Справа № 714/629/17
Проваджння № 2/714/335/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"26" жовтня 2017 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області
в складі:головуючого-судді: ОСОБА_1
секретар: Конецької Д.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Герца цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням, -
В судове засідання позивач не зявився, однак представник позивача ОСОБА_4 подав суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, в якій також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивачів, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини справи.
Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом серія НВА 931940, позивач успадкував житловий будинок в м. Герца по вул. Гастелло, 19, Чернівецької області, належного померлій ОСОБА_5, на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 19.05.2010 року. Позивач є власником наведеного домоволодіння, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності №71140674 від 22.10.2016 року.
В даному будинку зареєстрована відповідач, що підтверджується відповіддю на запит суду за відомостями відділу обліку та моніторингу ГУДМС УДМС України в Чернівецькій області.
Остання являється матірю малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та їхнє місце проживання зареєстроване разом з їхньою матірю.
Згідно Довідки №233 від 28.05.2015 року, відповідач та її діти не проживають за місцем реєстрації з березня 2015 року по період видачі довідки. Як вбачається з Акту про встановлення факту проживання від 28.03.2016 року, з січня 2015 року по дату складання акта, відповідачка з її дітьми не проживають за місцем реєстрації.
Досліджуючи та оцінюючи наявні докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.
Так, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
При цьому, можливість такого втручання передбачена національним законом, що полягає у наступному.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами за своєю природою є цивільно-правовими, регулюються ЦК України щодо права власності та захисту права власності та положеннями ЖК України.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу статті 379 ЦК України зі змінами та доповненнями житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Зокрема, стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин, за виключенням випадків.
Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Відповідач є повнолітньою, та була зареєстрована в Домоволодіння в м. Герца по вул. Гастелло, 19, Чернівецької області, з дозволу колишнього власника, відомостей про укладання будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами судом не встановлено. Відомостей про перебування відповідача у родинних стосунках з позивачем суду не надавалися.
Таким чином, у звязку з тим, що відповідач на момент звернення до суду не являється родичем позивача, не проживає у вищезазначеному житловому будинку разом з і своїми дітьми останні шість місяців з моменту звернення до суду та взагалі не проживає в ньому без поважних причин з січня 2015 року, не є власником спірного житла, а тому визнання відповідача втратившим право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивачів).
На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 8 Європейської конвенції з прав людини ст.ст. 14-16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 391, ЦК України, ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 14, 15, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: м.Герца вул.Гастелло, 19.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: