Дата документу 08.12.2017
ЄУ № 420/1861/17
Провадження №2-о/420/263/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Проньки В.В.,

за участю секретаря Сіренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою, у якій просить встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 07 червня 2017 року, є рідною тіткою по лінії батька (ОСОБА_3).

В обґрунтування заяви заявник зазначила, що вона є рідною племінницею по лінії її батька (ОСОБА_3) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 07 червня 2017 року в м. Хрустальний (Красний Луч) Луганська область. Заявник звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті, проте їй було відмовлено у зв'язку з тим, що не має документів, які належним чином підтверджують факт спорідненості між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме те, що вони мають спільних батьків, тобто є рідним братом та сестрою, а вона як наслідок, є племінницею ОСОБА_2. У зв'язку з вищевикладеним вона звертається до суду з даною заявою.

В судовому засідання заявник ОСОБА_1 свою заяву підтримала, просила її задовольнити, з підстав викладених у заяві.

Представник заінтересованої особи, Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, свідків, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник згідно паспорту громадянина України серії ЕК №274892, виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 20.11.1996 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про народження заявника серії ЯЖ № 702700, виданого 28 серпня 1954 року Щастинською сільською радою В. Тепловського району Ворошиловградської області, заявник ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в графі «батько» зазначений ОСОБА_3.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_5 06 листопада 1974 року уклав шлюб з ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище «Гончаренко», актовий запис №112, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД №315496, виданого 06.11.1974 Щастинським міським ЗАГС Жовтневого району м. Ворошиловград.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії VII-УР №796990, виданого повторно 21 червня 1966 року Велико-Чернігівською сільською радою Станично-Луганського району, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 20 листопада 1926 року уклали шлюб, чоловіку та дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_7, ОСОБА_7».

Відповідно до посвідки про народження № 52, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в графі «батько»: ОСОБА_6, в графі мати: ОСОБА_8.

Заявник ОСОБА_1, на підтвердження факту народження свого батька надала до матеріалів справи архівну довідку, видану 05.10.2017 «Государственной архивной службой» (російською мовою), що розташована на тимчасово неконтрольованій українською владою території. Згідно вказаної архівної довідки, громадянин «ОСОБА_9 (так в документе)» (російською мовою), народився 18 жовтня 1927 року, відомості про батьків: «ОСОБА_10 Иван., 1907 г., ОСОБА_11., 1906 г.» (російською мовою).

Оцінюючи архівну довідку, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були рідними братом та сестрою.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, які пояснили, що протягом 30 років проживали по сусідству з ОСОБА_2, яка померла 07 червня 2017 року. Їм добре був знайомий батько заявника, ОСОБА_3, який неодноразово, разом зі своєю сімєю, приходив в гості до ОСОБА_2, вони знали їх як брата та сестру.

Встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику ОСОБА_1, для подальшої реєстрації факту смерті та оформлення спадкових прав після ОСОБА_2, яка померла 07 червня 2017 року.

Заявник є спадкоємцем пятої черги за законом після смерті рідної тітки, але підтвердити кровну спорідненість між нею та рідною тіткою ОСОБА_2, вона не має можливість, оскільки не зберіглось свідоцтво про народження батька заявника ОСОБА_3

На даний час заявник бажає отримати свідоцтво про смерть померлої тітки ОСОБА_2, але не має можливості це зробити, оскільки не може документально підтвердити кровну спорідненість між нею та рідною тіткою.

Вивчивши матеріали справи, відповідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд вважає заяву ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона законна, обґрунтована, підтверджена наявними в справі письмовими доказами та поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 234, 256-259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 07 червня 2017 року, є рідною тіткою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Пронька