Номер провадження: 22-ц/785/3469/17
Номер справи місцевого суду: 2-2443/11
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року у справі за позовом заступника прокурора м. Одеси, діючого в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,-

встановила:

Заступник прокурора м. Одеси, діючого в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду із позовом до відповідачів, який в процесі слухання справи було уточнено, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1, виданого 12.12.2007 року ОСОБА_2; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року спірної земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнання недійсним та скасувати державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 14.07.2008 року ОСОБА_3; витребувати земельну ділянку у ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради (т. 1 а. с. 1-3, 49-50, 250-254).

В обґрунтування свого позову посилається на те, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2007 року по справі № 2-141/07 за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 в м. Одесі, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; зобов'язано управління земельних ресурсів при Державному агентстві земельних ресурсів України у м. Одесі та Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт на право власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. На підставі цього рішення Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі 12.12.2007 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. Вказане рішення суду від 03.09.2007 р оку скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. При новому розгляді справи позов залишено без розгляду. 04.02.2008 року на підставі договору купівлі-продажу зазначена земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3, яким 14.07.2008 року отримано державний акт на право власності. Позивач вважає, що державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку підлягає скасуванню, а майно витребуванню з чужого незаконного володіння у зв'язку із тим, що цей правочин вчинений всупереч актам цивільного законодавства, а також інтересам держави.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1, виданий 12.12.2007 року ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 43. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки площею 0,0690 га по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гашовою В.Л., та зареєстрований в реєстрі за № 931. Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1, виданий 14.07.2008 року ОСОБА_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13. Витребувано земельну ділянку площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради. Стягнуто з Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області на користь держави судовий збір в розмірі 2 133,33 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 133,33 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2 133,33 гривень (т. 2 а. с. 154-158).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення в частині визнання недійсним та скасування державного акту на право власності, виданого ОСОБА_2 та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 162-175).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2007 року у справі № 2-141/07 за позовом ОСОБА_2 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів при Державному агентстві земельних ресурсах України в місті Одеса та Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах» про неправомірні дії та бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії та бездіяльність Одеського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, у фактичній відмові ОСОБА_2 у виділенні вільної земельної ділянки під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у відповідності до розробленого ліцензованою підрядною організацією - технічного звіту по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки, в якому визначена ця земельна ділянка. Зобов'язано Управління земельних ресурсів при Державному агентстві земельних ресурсів України у м. Одеса та Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати ОСОБА_2 державний акт про право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у відповідності до розробленого ліцензованою підрядною організацією - технічного звіту по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки, в якому визначена ця земельна ділянка. Зобов'язано Одеську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та Управління земельних ресурсів при державному агентстві земельних ресурсах України у місті Одеса видати ОСОБА_2, належним чином оформлений, державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 5-8)

На підставі зазначеного рішення суду, управлінням земельних ресурсів у м. Одесі 12.12.2007 року видано ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, серії НОМЕР_1 який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 43 (т. 1 а. с. 4).

ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_2, продала, а ОСОБА_3, купив земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0690 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В та зареєстрованого в реєстрі за № 931 (т. 1 а. с. 10-11).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2008 року заяви прокуратури Приморського району м. Одеси та Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2007 року було задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2007 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2008 року справу за позовом ОСОБА_2 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеського Управління земельних ресурсів при Державному агентстві земельних ресурсах України, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті по земельних ресурсах» про визнання права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду, у зв'язку із повторною неявкою позивача до судового засідання (т. 1 а. с. 18).

Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі 14 липня 2008 року, на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року, видано ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13 (т. 1 а. с. 9).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2008 року про залишення його позову без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1 а. с. 80-81).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року справу за позовом ОСОБА_2 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеського Управління земельних ресурсів при Державному агентстві земельних ресурсах України, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті по земельних ресурсах» про визнання права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду, у зв'язку із повторною неявкою позивача до судового засідання (т. 1 а. с. 121-122).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2013 року про залишення його позову без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суд першої інстанції (т. 1 а. с. 161).

При новому розгляді позов ОСОБА_2 залишений без розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Статтею 116 Земельного Кодексу України визначено, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Статтею 81 Земельного Кодексу України встановлений вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, а саме громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийнятті спадщини; виділення в натурі належної їм земельної частки.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку, іншого способу набуття права власності на земельну ділянку закон не передбачає.

Таким чином, враховуючи те, що заочне рішення суду, яке стало підставою для отримання ОСОБА_6 державного акту на право власності на спірну земельну ділянку скасовано, та беручи до уваги той факт, що розпорядження землями територіальної громади м. Одеси є виключною компетенцією Одеської міської ради, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1, виданого 12.12.2007 року ОСОБА_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 43.

Ураховуючи відсутність рішення Одеської міської ради про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки, остання вибула з володіння територіальної громади поза її волею на підставі скасованого рішення.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України, право власності на майно, яке відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Отже, право дійсного власника не припиняється із втратою ним цього майна, в тому Одеська міська рада, як власника спірної земельної ділянки за законом підлягають захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

Вказаним обставинам та вимогам закону суд першої інстанції надав належну оцінку і дійшов правильного висновку про витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_3

Задовольняючи позов заступника прокурора м. Одеси, діючого в інтересах держави в особі Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.02.2008 року, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка на момент укладання договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно вибула із власності територіальної громади м. Одеси, тому, згідно до ст. 388 ЦК України, її необхідно витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та передати зазначену земельну ділянку територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Проте, з таким висновком суду у повній мірі колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 ЦК України.

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України такий правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.

Разом із тим згідно з частиною 3 статті 216 ЦК України загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

ЦК України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Аналогічну праву позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 11 грудня 2012 року у справі N 65гс12.

Враховуючи викладене, позивач неправильно обрав спосіб захисту свого порушеного права, зокрема позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки, площею 0,0690 га по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гашовою В.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 931, а також визнання недійсним та скасування, виданого на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1, виданого 14.07.2008 року ОСОБА_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13. Задовольняючи позов прокурора в цій частині, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання недійсним правочину щодо відчуження нерухомого майна на користь ОСОБА_3та виданого на його ім'я державного акту у порядку, передбаченому статтею 215 ЦК України.

Також, вказана позиція кореспондується з роз'ясненнями, викладеними в п. 10 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року, про те, що майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Неспроможним є доводи апеляційної скарги щодо пропуску строків позовної давності. Представник ОСОБА_3посилався на те, що позивач звернувся до суду з певними вимогами 14.09.2009 року, уточнював їх в процесі слухання і тільки в 10.12.2015 року уточнив свої вимоги і просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки площею 0,0690 га по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гашовою В.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 931 та визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1, виданого 14.07.2008 року ОСОБА_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак зазначена за своєю суттю направлена на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року у справі N 6-1852цс16.

Таким чином діє загальне правило, яке відображене у частині першій статті 261 ЦК України, про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Це правило пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

14.09.2009 року прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Управління Держкомзему у м. Одесі, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки площею 0,0690 га по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гашовою В.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 931, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташованого по АДРЕСА_1, виданого 14.07.2008 року ОСОБА_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13 та зобов'язання ОСОБА_3 звільнити зайняту земельну ділянку по зазначеній адресі.

Подача вказаного позову була обумовлена скасуванням 16.04.2008 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2007 року у справі 2-141/07 про визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку.

Отже, позов прокурором подано в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

В процесі слухання справи, 22.05.2015 року прокурором та позивачем уточнені позовні вимоги щодо цієї ж самої земельної ділянки.

За правилами ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Оскільки позовні вимоги прокурора в редакції від 14.09.2009 року та в редакції від 22.05.2015 року стосується земельної ділянки, площею 0,0690 га, розташованої по АДРЕСА_1 в м. Одесі, порушене право територіальної громади, яку просив захистити прокурор та позивач, а заява представника ОСОБА_3 про застосування позовної давності пов'язана з подачею уточнених позовних вимог, колегія суддів вважає строк позовної давності не можна вважати пропущеним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду в цій частині.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки, площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 в м. Одесі та визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 в м. Одесі, виданого 14.07.2008 року на ім'я ОСОБА_3, у зв'язку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року в частині задоволення позову заступника прокурора м. Одеси, діючого в інтересах держави в особі Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки, площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 в м. Одесі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гашовою В.Л., та зареєстрованого в реєстрі за № 931 та визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 в м. Одесі, виданого 14.07.2008 року на ім'я ОСОБА_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині по суті заявлених вимог. В решті рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2017 року - скасувати в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки, площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 в м. Одесі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гашовою В.Л., та зареєстрованого в реєстрі за № 931 та визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 в м. Одесі, виданого 14.07.2008 року на ім'я ОСОБА_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13.

В цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову заступника прокурора м. Одеси, діючого в інтересах держави в особі Одеської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.02.2008 року земельної ділянки, площею 0,0690 га по АДРЕСА_1 в м. Одесі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Гашовою В.Л., та зареєстрованого в реєстрі за № 931 та визнання недійсним та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, площею 0,0690 га, розташовану по АДРЕСА_1 в м. Одесі, виданого 14.07.2008 року на ім'я ОСОБА_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 13 - відмовити.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.