Номер провадження: 22-ц/785/5652/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про визнання дій протиправними, визнання договору частково недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогами про визнання неправомірними дій Публічного акціонерного товариства «ЕК «Одесаобленерго» з нарахування боргу за квитанціями, визнання недійсним пункту 18 договору від 15.06.2016 року №0300/725256 про користування електричною енергією в частині наявності боргу в розмірі 965,06 грн.; визнання незаконними дій ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» з відключення 28.09.2016 року квартири АДРЕСА_1 від електропостачання; зобовязання ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» відновити електропостачання до квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_2, стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 1064,88 грн, на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з нарахування ОСОБА_2 боргу за електричну енергію за період до 20 травня 2015 року.

Визнано недійсним пункт 18 договору від 15.06.2016р. №0300/725256 про користування електричною енергією, в частині наявності у ОСОБА_2 боргу в розмірі 965,06 грн.

Визнано незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з відключення 28.09.2016 року квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2, від електропостачання.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» відновити постачання електричної енергії до кватири №56 в будинку №88 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, власником якої є ОСОБА_2.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» на користь ОСОБА_2 1 064 гривні 88 коп.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ПАТЕК «Одесаобленерго» подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, ухвалити нове.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.01.2004 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

У 2004 році внаслідок шахрайських дій позивач була позбавлена своєї квартири, а згодом й можливості проживати в ній.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015 року квартиру №56 в будинку №88 по Люстдорфській дорозі в м.Одесі витребувано на користь ОСОБА_2 від ОСОБА_3

В примусовому порядку судове рішення було виконане 20.05.2015 року з квартири виселені ОСОБА_3 та ОСОБА_4, квартира передана ОСОБА_2 (а.с.12). При цьому актом державного виконавця від 20.05.2015 року зафіксовані показники електролічильника на момент вселення ОСОБА_2 до квартири 13834 кВт (а.с.12).

Таким чином, встановленим є факт того, за період з 2004 року по 20.05.2015 року ОСОБА_2 в квартирі з незалежних від неї причин не проживала, право власності було зареєстрованим за іншою особою.

Після вселення до квартири ОСОБА_2 отримала рахунок на оплату електроенергії від 02.06.2015 року, в якому було зазначено, що розрахунковим періодом за цим рахунком є період з 02.04.2015 року по 01.05.2015 року, за вказаний проміжок часу спожито 515 кВт, вартість яких складає 303,59 грн., та зазначено борг за попередні періоди в розмірі 227,89 грн. Всього до сплати вказано 531,48 грн.

Отже, борг в розмірі 531,48 грн. за період до 01.05.2015 року фактично неможна вважати боргом ОСОБА_2

До рахунку відповідач додав попередження споживачу ОСОБА_3 від 04.06.2015 року про припинення постачання електроенергії з 04.07.2015 року за порушення термінів оплати за спожиту електроенергію.

Відповідно до наступної квитанції (а.с.15) борг виник за період з 01.05.2015 року по 04.06.2015 року в розмірі 732,86 грн., з яких 531,48 грн. попередній та 213,38 грн. за цей період.

17.06.2015 року ОСОБА_2 надала до Південного РЕМ ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» письмову заяву про перерахунок вартості спожитої електроенергії, починаючи з 20.05.2015 року. До заяви ОСОБА_2 приєднала копію рішення апеляційного суду і акт державного виконавця від 20.05.2015 року про примусове виконання судового рішення, в якому відображені показники електролічильника на момент вселення ОСОБА_2 до квартири 13834 кВт. Відповідач заяву ОСОБА_2 залишив без задоволення і в листі від 08.07.2015 року зазначив, що станом на 04.06.2015 року заборгованість за спожиту електричну енергію становить 650,28 грн. (а.с.16).

Надалі кожного місяця разом з рахунком на оплату електроенергії представники відповідача надавали ОСОБА_2 попередження про відключення від електропостачання в звязку з наявністю заборгованості.

16.05.2016 року через борги відповідач припинив постачати позивачу електроенергію. Після декількох особистих зустрічей ОСОБА_2 з керівництвом Південного РЕМ ПАТ «ЕК Одесаобленерго» та співробітниками юридичної служби, 02.06.2016 року електропостачання до квартири ОСОБА_2 було відновлено.

15.06.2016 року ОСОБА_2 та ПАТ «ЕК Одесаобленерго» уклали договір 0300/725256 про користування електричною енергією, відповідно до якого енергопостачальник бере на себе зобовязання надійно постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 3 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 18 договору передбачено, що у разі заборгованості, що існує на час укладення договору, сторони погоджують графік її погашення за умови обовязкової оплати поточних платежів. Цим же пунктом договору визначено, що заборгованість станом на 15.06.2016 р. складає 965,06 грн.

28.09.2016 року відповідач вдруге припинив електропостачання до квартири позивачки, показники прибору обліку спожитої електроенергії становили 15298 кВт.

12.10.2016 року ОСОБА_2 сплатила 521,00 грн. заборгованості за спожиту електроенергію в квитанції зазначено, що це борг з 30.08.2016 року по 06.09.2016 року (а.с.35).

11.11.2016 року позивач звернулася до відповідача з пропозицією внести зміни до договору про користування електроенергією шляхом виключення пункту 18, стверджуючи, що борг за електроенергію виник до 20.05.2015 року, у період коли вона позивач не проживала в квартирі, а тому не має нести негативні наслідки за діяльність (бездіяльність) інших, проте заява залишилася без задоволення і, як вбачається з письмової відповіді енергопостачальника №130/03-1876 від 25.11.2016р., борг ОСОБА_2 за електроенергію складає 670,97 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору про наявність боргу на суму 956 грн. є несправедливими, борг є боргом попереднього користувача, відключення електропостачання було неправомірним, розрахунок боргу є невірним, і тому є підстави для відшкодування матеріальної шкоди в обсязі непоставленої електроенергії.

Колегія суддів частково погоджується із висновками суду.

Встановлено, що станом на час вселення в квартиру покази лічильника склали 13834 кВт (а.с.12), таке зафіксовано посадовою особою під час виконання рішення суду, і тому можуть бути прийняте до уваги.

Листи на імя ОСОБА_3 про наявність заборгованості станом на час вселення ОСОБА_2 до квартири, а також сам зміст п.18 договору, який укладений сторонами, є очевидним свідченням того, що до розрахунку боргу включений борг попереднього власника та мешканця квартири.

Пункт 18 договору сформульований так, що у разі заборгованості, що існує на час укладання договору, сторони погоджують графік її погашення за умови обовязкової оплати поточних платежів, заборгованість складає 965,06 грн. станом на 15.06.2016 року, однак кількість кВт, яка складає борг, не зазначена, хоча передбачена формою договору, і графік погашення боргу відсутній, хоча є умовою договору.

В свою чергу, квитанції про наявність боргу, які направлялися на адресу ОСОБА_2 з часу вселення до квартири, а також відповіді на її звернення, вказують на їх суперечливість, що не було логічно пояснено стороною відповідача у справі.

Так, листом від 18.11.2016 року ОСОБА_2 повідомлено, що станом на 01.05.2015 року по особовому рахунку була відсутня заборгованість за електричну енергію, борг виник з станом на 15.06.2016 року в розмірі 965,06 грн. (а.с.38).

З квитанції на імя ОСОБА_3 станом на 01.05.2015 року вбачається, що до сплати підлягають 531,48 грн. (а.с.13), з листа від 25.11.2016 року на адресу ОСОБА_2 борг складає 303, 59 грн. за період з 02.04.2015 року по 01.05.2015 року (а.с.39).

Розрахунок боргу, наданий представником відповідача в судове засідання апеляційного суду, не відповідає первісним квитанціям та листу про розмір боргу.

Таким чином, зі змісту договору зрозуміло встановити споживачу те, що саме є поточною заборгованістю, а що - боргом за попередній період, і з якого часу, в тому числі, чи є він боргом попереднього власника, неможливо, що спростовує доводи апеляційної скарги про очевидність умов договору для ОСОБА_2 на час його укладання.

Крім того, підтверджено матеріалами справи, що до укладання угоди до ОСОБА_2 застосовувалися заходи у вигляді припинення електропостачання, які були відновлені не в звязку зі сплатою нею боргу, який вона не сплачувала до другого відключення, що свідчить як про непослідовність поведінки у відносинах енергопостачання, так і захід впливу на неї як споживача.

Не спростовано, що із попереднім власником квартири ОСОБА_3 був укладений договір на користування електричною енергією, актом державного виконавця зафіксований час передачі квартири ОСОБА_2, виниклі обставини не позбавляють права відповідача стягнення боргу з ОСОБА_3, відтак обґрунтовані мотиви покладання відповідальності з боргу попереднього власника на ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Зважаючи на такі обставини, висновок суду про невідповідність договору умовам справедливості, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду першої інстанції визнано факт набуття права власності з моменту вселення, чим порушено принцип правової визначеності, не відповідають змісту рішення суду, оскільки висновки суду про час набуття права власності в зазначеному контексті в ньому відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є власником майна з 2004 року, тому повинна нести тягар його утримання, на правильність висновків суду не впливають, оскільки рішенням апеляційного суду встановлений факт вибуття майна з її володіння поза волею і унеможливлення користування та володіння майном до 2015 року. Покладання на власника майна тягаря, за який він не може бути обєктивно відповідальним, суперечить принципу справедливості та верховенства права, а також вимогам закону про відповідальність у зобовязальних відносинах.

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_3 та ПАТ «Одесаобленерго» ґрунтувалися на договорі про користування електричною енергією, а відтак відповідач не позбавлений права та процесуальної можливості стягнення боргу, який виник через невиконання зобовязальних відносин.

Відповідно до 27 Правил користування електричною енергією для населення у разі несплати або неповної оплати за спожиту електричну енергію у строки, визначені пунктом 20 цих Правил, електропостачальник на 30 день надсилає побутовому споживачу поштою або вручає особисто під підпис попередження про відключення електричної енергії. У попередженні про відключення електричної енергії електропостачальник зазначає: останні покази засобу обліку, які були зняті працівниками електропостачальника, суму заборгованості за спожиту електричну енергію, період, за який ця заборгованість виникла, обсяг спожитої електричної енергії у зазначений період (з розбивкою обсягів електричної енергії, спожитої в кожному розрахунковому періоді), тарифи (у тому числі блочні, які діяли у відповідному періоді), дату відключення електроустановок об'єкта споживача від електропостачання у разі несплати цієї заборгованості, прізвище, ім'я, по батькові, підпис відповідальної особи і дату. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання побутовим споживачем попередження енергопостачальник має право відключити побутового споживача від електричної мережі. Спірні питання щодо заборгованості вирішуються шляхом переговорів між електропостачальником та побутовим споживачем або в судовому порядку. До вирішення спірного питання між сторонами відключення об'єкта побутового споживача не здійснюється.

Встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, що між сторонами існував спір з приводу суми боргу, періоду його виникнення, субєктного кола відповідальних осіб і постачання електричної енергії при одних і тих самих фактичних обставинах припинялося, а потім відновлювалося.

Викладене свідчить про те, що відключення електричної енергії до вирішення спірного питання було неправомірним, а тому суд прийшов до вірного висновку про неправомірність дій щодо відключення електропостачання, а також необхідності його відновлення, хоча і шляхом невірного обґрунтування.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не сплачений судовий збір на зміст рішення суду не впливають, і , крім того, на законі не ґрунтуються, оскільки споживачі звільнені від сплати збору при поданні заяв на захист власних прав.

Жодних висновків про стягнення боргу з ОСОБА_3 в резолютивній частині рішення не зазначено, відтак є безпідставними доводи про порушення її прав.

Таким чином, в зазначеній частині рішення суду є законним та обґрунтованим і доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Разом із тим неможна погодитися з висновком суду в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 1064,88 гривень, а також вирішення судом про правомірність розрахунку боргу, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги в зазначеній частині обмежився констатацією того, що він згоден із розрахунком позивача, проте ані самого розрахунку, ані його обґрунтування в рішенні не навів, період часу, з якого вважав встановленим факт порушення не зазначив, що свідчить про невідповідність рішення вимогам ст.213 ЦПК України.

Крім того, вбачається зі справи, що заборгованість за спірний період охоплює не лише борг, який виник під час проживання в квартирі попереднього власника, але і період проживання в ній ОСОБА_2

Вбачається з квитанції та розрахунку, що з часу повернення квартири у володіння у травні 2015 року вперше оплату ОСОБА_2 здійснила лише в жовтні 2016 року, після відключення від електропостачання, отже, і з боку ОСОБА_2 були допущені порушення умов договору в частині оплати щомісячних платежів, які вона повинна була сплачувати в розмірі, який був поза межами боргу ОСОБА_3

Відповідно до пункту 44 Правил у разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної побутовому споживачу електричної енергії.

Зважаючи на те, що підставою відповідальності є лише вина електропостачальника, а у справі порушення умов договору допущено і ОСОБА_2, то суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Визначаючи розрахунки боргу неправомірними, суд зазначив, що такі здійснені з порушенням Правил, оскільки здійснені не за календарний місяць, проте періоди, які зазначені судом без посилання на докази та аркуші справи, не підтверджені, а сам розрахунок боргу за спірний період взагалі не був предметом зясування у передбачений спосіб.

Крім того, зясування обсягу боргу, з врахуванням обставин справи і наявних в справі відомостей на час ухвалення рішення свідчить про неврахування вимог законодавства щодо тарифів та методики обрахування боргу, передбачених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №220 від 26.02.2015 року, і диференціюється від обсягу спожитої електроенергії.

За остаточними позовними вимогами позивачка просила визнати протиправними дії відповідача з нарахування боргу в зазначених в рахунках розмірах (а.с.77), суд задовольнив вимоги про визнання неправомірними дії з нарахування боргу за електричну енергію в частині наявності боргу в сумі 965,06 грн., що в такому вигляді предметом вимог не було.

Крім того, 965,06 грн. є лише частково боргом попереднього власника, відтак визнання його неправомірним в цілому суперечить нормам матеріального права, а також умовам договору про користування електроенергією.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги в частині стягнення коштів та визнання розрахунку боргу є обґрунтованими, тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з огляду на викладені мотиви та підстави.

Вимоги про визнання протиправними дії з нарахування боргу за квитанціями (а.с.77) не відповідають передбаченим способам захисту прав, рішення суду буде підставою для здійснення відповідного перерахунку боргу, тому з огляду і на такі обставини вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів, визнання неправомірним розрахунку боргу скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» про визнання неправомірним розрахунку, стягнення 1064,88 грн. відмовити, в решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: