Справа № 130/509/17
РІШЕННЯ

Іменем України

09.11.2017 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Саєнко О.Б., при секретарі- Кузьменко А.О.,

за участю- позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації "про оскарження висновку органу опіки та піклування", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2017 року до Вінницького районного суду з Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області надійшла дана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка позивачем мотивована тим, що Служба у справах дітей Солом*янської районної в м. Києві державної адміністрації, як Органа опіки і піклування, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки- ОСОБА_2

Позивач вважає , що даний висновок винесений з порушенням положень ч.5 ст. 19 СК України, оскільки не було обстежено умови його проживання як одного з батьків дитини та не було витребувано з відповідних органів документів та довідок, які стосуються справи.

Просить суд визнати незаконним висновок Органу опіки і піклування Солом*янської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.12.2016 року.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.03.2017 року роз'єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до Солом'янської районної в містіКиєві державної адміністрації та Служби у справах дітей Жмеринської районної державноїадміністрації Вінницької області, за участю третьої особи - Державної казначейської служби України , про оскарження висновку органу опіки та піклування, та позовні вимоги ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, із участю третьої особи - Державної казначейської служби України, про оскарження висновку органу опіки та піклування відділені в окреме провадження. (а.с.61)

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.05.2017 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, за участю третьої особи - Державної казначейської служби України, про оскарження висновку органу опіки та піклування передано на розгляд Вінницького районного суду Вінницької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, з підстав викладених у ньому , суду пояснив, що вважає висновок органу опіки та піклування від 09.12.2016 року незаконним , оскільки він не ухилявся та ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню доньки , але його колишня дружина разом із донькою без його відома змінили місце проживання; адресу він дізнався лише коли розглядалася справа по позбавлення його батьківських прав. Заборгованості по аліментах він не має, справна щомісячно сплачує такі платежі. Вважає , що перед винесенням спірного висновку, посадова особа органу опіки повинна була обстежити місце його проживання , зібрати документи , що характеризують його особистість та матеріальний стан. Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у цивільній справі № 130/16786/16-ц від 14.12.2016 року про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, він в апеляційному порядку не оскаржив, оскільки має скрутне матеріальне становище. У зв*язку з важким матеріальним становищем також просить суд звільнити його від сплати судового збору по даній справі.

Представник відповідача - Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що висновок органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5» від 09.12.2016 р. був врахований Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області під час прийняття рішення 14.12.2016 р. Дане рішення набуло законної сили 10.01.2017 р., яке ОСОБА_1 в апеляційній інстанції не оскаржувалось. А тому оскарження даного висновку є порушенням норм процесуального права, так як оскарження висновку жодним чином не впливає на прийняте судом рішення.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, позов безпідставним та таким, що підлягає відмові у задоволені виходячи з такого.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.34).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2013 року Шлюбм між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - розірвано. (а.с.51,52)

Відповідно до довідки-характеристики від 01.03.2013 року виданої виконкомом Сербинівської сільської радина жителів села Сербинівці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_15, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_16 сім'я ОСОБА_2 зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2 За час проживання на території сільської ради зарекомендували себе з позитивної сторони. В громадських місцях ведуть себе добре. Дружні у відносинах з жителями села. З повагою відносяться* до старших за віком громадян. Скарги на сімейні непорозуміння у виконком сільської ради не надходили (а.с.53).

Згідно довідки від 29.08.2016 року КЗ «Серебринівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІ-ІІІ ст. - дошкільний навчальний заклад» виданої ОСОБА_6, про те, що за час навчання у школі його дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (в період з 2003 по 2012 рр.) та доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (в період з 2006 по 2012 рр.) брав активну участь у вихованні дітей. Систематично відвідував батьківські збори, цікавився навчанням дітей (а.с.55).

Відповідно до довідки від 07.11.2016 року виданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. №6 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 прибула до 7 класу загальноосвітньої школи І-Ш ст. № 6 м. Жмеринки у 2011-2012 навчальному році з ЗОШ І-ІІІ ст. с. Сербинівці, Жмеринського району. По закінченні дев'яти класів у. 2014 році вступила до коледжу інформаційних технологій та землеупорядкування Київського національного авіаційного університету. Перебуваючи в школі дитина була охайна, доглянута, мала гарні, позитивні стосунки з однокласниками, неконфліктна. Проживала разом з матір'ю -ОСОБА_4, яка і займалася вихованням та навчанням дитини, відвідувала батьківські збори, брала активну участь у житті класу. Батько дитини неодноразово приходив у школу, щоб поспілкуватися з донькою, але дівчинка відмовлялася від зустрічі із ним (а.с.59).

З довідки від 29.09.2016 року №445, виданої коледжем інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету ОСОБА_2 навчається на 2 курсі денного відділення за бюджетною формою навчання (а.с.35).

Відповідно до довідки №110 від 26.09.2016 року , наданої загальноосвітньою школою І-III ступенів №6, за період навчання ОСОБА_2 з вересня 2012 по травень 2014 їїбатько ОСОБА_1 не брав участі у вихованні доньки (а.с.37).

Згідно акту обстеження умов проживання від 29.01.2016 року вбачається, що під час обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1, встановлено, що ОСОБА_2 проживає разом з матір'ю та вітчимом (а.с.38).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 26.09.216 року №500, ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає АДРЕСА_3 (а.с.41).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 04.05.2016 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8 та дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9, згідно з виконавчим листом № 130/2506/13-ц, виданим Жмеринським міськрайонним судом 29 січня 2014 року, з 1/3 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою ОСОБА_10 повноліття (а.с.43-44).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від справи аліментів відмовлено (а.с.45,46), ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09.08.2016 року дане рішення залишено без змін (а.с.47,48).

09.12.2016 року Органом опіки і піклування Солом*янської районної в м. Києві державної адміністрації винесений висновок, відповідно до якого Органом опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації розглянуто заяву ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, (фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1) та матеріали справи щодо надання висновку до суду по справі про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_5., стосовно неї. Та виходячи, з наявних матеріалів справи та інтересів дитини, враховавши думку неповнолітньої та рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації, орган опіки піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації заважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у цивільній справі № 130/16786/16-ц від 14.12.2016 року позивача по даній справі ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_2 Дане рішення суду набуло законної сили 10.01.2017 р. та ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень , викладених в ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі;6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином , конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи ч.1 ст. 15, ст.16 ЦК України, якою визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, до суду в порядку цивільного судочинства вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, не визнано чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка має право вимоги, а відповідачем -особа, яка повинна виконати зобов'язання, тобто відповідач має бути такою особою, за рахунок якої можливо було б задовольнити позовні вимоги.

Як зазначалося вище, способи захисту прав цивільних прав визначені статтею 16 Цивільного Кодексу України.

Підставою для звернення з даним позовом позивача стало рішення суду про позбавлення його батьківських прав , яке винесене , на думку позивача, на підставі незаконного висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки від 09.12.2016 року.

Відповідно до приписів статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Статтею 12 ЦК України унормовано, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Загальні правила про виконання цивільних обов'язків, в якій містяться положення про межі виконання та підстави звільнення від таких обов'язків, унормовані статтею 14 ЦК України. Під цивільним обов'язком розуміється вимога від суб'єкта цивільного права виконання певних дій (або невиконання дій), забезпечена можливістю правового спонукання до належної поведінки. Зміст цивільного обов'язку становлять три вимоги: а) поведінка зобов'язаної особи визначена вимогами норми права; б) поведінка зобов'язаної особи визначена вимогами уповноважених осіб; в) поведінка зобов'язаної особи у випадку невиконання цивільного обов'язку забезпечується вимогою (рішенням) суду виконати цей обов'язок. За приписами частини 2 статті 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно до положень, викладених в ч.ч.4-6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до положень, викладених в ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи з вищевикладеного , суд вважає , що такого способу захисту права фізичної особи як оскарження висновку органу опіки та піклування ЦК України не передбачає.

Тобто, письмовий висновок щодо розв'язання спору наданий органом опіки та піклування у цивільній справі про позбавлення батьківських прав, є одним із письмових доказів , який судом оцінюється в сукупності з іншими наявними доказами у справі в порядку ст.212 ЦПК України , результати оцінки яких суд відображає в рішенні.

Не погодження з даним висновком є формою реалізації прав відповідача. Тобто, у разі незгоди відповідача з таким висновком , який за свою суттю самостійного значення не має , оскільки як вище суд зазначав, оцінюється судом в сукупності з іншими наявними доказами у справі при винесені кінцевого процесуального рішення у справі, мав можливість оскаржити само рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у цивільній справі № 130/16786/16-ц від 14.12.2016 року про позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_2

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що не оскаржив цього рішення від 14.12.2016 року оскільки не мав матеріальної можливості, суд вважає хибним , оскільки ці доводи не мають правового значення і не вливають на прийняте судом рішення у даній справі.

