Справа № 431/1845/14-ц
Провадження № 22ц/782/502/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, серпня місяця, 16-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Гаврилюка В.К., Коротенка Є.В., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 05 травня 2017 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зміну способу виконання судового рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Старобільського районного суду Луганської області із заявою про зміну способу виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення № 10012/041 1-го типу філії - Луганського обласного управління до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просили суд змінити спосіб виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28.10.2014 року у цивільній справі № 431/1845/14-ц, стягнувши з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Луганськаго обласного управління АТ «Ощадбанк», боргу в сумі - 19 444, 58 грн. 58 коп.; стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн.

Заяву було прийнято до розгляду і ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 05 травня 2017 року у задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» про зміну способу виконання рішення суду було відмовлено за необґрунтованістю.

На рішення суду надійшла апеляційна скарга від ПАТ «Державний ощадний банк України», в якій посилаючись на порушенні судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, просять суд скасувати ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 05.05.2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору по даній справі є кредитна заборгованість в розмірі 19444,58 грн., проте при зверненні з позовом до суду позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права саме звернення стягнення на предмет іпотеки, а не стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вільно обирає спосіб захисту свого права на свій розсуд. Заява про зміну порядку та способу виконання рішення суду фактично змінює не порядок виконання рішення, а підміняє собою саме порядок захисту порушеного права.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст.36, ч. 1,6ст.52, ч. 1 ст.58, ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом з житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом. Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі відсутності документів, що характеризують об'єкт нерухомості, у зв'язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. У разі якщо стягувач у двадцятиденний строк з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця не авансує витрати, пов'язані з підготовкою документів, що характеризують об'єкт нерухомості, арешт з нього знімається. Зміст поняття «спосіб виконання рішення» можна встановити з аналізу ст. 16 Цивільного кодексу України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: а) припинення дії, яка порушує право; б) відновлення становища, яке існувало до порушення; в) примусове виконання обов'язку в натурі; г) зміна правовідношення; д) припинення правовідношення; е) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; є) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як вбачається із матеріалів справи між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 276 від 11.10.2006 року у розмірі 35000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16 % річних. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2. Оскільки ОСОБА_1 не виконувала умови кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та процентів по кредиту, банком було пред'явлено позов до суду про стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.10.2014 року позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 боргу в сумі 19444,58 грн. та судовий збір 243,60 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, застосувавши спосіб реалізації шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльносі.

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також, з матеріалів справи вбачається , що 03.07.2015 року державним виконавцем було описано квартиру, але не передано для подальшої реалізації у зв'язку з тим, що розпорядженням КМУ № 332-р від 01.04.2014 року «Про проведення експерименту із запровадження нової системи реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» було визначено області території України, в яких запроваджено нову систему реалізації арештованого майна. Наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 року «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» також було визначено області України де запроваджено такий порядок реалізації. Зазначеними документами не передбачено та невизначено проведення реалізації арештованого майна на території Луганської та Донецької областей.

У п. 37 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року зазначено, що відповідно до статті 217 ЦПК визначення порядку виконання рішення суду, надання відстрочки або розстрочки виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання за наявності для цього підстав зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Заяви сторін або державного виконавця про вчинення судом таких же дій при виконанні рішення суду за наявності для цього підстав розглядаються в порядку, встановленому статтею 373 ЦПК, за результатами вирішення яких постановляється ухвала.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що встановлення або зміна способу і порядку виконання рішення суду розглядається судом в порядку встановленому розділом VІ Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), а саме ст. 373 ЦПК України за заявою сторони виконавчого провадження, а скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи - в порядку визначеному розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Отже, сторона виконавчого провадження у разі встановлення або зміни способу виконання рішення суду звертається із заявою, а при оскарженні рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця звертається із скаргою.

Колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог за заявою, про це свідчить і сформульована у постанові Верховного суду України від 25.11.2015 року по справі № 6-1829цс15 правова позиція про те, що задовольняючи заяву про зміну способу виконання судового рішення з повернення майна (відновлення становища, яке існувало до порушення - п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України) на стягнення його вартості (відшкодування майнової шкоди - п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України) суди фактично змінюють рішення суду по суті та самостійно змінюють спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України. Доводи апеляційної скарги про те, що ця правова позиція дає підстави для задоволення вимог суперечить її фактичному змісту. відповідно до ч. 1 та 2 ст. 125 Основного Закону нашої Держави - Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації, а найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України. Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок Верховного Суду Українищодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи порушені або неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права. Ухвала суду відповідає вимогам закону, порушень матеріального права чи процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: