Справа №468/716/16-ц 05.12.2017 051217 05.12.2017
Провадження №22-ц/784/2511/17 Головуючий у 1-й інстанції Янчук С.В. Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

05 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю представника заявника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

Баштанського міжрайонного управління водного господарства

на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року про виправлення описки в ухвалі про забезпечення позову

у справі за позовом

Баштанського міжрайонного управління водного господарства ( далі - Баштанське МУВГ) до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Південно - Бузьке басейнове управління водних ресурсів, товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Мет-Торг» ( далі - ТОВ «Компанія Мет -Торг»), про витребування майна та повернення його власнику,

в с т а н о в и л а :

12 вересня 2017 року Баштанське МУВГ звернулося до суду з заявою про виправлення описки, допущеної в ухвалі Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року про забезпечення позову.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Баштанське МУВГ оскаржило її в апеляційному порядку, та посилаючись на не врахуванням судом вимог цивільного процесуального Кодексу України, просило про скасування даної ухвали та постановлення нової, якою виправити допущену помилку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, у 2016 році Баштанське МУВГ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Південно - Бузьке басейнове управління водних ресурсів, ТОВ«Компанія Мет-Торг», про витребування майна та повернення його власнику.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін, позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_3 комбайн зернозбиральний Дон 1500, 1991 року випуску, інвентарний № 10510120, реєстраційний № НОМЕР_1 та обладнання для збирання соняшника ПС-6, 2003 року випуску, інвентарний номер № 10410199, з зобов'язанням останнього передати це майно Баштанському МУВГ.

Під час розгляду справи ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на комбайн зернозбиральний Дон 1500, 1991 року випуску, інвентарний № 10510120, реєстраційний № НОМЕР_1 та обладнання для збирання соняшника ПС-6, 2003 року випуску, інвентарний номер № 10410199.

04 вересня 2017 року заступник начальника відділу Баштанського РВ ДВС Головного ТУЮ у Миколаївській області керуючись п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» повернув стягувачеві виконавчий документ - ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року без прийняття до виконання, так як вказаний документ не відповідає вимогам ст.4 цього Закону ( а.с.4).

Заявник, звертаючись до суду з даною заявою, обґрунтовував свої вимоги тим, що ухвала Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року є виконавчим документом, а відтак її резолютивна частини повинна відповідати вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки резолютивна частина цієї ухвали не відповідає вимогам ст.4 цього Закону України, то таке є перешкодою щодо її виконання, а тому в силу ст.369 ЦПК України, допущені судом першої інстанції неточності та відсутність відомостей щодо повного найменування стягувача та фізичної особи боржника у відповідності до ст.4 даного Закону повинні бути виправлені судом, який видав цей виконавчий документ.

Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2016 року про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час постановлення ухвали про забезпечення позову діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року, якою ст.4 не передбачала вимоги до виконавчого документу. Крім того, в силу ст.219 ЦПК України, вимоги про виправлення описки обумовлюються необхідністю внесення в рішення відомостей, які фактично передбачають зміну змісту судового рішення, що є неприпустимим під час вирішення витання про виправлення описок.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з такого.

Порядок примусового виконання рішень визначається Законом України «Про виконавче провадження».

02 червня 2016 року було прийнято Закон України «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч.ч.5-7 прикінцевих та перехідних положень цього Закону зазначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органом державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

В матеріалах справи відсутні докази того, що Баштанське МУВГ звернулося до відділу ДВС з заявою про виконання ухвали суду про забезпечення позову від 28 липня 2016 року до 05 жовтня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач звернувся до відділу ДВС із заявою про примусове виконання ухвали суду про забезпечення позову у вересні 2017 року, а відтак застосуванню підлягають норми ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року. А тому висновок суду першої інстанції в цій частині є невірним.

Згідно вимог ч.9 ст.153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ч.3 ст.210 ЦПК України, якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформляється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Отже, до ухвал, визначених у вищевказаному пункті, належать, зокрема, ухвали про забезпечення позову у цивільних справах (ст.153 ЦПК України), яка виконується органами державної виконавчої служби або іншими органами виконання судових рішень згідно з вимогами статей 2, 3, 5, 17 Закону без видачі виконавчого листа судом, оскільки мають самостійний процесуальний характер і не є актами вирішення спору по суті. Такі ухвали приймаються судом у зв'язку з необхідністю забезпечення розгляду судових справ та виконання рішення суду в майбутньому. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє їх виконання (ч.10 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я та по-батькові посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стячувача та боржника ( для юридичних осіб - за наявності);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили, крім рішення, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий лист, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), місце роботи боржника-фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Законом України "Про виконавче провадження" також передбачено, що, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону, стягувач має право звернутися до суду, щодо приведення виконавчого документа у відповідність із зазначеними вимогами та пред'явити до виконання ( абз.2 ч.4 ст.4 цього Закону).

Проте, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та розглянув заяву щодо виправлення помилки у виконавчому документі в порядку ст.219 ЦПК України, яка не підлягає застосуванню при вирішенні цього питання.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції не перевірив належним чином доводів заявника щодо допущених при оформленні виконавчого документу помилок; не з'ясував у повному обсязі, які конкретно виправлення слід внести до виконавчого документу і чи вплинуть такі виправлення на зміст ухвали суду про забезпечення позову та її виконання державним виконавцем, необхідність внесення таких виправлень лише з підстав повернення даного виконавчого документу стягувачеві; чи є необхідність виправлення помилок в ухвалі суду про забезпечення позову від 28 липня 2016 року з врахуванням того, що по справі ухвалено рішення по суті, яке набрало чинності і підлягає виконанню.

Вказане має суттєве значення для вирішення питання щодо наявності підстав для виправлення помилки у виконавчому документі.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що вищезгадана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню, а питання необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду необхідно повного з'ясування обставин справи, які мають значення при вирішенні даної заяви.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Баштанського міжрайонного управління водного господарства задовольнити частково.

Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року скасувати, а питання щодо виправлення помилки у виконавчому документі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М.Прокопчук