Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/4366/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/4265/17 Зарютін П.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» - Клименка Тараса Ігоровича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», третя особа: ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_4,, ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», третя особа: ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що 09.10.2014 року близько 21-00 години по вул. Іванова в Шевченківському районі м. Запоріжжя, з боку вулиці Магістральної в напрямку вулиці 8-го Березня рухався трамвай Т-3, інвентарний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, який під час руху, в районі зупинки «Стадіон «Стріла», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8.

Внаслідок наїзду пішоходу були спричинені тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці пригоди.

10.10.2014 року слідчим відділом ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області від 26.11.2014 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

В результаті вказаного зіткнення та наслідків від нього, близьким померлої, а саме: її батькам було завдано матеріальну та моральну шкоду.

Вказує, що на спорудження надгробного пам'ятника родичами померлого було витрачено 25 000,00 грн..

Таким чином, розмір матеріального збитку завданого внаслідок використання джерела підвищеної небезпеки, становить 25 000,00 грн.

Зазначає, що внаслідок загибелі доньки, позивачам було завдано значну моральну шкоду, яка виразилась у тому, що вони втратили молоду доньку, яка завжди була разом із ними, розділяла їх радість та підтримувала їх у тяжкі моменти.

З урахуванням тих душевних страждань, яких зазнали родичі померлої у зв'язку із втратою найріднішої людини, розмір моральної шкоди на кожного позивача оцінюється у 300 000,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 25 000,00 грн. матеріальної шкоди та 300 000,00 грн. моральної шкоди, стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_5 300 000,00 грн. моральної шкоди, та стягнути 4800,00 грн. судових витрат пов'язаних з оплатою позивачами правової допомоги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди - 2 700,00 грн., а на відшкодування моральної шкоди - 150 000,00 грн.

Стягнуто із Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди - 150 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя 1920,00 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі представник Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» - Клименко Т.І. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким зменшити суму моральної шкоди, що підлягає стягненню до мінімальної.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 09.10.2014 року близько 21-00 години по вул. Іванова в м. Запоріжжі з боку вулиці Магістральної в напрямку вулиці 8-го Березня рухався трамвай Т-3, інвентарний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, який під час руху, в районі зупинки «Стадіон «Стріла», скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8, внаслідок наїзду пішоходу були спричинені тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці пригоди.

10.10.2014 року слідчим відділом ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області від 26.11.2014 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Трамваєм Т-3, інвентарний номер НОМЕР_1 у момент дорожньо-транспортної пригоди керував працівник відповідача ОСОБА_6, виконуючи свої трудові (службові) обов'язки.

Дослідивши обставини справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 витрат на спорудження надгробного пам'ятника на могилі підлягає задоволенню частково, зменшивши розмір цих витрат до 2 700 гривень із врахуванням граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується, а доводами апеляційної скарги висновки не спростовані.

Колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що шкода, яка завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Встановивши, що відсутні обставин, які за законом виключають відповідальність відповідача-володільця джерела підвищеної небезпеки, а саме як непереборна сила так і умисел потерпілого, суд першої інстанції при вирішенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди правильно керувався роз'ясненнями викладеними у п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до якого відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки та його обов'язок відшкодувати моральну шкоду, настає навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини.

Таким чином, навівши відповідні докази в обґрунтування зазначених вимог, суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення в цій частині про відшкодування моральної шкоди частково.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що при розрахунку суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суду слід було керуватися методикою від 3.03.3010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань», є безпідставними оскільки визначаючи такий розмір суд першої інстанції керувався вимогами статей 23, 1167 ЦК України та роз'ясненнями викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової шкоди».

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» - Клименка Тараса Ігоровича відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: