Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2135/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді : Голованя А.М.,

суддів: Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року, за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, закриття рахунків, стягнення коштів банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив закрити основний рахунок карт № № 1498 та 244403, утворених за договором від 18 вересня 2013 pоку № SAMDNO778, який припинив свою дію 18 березня 2014 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») на його користь суму банківського вкладу за договором від 18 вересня 2013 року, яка з урахуванням інфляції складає 413 282 грн. 87 коп., та 3 % річних в якості фінансових санкцій за користування коштами за період з 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 pоку у розмірі 12 623 грн 38 коп.; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь відсотки за весь час користування коштами за період з 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 pоку, що становить 101 759 грн. 06 коп.; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 25 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 6 тис. грн витрат за надання правової допомоги.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилався на те, що18 вересня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу, за умовами якого банк прийняв від нього грошові кошти в розмірі 148 293 грн. на депозитний рахунок на строк 6 місяців. Також 18 вересня 2013 року було укладено додаткову угоду до вказаного договору, яка встановлювала надбавку у розмірі 2 % річних на строк вкладу із дорученням перерахування її на окремий бонусний рахунок.

Ще до закінчення строку дії депозитного вкладу належні йому депозитний та бонусний рахунки разом із нарахованими відсотками було заблоковано. Після закінчення строку депозитного вкладу він особисто звернувся за місцем укладення договору (Кримське регіональне відділення ПАТ «ПриватБанк», м. Сімферополь, вул. Героїв Аджимушкая, 1), де йому повідомили, що депозитний рахунок заблоковано і зняти кошти з нього він не може, тому що відділення закрито. Виписка із рахунків, отримана ним станом на 30 червня 2014 року, свідчить про те, що в період із 18 березня до 30 червня 2014 року кошти у сумі 235 070 грн. 33 коп. та 1 808 грн. 86 коп. на рахунках наявні і зберігаються без нарахування відсотків за депозитними вкладами.

На його неодноразові звернення із вимогою закрити основний рахунок карт № № 1498 та 244403, утворених за договором від 18 вересня 2013 pоку, який припинив свою дію, і повернути йому кошти за місцем його проживання, позивач отримав пропозицію приїхати у м. Дніпропетровськ і підписати згоду на повернення вкладу через 5 років.

Унаслідок блокування його рахунку він позбавлений можливості користуватися своїми коштами, не може придбати житло, на що розраховував, відкриваючи депозитний рахунок, фактично позбавлений права користуватися належним йому майном на власний розсуд, що безпідставно порушує його право власності, наносить йому моральну шкоду.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Закрито основний рахунок карт № № 1498 та 244403, утворених за договором від 18 вересня 2013 pоку № SAMDNO 778, який припинив свою дію 18 березня 2014 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу за договором від 18 вересня 2013 року, яка з урахуванням інфляції складає 413 282 грн. 87 коп., та 3 % річних в якості фінансових санкцій за користування коштами за період із 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 pоку, що становить 12 623 грн. 38 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 відсотки за весь час користування коштами за період із 18 березня 2014 року до 18 вересня 2015 pоку у розмірі 101 759 грн. 06 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Останньою ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2016 року, яким було скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року, скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що всупереч нормам цивільного законодавства відповідач не повернув позивачу суму вкладу разом із нарахованими відсотками, чим порушив умови договору банківського вкладу від 18 вересня 2013 року та права позивача вільно розпоряджатися власними коштами.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція), передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно зі ст. ст. 1058, 1059 ЦК України та положеннями Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; факт видачі вкладнику лише ощадної книжки не є підтвердженням укладення договору банківського вкладу та внесення вкладником грошової суми.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13, на яку послався апеляційний суд на обґрунтування свого рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 вересня 2016 року у справі за № 6-997цс16, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди зазвичай встановлюють факт укладення відповідного договору, зясовують повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Разом із тим у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року у справі за № 6-1286цс16, зазначено, що договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

З огляду на зазначене суди у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, повинні надати оцінку доводам і доказам сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, та щодо розмірів вкладів, про необхідність дослідження документів про укладення договорів, про обовязковість оцінки всіх доказів, перевірки та проведення розрахунків сум і наведення відповідних результатів у судовому рішенні.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 на підтвердження факту укладення договору банківського вкладу, як докази надав заяву про оформлення банківського вкладу (зобовязання складено у письмовій формі шляхом подання заяви на оформлення вкладу); додаткову угоду до цього договору від 18 вересня 2013 року, яка укладається при наявності попередньої угоди; грошовий чек на внесення готівки із датою, сумою та номером договору, а також виписку із власного карт-рахунку (т. 1, а. с. 1314; 210214).

При цьому згідно зі змістом рішення суду першої інстанції судом перевірялися під час розгляду справи оригінали зазначених документів.

Також судом установлено, що квитанція від 18 вересня 2013 року № 14, оригінал якої оглянуто судом, містить найменування банку, який здійснив касову операцію; дату здійснення касової операції; прізвище вкладника ОСОБА_2; суму платежу 148 293 грн.; призначення платежу до вкладу договір № SAMDNO778, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку.

Враховуючи вище викладене, позивачем на обґрунтування своїх вимог було надано належні та допустимі докази на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

Таким чином, суд першої інстанції із врахуванням положень ч. ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України надав належну правову оцінку доводам і доказам сторін стосовно додержання письмової форми договору банківського вкладу.

Скасовуючи рішення апеляційного суду і передаючи справу на новий апеляційний розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що в апеляційного суду не було підстав для висновків про те, що позивачем на обґрунтування своїх вимог не було надано оригіналу договору та будь-якого документа у розумінні положень вищевказаних норм законодавства на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем надано не оригінал договору банківського вкладу, а лише копію заяви на оформлення вкладу, яка не містить обовязкових реквізитів договору, а також не надано доказів підтвердження наявності на час звернення до суду грошових сум на рахунку позивача, не враховано, що позивачем не виконано умови договору щодо його розірвання та безпідставно стягнуто 2% річних за користування депозитом за додатковою угодою не ґрунтуються на доказах та законі, а тому підлягають відхиленню.

Слід також звернути увагу на те, що рішення суду в частині правильності розрахунків розміру процентів, інфляційних втрат та трьох процентів річних не оскаржується.

Разом із тим, суд першої інстанції припустився помилки у частині стягнення в дохід держави судового збору у сумі 6 090 грн., оскільки станом на час звернення позивача до суду з цим позовом (березень 2015 року) статтею 4 Закону України «Про судовий збір» було передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що на той час становило 3 654 грн.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, а в решті є таким, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2015 року змінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, зменшивши розмір судового збору який підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави до 3654 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: