Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 414/789/15-ц
Провадження № 22ц/782/541/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в якому вказав, що 06 березня 2012 року відповідач ОСОБА_3 позичив в нього грошові кошти в сумі 11 560,00 грн., які зобовязався повернути у строк до 10.04.2012 року, про що свідчить розписка. Проте, на час звернення до суду з позовом відповідач взяті на себе зобовязання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, вимоги позивача щодо повернення суми боргу ігнорує, тому позивач посилаючись на вимоги ст. ст.1046,1047,625 ЦК України просив суд, стягнути з відповідача на його користь борг сумі 11560,00 грн., а також три відсотки річних за несвоєчасні розрахунки в сумі 570,64 грн.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 13 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3.П. про стягнення боргу залишено без задоволення через необґрунтованість.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 22 липня 2015 року втрачене судове провадження відновлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону не виконано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції встановивши, що між сторонами існували правовідносини за договором побутового підряду (ст. 865 ЦК України), дійшов висновку, що 06.03.2012 р. відповідачем видано розписку під психічним впливом з боку позивача, тому суд вважав укладений між сторонами договір позики нікчемним, удаваним правочином, що приховує майновий спір, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Такі висновки суду не в повній мірі відповідають вказаним вище вимогам закону з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що восени 2011 року відповідач ОСОБА_3 передав позивачу ОСОБА_2, який здійснює підприємницьку діяльність повязану з технічним обслуговуванням та ремонту автомобілів та інше, автомобіль марки ВАЗ 21099, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, яким користувався на підставі довіреності, про що свідчить заказ наряд № 84 від 26.09.2011 р. (а.с.79 - 81), вартість ремонту автомобіля складала 31 999, 00 грн.

Відповідачем наявність в нього боргу за ремонт автомобіля у сумі 11 560,00 грн. перед позивачем ОСОБА_2 не заперечувалось.

Матеріали справи не містять даних, які б обєктивно підтверджували здійснення відповідачем повного розрахунку за виконані позивачем послуги по ремонту вказаного автомобіля.

06 березня 2012 року відповідач ОСОБА_3 видав власноруч складену розписку, згідно змісту якої, він отримав у ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 11 560 грн. строком до 10.04.2012 року. Надання вказаної розписки відповідач визнає.

Доказів того, що вищевказаний автомобіль позивачем повернутий відповідачу до написання боргової розписки, матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з дійсним позовом та під час зясування судами обставин у справі, позивач ОСОБА_2 як на підставу своїх вимог посилався виключно на ст. ст. 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Колегія суддів, з урахуванням висновків викладених в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року №6 -79 цс14, доходить висновку, що справжня природа правовідносин, що виникли між сторонами виходить із зобовязань за договором побутового підряду, передбаченого ст. 865 ЦК України.

Положеннями частини 1 статті 1053 ЦК України, передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Отже, колегія суддів вважає встановленим, що за первинним зобовязанням сторони досягли домовленості за договором побутового підряду (ст. 865 ЦК України) і ними дотримано форму (новаційного договору), що підтверджується виданою відповідачем борговою розпискою від 06.03.2012 р. (ст. 1053 ЦК України), з часу написання якої зобовязання між сторонами за договором побутового підряду припинились ( ч. 4 ст. 604 ЦК України). Недійсність попереднього зобовязання судом не встановлено.

Написання відповідачем 06.03.2012 р. боргової розписки під психологічним тиском позивача ОСОБА_2, не знайшло свого підтвердження в ході зясування обставин у справі.

За таких обставин, до правовідносин, що виникли між сторонами підлягають застосуванню положення договору позики (новації).

Відповідачем грошові зобовязання перед позивачем за договором позики (новації) не виконані, тому вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача суми боргу 11 560 грн. та трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу передбачені ст. 625 ЦК України за період з 11.04.2012 р. по 05.12.2013 р. у сумі 570,64 грн. підлягають задоволенню.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 344,10 грн.

ст. 309 ЦПК України та роз'яснень, що викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008р. № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 317 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 Валентиновича-12 130,64 грн. а також судові витрати у розмірі 344,10 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: