Справа №464/7443/17
пр № 2/464/1907/17
У Х В А Л А

09 листопада 2017 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Рудаков І.П., розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування рішення і запису про державну реєстрацію, -

в с т а н о в и в :

представник позивача звернувся до суд із позовною заявою у порядку цивільного судочинства у якій просить: визнати протиправними дії приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з прийняття рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно індексний номер 36988246 від 08 вересня 2017 року по внесенню запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 36988246 від 08.09.2017 прийнятий приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3; скасувати запис про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності ПАТ «ВТБ Банк» на квартиру №42, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Драгана, 34 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна:101), номер запису про право власності 22245088; стягнути судові витрати з відповідача шляхом списання з рахунків останнього.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з приводу визнання протиправними дій з прийняття рішення про державну реєстраціюправа на нерухоме майно та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування запису про державну реєстрацію.

Таким чином, правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. № 1952-IV (надалі - Закон).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до приписів ст. 4 Закону державній реєстрації прав підлягають: 1)право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Нормами частини 1 ст. 15 Закону встановлено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Разом із тим, позивач покликається на правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016р. (№ 21-41а16), спірні правовідносини, пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до висновку про те, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, внаслідок чого провадження у справі закрито.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Приписами частини 1 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вимогами ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із вимогами абз. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень.

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб, в тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У рішенні Верховний Суд України прийшов до висновку про те, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.

Поряд із цим, у рамках даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду.

Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права прийняти спірне рішення та вчиняти спірні реєстраційні дії без вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. Також позивач посилається на недотримання реєстратором вимог п.61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868. Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" № 8 від 20.05.2013р., визначено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 3 Постанови).

За змістом п. 8 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону № 1952, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За вимогами статті 9 цього Закону, державний реєстратор є державним службовцем. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, приходжу висновку про те, що оскільки суб'єктний склад спірних відносин та предмет позовних вимог свідчать про публічно-правовий характер даного спору, який виник та пов'язаний зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, у зв'язку з виконанням делегованих повноважень та завдань, покладених на нього законом, тому даний спір повинен розглядатись у порядку та у спосіб, передбачений КАС України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування рішення і запису про державну реєстрацію, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому необхідно відмовити у відкритті провадження у справі.

Згідно з п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі відмови у відкритті провадження у справі.

У звязку із наведеним, позивачу необхідно повернути сплачений судовий збір у розмірі 1920 грн. 00 коп. згідно з квитанції № ПН1318 від 08 листопада 2017 року в місцевий бюджет Сихівського району м. Львова, ГУ ДКСУ у Львівській області, р/р 0008, МФО 825014, КОД .

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» та керуючись ст.ст.122 ч.2 п.1, 208, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування рішення і запису про державну реєстрацію.

Повернути ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1920 грн. 00 коп. згідно з квитанції № ПН1318 від 08 листопада 2017 року в місцевий бюджет Сихівського району м. Львова, ГУ ДКСУ у Львівській області, р/р 0008, МФО 825014, КОД .

Роз'яснити ОСОБА_2 про право звернення до суду із зазначеною вимогою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня отримання її копії до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рудаков І.П.