№ 201/9965/16ц
провадження 2/201/272/2017
УХВАЛА

29 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро питання про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військового комісара Соборного районного військового комісаріату міста Дніпро і ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказу про звільнення з роботи, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 липня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідачів військового комісара Соборного районного військового комісаріату міста Дніпро і ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказу про звільнення з роботи, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, позовні вимоги неодноразово доповнювалися і уточнювалися. Справа по суті не слухалася, розглядалися клопотання, виносилися ухвали, спір по суті не вирішено.

В судовому засіданні стало питання про закриття провадження в справі через неможливість її розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд вважає можливим закриття провадження в справі, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів витікає, що позивач звернувся до суду в порядку та керуючись нормами ЦПК України, позивач звернувся до суду саме з позовною заявою, а не з адміністративною позовною заявою, як це передбачено нормами КАС України, а спірні правовідносини між сторонами, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, виникли з приводу проходження ОСОБА_1 публічної служби, з приводу винесення наказу (рішення) про звільнення відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, тобто з приводу звільнення позивача з публічної служби, а тому з урахуванням зазначеного спір, що виник між сторонами відносяться до адміністративної юрисдикції, а не до цивільної юрисдикції, оскільки позивач працювала в військовому комісаріаті, приймала присягу державного службовця, їй було присвоєно ранг державного службовця, вона не є військовослужбовцем і підтвердили в судовому засіданні представники сторін.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; (п.1) та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (п.3).
Пунктом 13.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» передбачено, що згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а пункті 27 вказаної постанови заначено, що суди повинні враховувати, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративними судами, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Пов`язаними з вимогами про стягнення заробітної плати слід вважати вимоги про відшкодування шкоди, завданої саме невиплатою заробітної плати (грошового утримання). Суди повинні мати на увазі, що позовна вимога публічних службовців про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, у тому числі в разі, коли її заявлено окремо від вимоги про поновлення на роботі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму, також згідно ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації, а тому з урахуванням вище зазначеного цей спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а слід розглядати у порядку передбаченому нормами КАС України.

Отже, вказана позовна заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що провадження в справі слід закрити, оскільки відповідачем у позові є суб`єкт владних повноважень, а предметом спору є його рішення з приводу звільнення позивача з публічної служби, а тому в даному випадку заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а позивачу слід звернутися до належного суду з позовом в порядку, передбаченому нормами КАС України.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що право позивача на захист в такому порядку і закриття провадження в справі не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, тому суд вважає можливим провадження по справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8, 55, 124, 129 Конституції України, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 208-210, 218, 293 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військового комісара Соборного районного військового комісаріату міста Дніпро і Дніпропетровського обласного військового комісаріату про скасування наказу про звільнення з роботи, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати та моральної шкоди закрити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -