Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 319/656/17 Головуючий у 1-й інстанції Мальований В.О.
Пр. № 22-ц/778/3337/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

за участі секретаря Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:
У червні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби.
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у період з 02 листопада 1979 року по 02 січня 1982 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах СРСР на території Афганістану, де в зазначений період велись бойові дії. У травні 1980 року під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Афганістану ОСОБА_1 отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та кінцівок, що підтверджується висновком експерта у галузі судово-медичної експертизи, внаслідок чого він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
Згідно виписок з актів огляду МСЕК ОСОБА_1 з 2015 року було встановлена 3 група інвалідності, а за результатами повторного огляду МСЕК 25 квітня 2016 року встановлено безстроково 2 групу інвалідності, причиною якої є поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває глибокі моральні переживання та страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування.
Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень і захворювання та отриманням інвалідності, яка пов`язана з проходженням військової служби, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн.
Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року (а.с. 41- 42) в задоволені позовних вимог позивача у цій справі відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 44-49) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною скаргою відкрито (а.с. 54), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 56).

У судове засідання 16 листопада 2017 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.58-60) всі особи, які беруть участь у справі, не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, ст.10, 11, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України та виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі.
Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач проходив військову службу на території Афганістану в період з 02 листопада 1979 року по 02 січня 1982 року, в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою об`єднаного військового комісаріату Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області від 02 жовтня 2015 року № 61 (а.с.11).
Під час проходження служби в Афганістані у травні 1980 року отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та кінцівок (контузію головного мозку). Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_3 №8 від 18 лютого 2015 року при обстеженні ОСОБА_1 , 1691 року народження, виявлені у тім"яній області голови вправо від краю тім"яних областей, м"який, білуватий, втянутий, полосної форми рубець; на тильній поверхні правої кисті на рівні 2 пястної кістки такогож характеру рубець, паралельно пястній кістці; на нижній губі справа по краю з червоною каймою невизначеної форми, м"який, білуватий, втянутий рубець; між лопаточною та міжхребцевою лінією зліва на рівні 9 ребра, овальної форми, м"який, білуватий, втянутий рубець, поверхня рубців не рівна. Давність їх винекнення більше 15 років на момент освідування, рубці не виключають можливості спричинення поранення, які привели до появи рубців в той час, який вказує ОСОБА_1 , а саме в травні 1980 року під час участі його в бойових діях. (а.с.13).
З витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісіїхпо встановленню причинного зв"язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 660 від 26 лютого 2015 року слідує, що у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 виявлене множинне вогнепальне осколкове поранення голови, спини та кінцівок (конзія головного мозку), проявом якого стали шкіряні рубці в анатомічних ділянках, зазначених у висновку спеціаліста №8,що призвело до розвитку наслідків перенесеної контузії у вигляді захворювань: стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної, гіпертонічної ДЕП ІІ з вираженими цефалгічним, астено-невротичним, вестибулярним, лікворно-гіпертензійним синдромами; вегетосудинними пароксизмами, нейросенсорною туговухістю, ІХС, стабільна стенокардія ФК ІІ, атеросклеротичний кардіосклероз СН ПА, гіпертонічна хвороба ІІст., розповсюджений остеохондроз хребта. Поранення, контузія та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії ( а.с.14).
14 квітня 2015 року позивачу при первинному огляді була встановлена ІІІ група інвалідності, причиною якої є поранення, контузія та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0280846 (а.с.15).
01 жовтня 2015 року МСЕК було визначено ступінь втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 50%, що підтверджується довідкою МСЕК серії АГ № 0008650 від 01 жовтня 2015 року (а.с.16).
25 квітня 2016 року позивачу за результатами повторного огляду МСЕК була встановлена ІІ група інвалідності безстроково, причиною якої є поранення, контузія та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0674035 (а.с.17).
Позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ "Запорізька обласна клінічна лікарня" ЗОР, КУ"Куйбишевська центральна районна лікарня", що підтверджується виписками з історії хвороби.(а.с.18-20).
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.
Ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до положень ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом
У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні, наявність підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача за ч.2 ст. 1167 ЦК України. Сам факт отримання ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства оборони України та не є підставою для відповідальності за ч.2 ст. 1167 ЦК України.
Крім того, відповідно до положень Закону України"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у вйськово-медичних закладах охорони здоров"я. Військовослужбовці,звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження та лікування до військово-медичних закладів охорони здоров"я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України, військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Для учасників бойових дій, в тому числі, які брали участь у бойових діях на території інших держав, передбачено створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню у цій справі не підлягають.
Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права… фізичних осіб… у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Так, військова служба пов`язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, у тому числі компенсації за моральні страждання вже враховані чинним законодавством.
Згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.
Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.
Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.
В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивач в особі його представника, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України вирішено питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача Міністерства оборони України будь-яких понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що позивач є інвалідом 2 групи безтерміново (копія посвідчення а.с. 10), а тому останній був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду в силу вимог Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.