АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1258/17 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

та сторін ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою №193 по вул.Симоненка, 6 в м.Тернополі шляхом вселення ОСОБА_3 у спірну квартиру та зобов'язання передати ОСОБА_3 ключі від спірної квартири, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою №193 по вул.Симоненка, 6 в м.Тернополі шляхом його вселення та зобов'язання передати ключі від спірної квартири.

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що в 1992 році він, як військовий службовець, отримав службову квартиру, яка в подальшому 16.09.1994 року була приватизована на членів його сім'ї, а саме: на нього, його дружину ОСОБА_8, доньку ОСОБА_9, та внучку ОСОБА_10 В результаті приватизації вони отримали по 1/4 частки. У той час коли вони проживали разом, відповідачі всіляко створювали нестерпні умови в квартирі, а саме псували йому їжу, ліки та одяг, били його та принижували, робили все, щоб він залишив квартиру. Через нестерпні умови в 2014 році він вимушений був залишити своє житло. Після того він неодноразово намагався потрапити до квартири, але відповідачі підпирали двері зсередини та замикали її на внутрішні засови. Звернення до дільничного виявилися марними, так як відповідачі до квартири його не впускали та двері йому не відчиняли, не бажаючи давати будь-яких пояснень. Таким чином позивач просить суд зобов'язати відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 даною квартирою, шляхом вселення та передачі ключів від неї.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 надати ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1 для виготовлення їх дублікатів за рахунок позивача ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судові витрати у справі покладено на сторони у сумах, які ними понесені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на те, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права: вийшов за межі позовних вимог, рішення суду є неналежно мотивованим.

У судове засідання ОСОБА_6, ОСОБА_7С не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, а тому у відповідності до вимог ст.305 ч.2 ЦПКУ неявка сторін, належним чином повідомлених не перешкоджає розглядові справи.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній підстав.

Представники ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.09.1994 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира, яка знаходиться за адресою: м.Тернопіль, вул.Симоненка, 6/193, належить за правом спільної власності ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10В.(а.с.4).

17.10.2014 року укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_11, згідно якого ОСОБА_9, ОСОБА_10 подарували ОСОБА_6 1/2 частину спірної квартири.(а.с.31).

Із довідки № 490 від 06.05.2014 року, виданої Тернопільською міськрадою, сім'я ОСОБА_6 (дружина-ОСОБА_1, діти- Білецька Ю.С., ОСОБА_12Ю.) перебувають на обліку у Тернопільському міському центрі соціальних служб, дітей та молоді як вимушені переселенці з АР Крим та проживають у спірній квартирі. В даній квартирі прописаний і позивач.(а.с.3, 29). Між сторонами склались неприязні відносини, що ними не заперечується.

Згідно акту, складеного 10.11.2015 року представниками ПП Люкс, ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 не проживає зі слів сусідів. (а.с.46).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звертався в комунальні служби із заявами, в яких просив припинити надання йому пільг як учаснику воєнних дій, оскільки він не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.48,49).

Як вбачається із листа Тернопільського відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області №1812 від 13.02.2017 року, повідомлення ОСОБА_6 про те, що по місцю його проживання батько гр.ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 погрожував йому фізичною розправою, здійснене 01.02.2017 року в Тернопільський відділ поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області, прийнято і зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (ЖЄО) Тернопільського відділу поліції Головного управлінні Національної поліції в Тернопільській області за №3354 від 01.02.2017 року. Проведення перевірки за вказаним зверненням доручено старшому дільничному офіцеру поліції відділу превенції 1111 Тернопільського ВП Г Національної поліції в Тернопільській області ст. л-нт поліції ОСОБА_13 Під час ознайомлення із змістом зібраних матеріалів стало відомо, що на місце події прибули працівники патрульної поліції, які опитали ОСОБА_6 по факту даного повідомлення. В подальшому під час проведення перевірки із змісту розмови з ОСОБА_6 довелося з'ясувати той факт, що причиною конфліктів стає спірне квартирне питання яке на даний час вирішується в судовому порядку. Окрім цього опитати гр.ОСОБА_3 не представилось можливим, оскільки із отриманої інформації стало відомо про те, що даний громадянин проживає за межами м.Тернополя.(а.с.63).

Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном, в тому числі і часткою квартири, на власний розсуд.

Стаття 41 Конституції України вказує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, передбачає захист права власності.

Враховуючи ту обставину, яка склалась між сторонами, а саме неприязні відносини між батьком (який є людиною старшого віку, хворіє онкозахворюванням, співвласником квартири) та сином з сім'єю із-за спірної квартири, тому суд першої інстанції підставно зобов'язав відповідачів надати позивачу ключі від квартири для виготовлення дублікату за його ж рахунок, так як під час сварок замки від вхідних дверей підлягали заміні.

Посилання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_14 на те, що позивач має ключі від квартири і добровільно залишив її, спростовуються поясненнями його представників, які підтвердили наявність ключа від нижнього замка, але відсутність від верхнього. Крім того, ОСОБА_3 є співвласником квартири і він має повноправне право користуватись нею, як і відповідачі. Що ж стосується доводів заявників про відсутність доказів позивача на заміну замків на вхідних дверях, то колегія суддів до уваги не приймає, оскільки спростовуються доводами матеріалів справи, пояснень представників позивача, які неодноразово стверджували, що із-за відсутності ключа від верхнього замка вхідних дверей він не може зайти в квартиру, чим порушується його, як співвласника, право користуватись нею.

Не заслуговують на увагу доводи заявників на те, що суд вийшов за межі заявлених вимог в частині виготовлення дублікатів за рахунок позивача, оскільки цим права відповідачів не порушуються і спір розглянуто в межах заявлених вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 серпня 2017 року .- залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_15