УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що з 27 квітня 1991 року по 13 березня

2013 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За час шлюбу та за спільні кошти подружжя було придбало квартиру АДРЕСА_1, вартість якої становила

289 000 грн.

Враховуючи, що вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив виділити йому у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 192 250 грн, виділити ОСОБА_4 у власність 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 в

м. Черкаси, вартістю 192 250 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини квартири

№ АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/2 частини квартири

№ АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 жовтня

2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від

17 серпня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя та є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірна квартира була придбана за кошти, отримані

ОСОБА_4 від продажу отриманого у спадщину будинку.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1991 року по 13 березня 2013 року.

Під час шлюбу, ОСОБА_4, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01 жовтня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 3299, придбала квартиру АДРЕСА_3 в

м. Черкаси.

Згідно зі ст. 22 КпШС України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Частиною 1 ст. 24 КпШС передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Статтею 29 КпШС встановлено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції правильно виходив із презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя, а тому враховуючи купівлю спірної квартири в період шлюбу та відсутності доказів придбання її за особисті кошти одного із подружжя, законно та обґрунтовано вважав, що вимоги про поділ спільного майна подружжя в рівних ідеальних частках підлягають задоволенню. При цьому відсутні підстави для застосування строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем в суді першої інстанції, враховуючи, що перебіг вказаного процесуального строку починається не з моменту розірвання шлюбу, як зазначала відповідач, а з моменту коли позивач дізнався про порушення свого права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилково вважав, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_4, отримані нею від продажу успадкованого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_4.

З матеріалів справи вбачається, що будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_4 ОСОБА_4 успадкувала в 1994 році, після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з договором купівлі-продажу від 15 жовтня 1997 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, ОСОБА_4 продала ОСОБА_7 належний їй будинок та надвірні споруди, що знаходяться по АДРЕСА_4 за 9 500 грн, які були отримані нею від покупця до підписання договору.

Відповідно до наявних в матеріалах справи розписок від 30 серпня 1997 року ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_4 отримала 4 500 дол. США у зв'язку з купівлею будинку, що знаходяться по АДРЕСА_4

Судом апеляційної інстанції не було враховано, що спірна квартира була придбана 01 жовтня 1997 року, при цьому договір купівлі продажу успадкованого будинку відповідачем укладено лише 15 жовтня 1997 року та вартість будинку, зазначена у ньому, є відмінною від вартості, вказаної у розписках від 30 серпня 1997 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при цьому не зазначення про розгляд заяви про застосування строків позовної давності не вплинуло на результат розгляду справи, а тому відповідно до положення ч. 2 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 жовтня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 17 серпня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О.Писана

О.В. Попович