Тому суд вважає , що позов позивача є безпідставним.

При вирішенні клопотання позивача про звільненні його від сплати судового збору у даній справі , суд виходить з такого.

Судом встановлено, що за даною позовною заявою позивачем ОСОБА_1 заявлено одну вимогу немайнового характеру.

Згідно до положень, викладених в ч.5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно до положень ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 7Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 600 гривень.

Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 гривень.

Таким чином за заявлену одну вимогу немайнового характеру позивачу по даній цивільній справі , слід було сплати судовий збір в сумі 640 гривень. та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Аналогійна норма права закріплена і в ч.3 ст.82 ЦПК України.

Як вбачається з наведених норм права , єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони. Саме з цих підстав підлягає встановленню термін "майновий стан".

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

З зазначених норм можна зробити висновок, що під поняттям "майновий стан" розуміється сукупність належних особі майнових прав та обов'язків.

В контексті відстрочення, розстрочення або звільнення сплати судового збору слід зазначити, що майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов'язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Аналіз такого врегулювання та судової практики дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Вказані обставини є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала "розгляд судом".

Європейський суд з прав людини у рішенні по "Справа "Креуз проти Польщі" (Case of Kreuz v. Poland)" від 19.06.2001 року окремо наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, це положення, яке містить у собі "право на суд", з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у пункті 1 статті 6. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду (рішення Суду "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 січня 1975 року . "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду а самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 ( 995_004 ) залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом. ( Рішення Суду "Голдер проти Сполученого Королівства" і "Z та інші проти Сполученого Королівства", рішення суду "Ейрі проти Ірландії" рішення від 9 жовтня 1979 року ).

Проте Європейський суд з прав людини вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення Європейського суду з прав людини "Справа Ейрі" від 09.10.1979 року).

Конституційний Суд України у рішенні "У справі за конституційним зверненням асоціації "Дім авторів музики в Україні" щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у взаємозв'язку з положеннями пункту "г" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права"" № 12-рп/2013 від 28.11.2013 року, вказав - гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року N R (81) 7: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Враховуючи, що відстрочення, розстрочення або звільнення сплати судового збору допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу. Доказами рівня майнового стану фізичної або юридичної особи можуть бути наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

З копії довідки Управління Пенсійного фонду України у Жмеринському районі Вінницької області від 16.12.2016 року , вбачається, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11, перебуває на обліку у вказаному УПФ з 14.08.2008 року та одержує пенсію за віком, розмір якої з грудня 2016 року становить 1 247 гривень. ( а.с.12).

З копії довідки Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 16.12.2016 року , вбачається, що ОСОБА_1 за період з липня 2016 року по грудень 2016 року сплатив аліменти на користь ОСОБА_8 у розмірі 692, 57 грн. щомісячно, згідно з виконавчим листом № 130 /3315/15-ц , який видано Жмеринським Міськрайонним судом Вінницької області 13.05.2016 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_12, та доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_13 в розмірі 1/6 частки доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно , починаючи з 04.05.2016р. ( а.с.14).

З копії акту обстеження матеріально- побутових умов проживання ОСОБА_1 від 27.12.206 року, вбачається, що останній проживає один та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6, вказаний житловий будинок знаходиться в задовільному стані, в господарстві худоба та птиці відсутні; єдиним джерелом існування позивача є пенсія. ( а.с.12).

Суд вважає, що позивач довів перед судом , що його скрутний майновий стан не дає можливості сплатити судовій збір по даній справі в розмірі - 640 гривень , тому він підлягає звільненню від його сплати, оскільки щомісячний розмір його доходу складає: 1247 гривень - 692,57 гривень = 555 гривень , який, суд вважає, доводить скрутний його матеріальний стан.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації "про оскарження висновку органу опіки та піклування", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, - відмовити.

Звільнити від сплати судового збору ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації "про оскарження висновку органу опіки та піклування", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання його копії, шляхом подання апеляційної скарги.

Повне рішення суду виготовлено 13 листопада 2017 року .

Суддя: