АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3178/17 Справа № 202/4233/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання патенту України на корисну модель недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання патенту України на корисну модель недійсним та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначив, що 10 грудня 2012 року Державним департаментом інтелектуальної власності України ОСОБА_2 було видано патент НОМЕР_2 на корисну модель «Ваги вагонні з визначенням відхилення центру ваги вагона». Вважає, що у порушення вимог ст.7 ЗУ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», вищезазначена корисна модель не відповідає умовам патентоздатності, оскільки не є новою. Зазначає, що сукупність ознак даної корисної моделі була загальнодоступною у світі до дати подання заявки на її реєстрацію, з огляду на наступне: обмежувальна частина формули патенту НОМЕР_2 слово в слово переписана з формули патенту-прототипу НОМЕР_1, власником якого є позивач; структурна блок-схема вагонних ваг по патенту НОМЕР_2 не має відмінностей від структурної схеми вагонних ваг по патенту НОМЕР_1; «Недолік» патенту-прототипу НОМЕР_1 є вигадкою автора патенту НОМЕР_2; ствердження про удосконалення конструкції ваг у патенті НОМЕР_2 є хибним; відображення відхилення центра ваги вагону в одиницях маси є особливістю програмного забезпечення приладу. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 25,33 ЗУ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» просить суд визнати недійсним повністю патент України НОМЕР_2 від 10 грудня 2012 року на корисну модель «Ваги вагонні з визначенням відхилення центру ваги вагона», що зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі: про визнання недійсним повністю патенту України НОМЕР_2 від 10 грудня 2012 року на корисну модель; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання патенту України на корисну модель недійсним - задоволено.

Визнано недійсним повністю патент України НОМЕР_2 від 10 грудня 2012 року на корисну модель «Ваги вагонні з визначенням відхилення центру ваги вагона», що зареєстрований на ім'я ОСОБА_2.

Зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до державного реєстру патентів України на винаходи та корисні моделі: про визнання недійсним повністю патенту України НОМЕР_2 від 10 грудня 2012 року на корисну модель.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено місцевим судом, 11 травня 2012 року ОСОБА_2 було подано заявку №u201205735 на отримання патенту на корисну модель «Ваги вагонні з визначенням відхилення центру ваги вагона».

Інформацію про деклараційний патент було внесено до Державного реєстру патентів України на корисні моделі та 10 грудня 2012 року здійснено публікацію відомостей про видачу патенту України НОМЕР_2( Бюл. №23).

Дані обставини підтверджуються випискою з Державного реєстру патентів України на корисні моделі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником патенту України НОМЕР_1 на корисну модель «Ваги вагонні з визначенням відхилення центру ваги вагона».

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, за клопотанням представника позивача, судом було призначено експертизу у сфері інтелектуальної власності, на вирішення якої було поставлене наступне питання: «Чи відповідає корисна модель за патентом України НОМЕР_2 умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів справи».

За результатами проведення вищезазначеної судової експертизи було складено висновок експерта №232/16 від 16 грудня 2016 року, в якому зазначено, що матеріали справи містять відомості, а саме, копію патенту України на корисну модель НОМЕР_1 «Ваги вагонні з визначенням відхилення центру ваги вагона», який був зареєстрований в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі 25 лютого 2010 року з описом, які свідчать про те, що сукупність суттєвих ознак корисної моделі за патентом України НОМЕР_2 «Ваги вагонні з визначенням відхилення центру ваги вагона» від 10 грудня 2012 року стала загальнодоступною в світі до дати подання ОСОБА_2 заявки №u201205735, а саме до 11 травня 2012 року, тобто корисна модель за патентом України НОМЕР_2 не відповідає умові патентоздатності «новизна» відповідно до матеріалів справи.

Отже, висновком експертизи щодо умов патентоздатності від 16 грудня 2016 року №232/16 встановлено, що запатентована корисна модель за патентом України НОМЕР_2 не відповідає умовам патентоздатності корисної моделі, визначеними для неї ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Будь-яких доводів щодо невідповідності вказаного вище дослідження дійсності відповідачі не надали та висновок не спростували.

Врахувавши зазначені обставини, правильно керуючись ЗУ «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», ст.ст. 462, 464, 469 ЦК України, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилання апеляційної скарги щодо безпідставного незастосування наслідків спливу строку позовної давності - є необґрунтованими, виходячи з наступного.

В мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим у ст. 268 ЦК України зазначені позовні вимоги, на які позовна давність не поширюється. Так у п.1 ч.І ст. 268 ЦК України зазначено, що позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає з порушення особистих не майнових прав, крім випадків встановлених законом. Відповідно до п.2 ч.І ст. 423 ЦК України особистими не майновими правами інтелектуальної власності є право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдавати шкоди честі чи репутації творця об'єктів права інтелектуальної власності.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду, адже матеріалами цивільної справи № 202/4233/16-ц повністю доведений той факт, що патент України НОМЕР_2, котрий належить скаржнику, не має ознак новизни, а отже зареєстрований із порушенням ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». Так як аналогом патенту України НОМЕР_2 є патент України НОМЕР_3, тобто, скаржником був повторений патент Позивача (тобто використані його інтелектуальні здобутки) та перереєстровано їх як власні. Подібного роду посягання передбачають застосування норм ст.268, та 423 ЦК України та повністю відповідають обставинам, які встановлені у даному спорі.

Доводи апеляційної скарги, щодо незгоди з висновком суду стосовно того, що відповідачем-1 було порушено особисті не майнові права ОСОБА_3 також відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до вимог ст.462 ЦК України, набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом.

Відповідно до ч.2 ст.418 ЦК України, право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Не майнові права інтелектуальної власності регламентовані ст. 423 ЦК України:

1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об'єкта права інтелектуальної власності;

2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатному завдати шкоди честі чи репутації творця об'єкта права інтелектуальної власності;

3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

2. Особисті немайнові права інтелектуальної власності належать творцеві об'єкта права інтелектуальної власності. У випадках, передбачених законом, особисті немайнові права інтелектуальної власності можуть належати іншим особам.

3. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не залежать від майнових прав інтелектуальної власності.

4. Особисті немайнові права інтелектуальної власності не можуть відчужуватися (передаватися), за винятками, встановленими законом.

Авторові належить право вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. Раніше це право називалося правом на недоторканість. В спеціальній літературі зараз це право часто називають правом на захист репутації автора.

Як зазначалося вище, за результатами проведення судової експертизи у справі встановлено, що патент України НОМЕР_2, автором якого є скаржник не має ознак «новизни», з цього слідує, що цей патент є копіюванням патенту України НОМЕР_3 зі зміною автора цього патенту, тобто присвоєння свого імені як винахідника, внаслідок чого скаржником було порушено ч.2 ст.423 ЦК України про особисті не майнові права інтелектуальної власності, на які не поширюється позовна давність. Як спосіб захисту своїх немайнових прав позивачем було обрано визнання повністю не дійсним копії власного патенту.

Посилання скаржника на ті обставини, що він був позбавлений можливості з об'єктивних причин брати участь у виборі експертної організації, надавати для вирішення експерта питання. просити проведення додаткової експертизи, тощо, результатом чого являється однобокий та упереджений висновок - є необґрунтованими, оскільки, як зазначалося судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, будь-яких доводів що до невідповідності вказаного вище дослідження (мова йде про висновок експерта № 232/16) відповідачі не надавали, висновок не спростовували.

Окрім цього скаржнику надсилались повідомлення про призначення судового засідання, копія ухвали про призначення судової експертизи, копія ухвали про відновлення судового розгляду у зв'язку з необхідністю уточнення запитань, поставлених перед експертом. Скаржник не відреагував на зазначені ухвали, не повідомляв про свої побажання у виборі експертного бюро, та не надав запитань, котрі необхідно поставити перед експертом. Таким чином скаржником було самостійно проігноровані свої права, на котрі він посилається у апеляційній скарзі.

Окрім того, вищевказаним висновком експерта також спростовуються посилання скарги з приводу того, що його патент НОМЕР_2 є аналогом патенту НОМЕР_3, та корисна модель за патентом НОМЕР_2 є новою, оскільки на думку скаржника, патент ОСОБА_3 має недоліки. Скаржник не надає жодних доказів на спростування висновку Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності.

Окрім того, вказані посилання зводяться до переоцінки доказів по справі, хоча відповідно до ст.212 ЦПК оцінка доказів є виключним правом суду та їх переоцінка є неприпустимою.

Решта доводів апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду зводяться до суб'єктивного тлумачення заявником норм права, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та не впливають на встановлені судом обставини справи.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко