с. 84-85).

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції правильно встановивши, що між сторонами виникли правовідносини, повязані з виконанням умов кредитного договору та договору поруки, дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачами умов ОСОБА_2 щодо повернення суми кредиту, процентів за його користування та пені, з боржника та поручителів підлягає стягненню нарахована Банком сума заборгованості та пені за неналежне виконання зобовязання. При цьому суд погодився з Банком, що розрахунок такої заборгованості є правильним.

Ці обставини сторонами не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 303 ЦПК України колегією суддів не перевіряються.

Між тим, районний суд відмов у задоволенні позовних вимог до поручителя, дійшовши висновку, що ОСОБА_4 не повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором узятих на себе зобовязань, оскільки порука є припиненою з огляду на те, що ОСОБА_2 предявив вимоги до поручителя поза межами строку, визначеному у договорі поруки, після встановленого кредитором строку для дострокового повернення кредиту в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних у справі доказів та з порушенням норм матеріального права.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порука є одним із засобів забезпечення виконання зобовязання відповідно до ст. 546 ЦК України.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період часу, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки, в розумінні ст. 251 та ч. 4 ст. 559 ЦК України, а відтак підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Умовами договору поруки, зокрема п. 4.1, не встановлено строку в розумінні ст.ст. 251, 252 ЦК України, після закінчення якого порука є припиненою. За такого, порука припиняється, якщо ПАТ «ОТП ОСОБА_2» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до ОСОБА_4

За кредитним договором строк виконання основного зобовязання визначено сторонами до 25 лютого 2023 року.

Відповідно до п. 19.1 ОСОБА_2 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначений банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобовязань та /чи інших зобовязань за цим договором.

На виконання цього пункту, банківська установа 12 грудня 2016 року на адресу позичальника та поручителя направила письмову досудову вимогу про дострокове повернення частини кредитних коштів, що залишилася.

За цим листом ОСОБА_2 змінив строк виконання основного зобовязання, тобто строк повернення кредиту, зазначивши, що протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги відповідачі зобовязанні достроково виконати боргові зобовязання за кредитним договором (а.с. 20, 21).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до поручителя суд першої інстанції обґрунтовано послався на постанову Верховного Суду України у цивільній справі № 6-28цс14 від 10 вересня 2014 року, проте конкретних висновків по розглянутій справі не висловив, зокрема, з якої ж дати у розумінні ч. 2 ст. 252 ЦК України районний суд обчислює шість місяців, протягом яких позивач повинен був предявити вимоги до поручителя, та яку дату визначив суд днем настання строку виконання основного зобовязання.

Разом з тим, відповідно до поштового повідомлення про вручення, відповідач ОСОБА_4 отримав вказану вимогу Банку 10 лютого 2017 року, тобто строком виконання основного зобовязання за кредитним договором є 13 березня 2017 року (30 календарних днів після дати отримання).

ПАТ «ОТП ОСОБА_2» звернувся до суду з позовом до поручителя 16 березня 2017 року, тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

З урахування викладеного, рішення місцевого суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що боржник та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за порушення зобовязання боржником, резолютивну частину рішення з урахуванням задоволених вимог до поручителя слід викласти у новій редакції.

На підставі ст. 88 ЦПК України у звязку зі скасуванням судового рішення в частині позову до ОСОБА_4 підлягають перерозподілу між сторонами судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору при зверненні ПАТ «ОТП ОСОБА_2» до суду з позовом та зі скаргою по апеляційної інстанції. Отже, з відповідачів на користь ПАТ «ОТП ОСОБА_2» підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 3 360 грн. (1 600 + 1 760) по 1 680 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» до ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку з нього та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором задовольнити, у звязку з чим резолютивну частину рішення викласти в новій редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» станом на 7 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором № ML-401/018/2008 від 27 лютого 2008 року у розмірі 65 261 (шістдесят пять тисяч двісті шістдесят одна) грн. 78 коп., яка складається: 51 877 грн. 68 коп. - заборгованість за кредитом; 13 384 грн. 10 коп. - заборгованість за процентами.

Також стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_2» з кожного по 1680 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: О.В. Локтіонова

ОСОБА_5