У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до обслуговуючого кооперативу «Садово-дачне товариство «Фронтовик» про визнання права власності на нерухоме майно за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 645/16 від 30 травня 1979 року «Про відведення земельних ділянок відділу соціального забезпечення виконавчого комітету міської ради, статистичному управлінню м. Києва, виробничому управлінню водопровідно-каналізаційного господарства та головному управлінню «Київпроект» під влаштування колективних садів» обслуговуючому кооперативу «Садово-дачне товариство «Фронтовик» (далі - ОК «Садово-дачне товариство «Фронтовик») відведено земельну ділянку площею 8 га, до складу якої входить і його земельна ділянка, яка належить йому на праві користування.

Рішенням загальних зборів ОК «Садово-дачне товариство «Фронтовик» від 31 липня 2005 року йому було надано дозвіл на будівництво магазину на території господарського двору кооперативу за власний рахунок.

ОСОБА_4 зазначав, що у 2009 році він збудував двоповерховий будинок загальною площею 257,6 кв. м, на першому поверсі якого розташований магазин, а на другому та мансарді - жилі приміщення.

Позивач указував, що він звертався до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна із проханням зареєструвати право власності на нерухоме майно, але отримав відмову.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на указане нерухоме майно.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 липня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці ОК «Садово-дачне товариство «Фронтовик» по АДРЕСА_1 та позначене у технічному паспорті як дачний будинок загальною площею 257, 6 кв. м, де 1 поверх: підсобне приміщення площею 37,6 кв. м, кухня-вітальня площею 33,9 кв. м, санвузол площею 1,9 кв. м, коридор площею 4,1 кв. м, котельня площею 1,9 кв. м, коридор площею 1,3 кв. м, коридор площею 2,9 кв. м; 2 поверх: вітальня площею 48,3 кв. м, житлова площа 19,9 кв. м, житлова площа 18,7 кв.м, мансарда житлова площа 87,1 кв.м, літера «Б» - сарай, літера «В» - навіс.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2010 рокубуло роз'яснено заочнерішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 липня 2010 року шляхом визнання за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно АДРЕСА_1 та позначене у технічному паспорті як дачний будинок загальною площею 257, 6 кв. м, де 1 поверх: підсобне приміщення площею 37,6 кв. м, кухня-вітальня площею 33,9 кв. м, санвузол площею 1,9 кв. м, коридор площею 4,1 кв. м, котельня площею 1,9 кв.м, коридор площею 1,3 кв. м, коридор площею 2,9 кв. м; 2 поверх: вітальня площею 48,3 кв. м, житлова площа 19,9 кв. м, житлова площа 18,7 кв. м, мансарда житлова площа 87,1 кв. м, літера «Б» - сарай, літера «В» - навіс.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_6 заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 липня 2010 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, вірно застосувавши положення ст. ст. 328, 331, 376, 392 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4, здійснив самочинне будівництво двоповерхового будинкуна земельній ділянці, що не була йому у встановленому законом порядку відведена для цієї мети, а тому не може набути право власності на нього в порядку ст. 331 ЦК України.

Самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року № 6-225цс14, від 18 лютого 2015 року № 6-244цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Позивач не довів, що земельна ділянка належить йому на праві власності або надана в користування, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Посилання в касаційній скарзі на те, що рішенням суду першої інстанції не порушуються права ОСОБА_6, як власника земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою, на якій розташований зведений ОСОБА_4 будинок та господарські споруди, а тому вона не має права на його апеляційне оскарження, є безпідставними, спростовуються сукупністю досліджених при апеляційному розгляді справи доказів, оскільки в позовній заяві про встановлення земельного сервітуту, з якою ОСОБА_4 у 2016 року звернувся до Оболонського районного суду м. Києва, він визнав, що будинок частково розташовано на земельних ділянках, які належать ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Отже, рішенням суду першої інстанції її права порушуються, проте вона не була залучена до участі у справі.

Доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують, на законність судовогорішення не впливають, в основному стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник С.Ф. Хопта С.П. Штелик