Справа № 539/2469/17
07 грудня 2017 року Лубенський міськрайонний суд
В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.
при секретарі Мирна Т.Ф.,
представника позивача ОСОБА_2,
третьої особи ОСОБА_3,
третьої особи ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на майно за набувальною давністю.
У позові вказав, що в АДРЕСА_2 розташований триквартирний будинок, котрий перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 (умовна квартира АДРЕСА_3) - 1/16 частина, право власності виникла на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.05.1977 року, виданого державним нотаріусом 1 Лубенської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 961; громадянки ОСОБА_7.(умовна квартира АДРЕСА_4) - ? частина; громадянки ОСОБА_3.( умовна квартира АДРЕСА_4) - ? частина; громадянки ОСОБА_4 (умовна квартира АДРЕСА_5) - 14/32 частини.
В 1979 році ОСОБА_8 придбала 1/16 частину будинку у ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Після укладення фактично договір був повністю виконаний. Покупець повністю сплатила обумовлені грошові кошти, а продавець в свою чергу передав правовстановлюючі документи, на основі яких покупець прописалася у придбаному будинку, вирішивши що з цього моменту відбувся перехід всіх прав власності.
В ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті ОСОБА_12 її син - ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги прийняв спадщину після своєї матері, оскільки був зареєстрований та фактично проживав з нею на момент смерті. В 2016 році він вирішив зареєструвати за собою право власності на частину будинку. Але при зборі документів виявив, що право власності на частину будинку зареєстровано за відповідачами, що стало перешкодою для вирішення даного питання в позасудовому порядку.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продавши спірну нерухомість в 1982 році виїхали в м. Лубни та більше ніколи не поверталися. Зв'язок з ними втрачено.
Всі ці роки він - позивач по справі ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_8 проживали в будинку безперервно, були прописані (зареєстровані) в ньому, користувалися ним, проводили реконструкцію, ремонтували, утримували та сплачували комунальні послуги, тобто добросовісно та відкрито володіли цим майном більше десяти років, ніхто із третіх осіб претензій не мав щодо частини вказаного будинку. Але на даний час він не може зареєструвати своє право власності на належну йому частину будинку.
Позивач прохав суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на 1/16 частину домоволодіння, що розташовано за адресою АДРЕСА_6, котра належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право на спадщину від 23.05.1977 року, виданого державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 961.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на задоволенні позову наполягали. Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Треті особи по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти задоволення позову не заперечували, пояснили суду, що позивач ОСОБА_1 разом з матір'ю проживають з 1980 року в квартирі АДРЕСА_1, при вирішення спору покладалися на розсуд суду.
Третя особа по справі ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила.
Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлена завчасно через засоби масової інформації, що підтверджується копією газети «Урадовий Кур'єр» №218(6087) від 18 листопада 2017 року. Про причини своєї неявки у судове засідання відповідачі не повідомили, клопотання від них про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.
На підставі статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів.
Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та думку третіх осіб по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно з ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що в АДРЕСА_2 розташований триквартирний будинок, котрий перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 (квартира АДРЕСА_3) - 1/16 частина, право власності виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.05.1977 року, виданого державним нотаріусом 1 Лубенської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 961 (а.с.7-10); громадянки ОСОБА_7.(квартира АДРЕСА_4) - ? частина; громадянки ОСОБА_3.(квартира АДРЕСА_4) - ? частина; громадянки ОСОБА_4 (умовна квартира АДРЕСА_5) - 14/32 частини.
У акті вуличного комітету від 02.05.2017 року зазначено, що в 1980 році громадянка ОСОБА_8 придбала 1/16 частину будинку по вул. АДРЕСА_7 у ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Судом встановлено, що договір купівлі-продажу між власниками квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 письмово укладено не було.
Разом із тим, із 1980 року ОСОБА_8 володіла даний нерухомим майном, зареєструвалася в житлі, отримала від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 правовстановлюючі документи на спірне майно.
Таким чином, і покупець і продавець помилились, що факт прописки (за аналогією з діючим на той час порядком надання житла з державного та громадського фонду) свідчить про набуття права на житло, та вирішили що з цього моменту відбувся перехід права власності.
В ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 Її син, позивач по справі - ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги прийняв спадщину після своєї матері, оскільки був зареєстрований та фактично проживав з нею на момент смерті, також володіючи даним нерухомим майном більще 10 років.
В 2016 році позивач ОСОБА_1, маючи намір зареєструвати за собою право власності на частину будинку, при зборі документів виявив, що право власності на частину будинку зареєстровано за відповідачами, що стало перешкодою для вирішення даного питання в позасудовому порядку.
Як стверджує позивач, про право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 1/16 частину домоволодіння позивачу ніколи не було відомо. Фактичний порядок користування був встановлений в 1982 році, коли спадкодавець сплатила кошти за будинок, вселилася в нього, прописалась там з сином. В 1994 році, після отримання паспорта він вже був прописаний в даному помешканні як повнолітній.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продавши спірну нерухомість в 1982 році виїхали в м. Лубни та більше ніколи не поверталися. Зв'язок з ними втрачено.
Всі ці роки він - позивач по справі ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_8 проживали в будинку безперервно, були прописані (зареєстровані) в ньому, користувалися ним, проводили реконструкцію, ремонтували, утримували та сплачували комунальні послуги, тобто добросовісно та відкрито володіли цим майном більше десяти років, ніхто із третіх осіб претензій не мав щодо частини вказаного будинку. Але на даний час він не може зареєструвати своє право власності на належну йому частину будинку.
Отже позивач весь цей час проживає та зареєстрований за вищевказаною адресою. При цьому добросовісно, безперервно та відкрито користується спірною частиною будинку, господарськими та підсобними приміщеннями, доглядає за ним, постійно робить капітальні та поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. Ніхто цих обставин не оспорював і не оспорює.
Частиною 1 ст. 344 ЦК України, передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно(набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно ч.4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Факт відкритого та безперервного володіння позивачем частиною домоволодіння більше 10 років підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та ніким не оспорюється.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за необхідне визнати за ним право власності на 1/16 частину спірного домоволодіння за набувальною давністю.
Керуючись ст.10, 60, 61, 88, 212-215, 218, 225-226 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/16 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою м. Лубни АДРЕСА_8, яке належало ОСОБА_5, ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право на спадщину від 23.05.1977 року, виданого державним нотаріусом 1 Лубенської державної нотаріальної контори за реєстровим № 961.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Роз'яснити відповідачам, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.