Провадження №2-з/201/336/2017
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ У ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

03 листопада 2017р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

03.10.2017р. в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.10.2017р. було відкрито провадження по справі.

01.11.2017р. до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 15.09.2017р.) про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої представник позивача посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Просив накласти арешт на ? частину квартири №13, яка знаходиться в будинку №137 по вулиці Мандриківській в м.Дніпрі, яка належить ОСОБА_3

Ознайомившись із заявою представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, вважаю за можливе в її задоволені відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 2 ст. 151ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 317ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Арешт майна передбачає фактичну заборону власникові володіти, користуватися або розпоряджатися належним на праві власності майном, що по суті є порушенням права власності відповідача.

Зі змісту позову вбачається, що предметом спору є правовідносини з повернення суми боргу за договором позики в розмірі 299 098грн. 49коп.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належну відповідачу частину квартири, представник позивача посилається на те, що існує ймовірність невиконання судового рішення з боку відповідача, через те, що він має намір виїхати до КНДР, оскільки отримав робочу візу та може безперешкод продати належне йому майно.

Разом з тим, представник позивача зазначає, що правовстановлюючі документи на квартиру, частка в якій належить відповідачу, останній передав саме позивачу до моменту виконання своїх зобовязань за договором позики. А тому, відчуження відповідачем своєї частки нерухомого майна без наявності оригіналів правовстановлюючих документів не можливе.

Доказів відкритої у позивача візи для виїзду закордон представником позивача також суду не надано.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що представником позивача не наведено в заяві про забезпечення позову обґрунтування того, чому саме він обрав в якості заходу забезпечення позову такий вид як арешт майна, то в задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, відмовляючи в задоволені даної заяви, мною враховане й те, що предметом спору є грошові кошти, а не майно, на яке представник позивача просить накласти арешт.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 210, 293 ЦПК України, суд,

УХВАЛИЛА :

В задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В.Ткаченко