Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Надра", третя особа: Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, районний відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання договору поруки таким, що втратив чинність,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом, посилаючись на те, що 14 липня 2004 р. між ним та ВАТ КБ "НАДРА" було укладено договір поруки по забезпеченню виконання ОСОБА_2 кредитного договору №505/07/2004 від 13.07.2004р., згідно якого останній отримав кредит на придбання автомобіля марки BMW 7351. У зв'язку з порушенням ОСОБА_2 умов Кредитного договору № 505/07/2004 від 13.07.2004 р., за вимогою Банку, 23.12.2004 р. приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4718 по договору поруки від 14.07.2004 року про стягнення з нього (ОСОБА_1Г.) на користь Банку заборгованості в сумі 110 361,15 грн. 12 листопада 2007 року ОСОБА_2- помер. Листом №355/01-16 завідуючої Першої Ужгородської нотаріальної контори ОСОБА_4 повідомлено Ужгородський міськрайонний суд у справі №712/12041/12, що спадкова справа №279/2008 на майно померлого 12 листопада 2007 р. гр.ОСОБА_2 заведена на підставі заяви кредитора ПАТ КБ "НАДРА" від 08.05.2008 р. Позивач вказує на те, що на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване у договорі поруки. Крім того, позивач зазначає , що договором поруки від 14 липня 2004 року між ним та ВАТ КБ'"НАДРА" не передбачені додаткові умови зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті позичальника, а відтак, на думку позивача договір поруки від 14 липня 2004 р. між ним та ВАТ КБ „НАДРА" по забезпеченню виконання ОСОБА_2 кредитного договору №505/07/2004 від 13.07.2004р. втратив свою чинність на підставі ч.3 ст.559 ЦК України. На підставі зазначеного позивач просив суд визнати вказаний договір поруки таким, що втратив чинність.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2017 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 14 липня 2004 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ "НАДРА" укладено договір поруки, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання перед Кредитором відповідати по зобовязанням ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 505/07/2004 від 13.07.2004 р., в повному обсязі цих зобовязань.

Згідно п.2.1 Зазначеного договору сторони погодили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Божник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за кредитом та неустойки.

Пунктом 2.3. вказаного договору сторони договору встановили, що Поручитель після виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору у відповідності до ст. 556 ЦК України набуває всіх прав Кредитора по виконаному ним зобовязанню кредитному договору № 505/07/2004 від 13.07.2004 р

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з порушенням Позичальником ОСОБА_2 умов Кредитного договору № 505/07/2004 від 13.07.2004 р., за вимогою ВАТ КБ „НАДРА" в м.Ужгороді, 23.12.2004 року приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4718 по договору поруки від 14.07.2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ „НАДРА" заборгованості в сумі 110 361,15 грн.

26.02.2010 року постановою головного державного виконавця районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції за даним виконавчим написом відкрито виконавче провадження № 17704248.

З матеріалів справи вбачається, що 12.11.2007 року позичальник за кредитним договором № 505/07/2004 від 13.07.2004 р., ОСОБА_2 помер.

Листом №355/01-16 завідуючої Першої Ужгородської нотаріальної контори ОСОБА_4 стверджено, що спадкова справа №279/2008 на майно померлого 12 листопада 2007 р. гр.ОСОБА_2 заведена на підставі заяви кредитора ПАТ КБ "НАДРА" від 08.05.2008 р. Ніхто із спадкоємців померлого у встановлений законом строк на прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно з ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі заміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що виконавчий напис №4718 про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 вчинено 23.12.2004 року, тобто до смерті позичальника.

Згідно з ч.2 п.4, ч.3 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є: юридичні факти. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби.

З врахуванням наведеного положення ст. 559 ЦУ України стосовно припинення поруки не може застосуватися до правовідносин, у яких обовязок поручителя щодо виконання зобовязання за основним договором виник з іншого юридичного факту і іншого акту цивільного законодавства, а не лише з договору поруки.

Таким чином, припинення основного зобовязання внаслідок смерті боржника за цим зобовязанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті боржника.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25.11.2015р.№6-172 цс 15, яка є обовязковою для всіх судів України (ч.2 ст.214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

За наведених обставин заявлений позов не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у заявленому позові, однак неправильно навів правове обґрунтування підстав для відмови у позові.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції, відповідно до ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК України, розяснень, які зазначені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316,317,319, 360-7 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 березня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові.

Резолютивну частину рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: