Справа № 442/2142/11 Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/3827/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 липня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 276491,97 долари США.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ін.н. НОМЕР_1, та ОСОБА_4, ін.н. НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», МФО 32003, , заборгованість за кредитним договором в розмірі 276491,97 долари США, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що не може бути належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру лише долучений позивачем розрахунок, без надання суду первинних документів, на підтвердження правомірності нарахування заборгованості. Крім цього, з наданого розрахунку не вбачається можливим перевірити правильність нарахування заборгованості за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутній графік погашення кредиту, а тому неможливо встановити своєчасність погашення кредиту та розподіл отриманих сум на погашення тіла кредиту та відсотків. Також, в матеріалах справи відсутні докази направлення позичальнику і поручителю вимоги про погашення заборгованості, докази їх отримання. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув солідарно з боржника і поручителя пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 9 438,80 дол. США, а також штраф згідно п. 5.2 Кредитного договору у розмірі 18 726,75 дол. США, так як відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й теж саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд першої інстанції, в порушення вимог чинного законодавства України, безпідставно стягнув пеню і штраф в іноземній валюті. З вищенаведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до частини першої ст.3 ЦПК України, частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановлених ним обставин про те, що боржник не виконував взятих на себе зобов»язань за кредитним договором, не сплачував передбачені договором платежі, у зв»язку з чим у нього станом на 29.03.2011 року склалася заборгованість, а тому дійшов висновку про солідарну відповідальність боржника та поручителя, стягнув з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістомзобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», найменування якого змінене на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та відповідачем, ОСОБА_2, було укладено кредитний договір №065/31/08-г, за умовами якого банк зобов'язувався надавати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 187267.50 доларів США, а позичальник зобов'язувався сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених умовами, повернути кредит до 18.12.2025 року, сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 12.79% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором.

Пункт 4.2 кредитного договору передбачає право банку у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань вимагати від позичальника дострокового виконання зобов»язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, сплати можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього договору, а також у випадку, передбаченому у п.4.3.6 цього договору.

У відповідності із п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником стоку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 4.3.5 кредитного договору , позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Крім цього, згідно з п.5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9., 4.3.10 кредитного договору, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору за кожен випадок.

Зважаючи на те, що кредитний договір недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак зазначені в ньому умови є обов»язковими до виконання його сторонами.

ПАТ КБ «Надра» зобов'язання за кредитним договором по наданню кредитних коштів виконав належним чином, отримання кредитних коштів ОСОБА_2 не заперечується.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами, своєчасно не виконував, внаслідок чого у нього станом на 29.03.2011 року утворилася заборгованість: 18 5031.67 дол. США - заборгованість по кредиту, в тому числі прострочених платежів по кредиту - 7996.96 дол. США; 61454.10 дол. США - заборгованість по відсотках; 1840.65 дол. США - донараховані відсотки, що в загальному становить 248326.42 дол. США.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 065/31/08-г від 20.02.2008 року між ОСОБА_4 (поручитель) з однієї сторони та ПАТ КБ «Надра» (кредитор), з другої сторони, укладено договір поруки № 009/31/08-г від 20.08.2008 року.

Згідно з п.1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №065/31/08-г від 20.02.2008 року, а відповідно до п. 1.2 поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі.позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, позивачем на адресу ОСОБА_4, ОСОБА_2, 18.05.2011 року, за місцем їх проживання направлено вимоги із зазначенням розміру заборгованості за договором станом на 29.03.2011 року, а також з вимогою погасити заборгованість протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов»язання, що спростовує доводи апелянта про те, що ПАТ КБ «Надра» не направляв ні позичальнику, ні поручителю вимоги про погашення заборгованості.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до матеріалів справи, заборгованість, яка склалася у позичальника станом на 29.03.2011 року, про стягнення якої вимагалося у повідомленні від 18.05.2011 року №10/2 -3253, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_4 добровільно сплачена не була.

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість за кредитним договором солідарно з боржника, ОСОБА_2, та поручителя, ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно виходив з того, що боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов»язань за кредитним договором №065/31/08-г від 20.02.2008 року.

Доводи апелянта про відсутність заборгованості за кредитним договором №065/31/08-г від 20.02.2008 року, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не спростовані належними та допустимими доказами, відповідачами не надано іншого розрахунку на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який проведено у відповідності до умов договору та ст. 625 ЦК України.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №065/31/08-г, від 20.02.2008 року станом на 29.03.2011 року (а.с. 20) вбачається, що позивачем проведено нарахування пені за порушення строку сплати ануїтету в розмірі 9438.80 дол. США, і така нарахована за період з 29.03.2010 року до 28.03.2011 року.

Зважаючи на те, що для нарахування та стягнення пені встановлено річний строк позовної давності (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України), а з позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «Надра» звернувся 14.09.2011 року, тому пеня може бути нарахована лише за період з 14.09.2010 року до 14.09.2011 року.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №065/31/08-г, від 20.02.2008 року станом на 29.03.2011 року (а.с. 20), пеня нарахована лише до 28.03.2011 року, і розмір такої за період з 14.09.2010 року до 28.03.2011 року становить 5241.56 дол. США, і оскільки пеня підлягає стягненню в національній валюті, то стягненню з відповідачів підлягає 141784.20 грн. пені, з врахуванням курсу долара станом на 04.12.2017 року.

На вимогу суду апеляційної інстанції, ПАТ КБ «Надра» надіслав 27.11.2017 року детальний розрахунок заборгованості, яка склалася у ОСОБА_2 за кредитним договором №065/31/08-г від 20.02.2008 року станом на 14.09.2011 року, у якому зазначено розмір заборгованості ОСОБА_2 за тілом кредиту у розмірі 185031.76 дол. США, заборгованість за відсотками становить 63294.75 дол. США.

На спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачі, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надали іншого розрахунку заборгованості по тілу кредиту і по відсотках.

На вимогу апеляційного суду ПАТ КБ «Надра» надало детальний розрахунок пені, з якого вбачається, що банком нараховано пеню станом на 14.09.2011 року, за період з 14.09.2010 року до 14.09.2011 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, пеня нарахована станом на 28.03.2011 року, і в подальшому позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» не уточнювалися, і період нарахування пені банком не змінювався.

Враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, колегія суддів не бере до уваги наданий позивачем детальний розрахунок пені, який надавався ПАТ КБ «Надра» на вимогу апеляційного суду, оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і стягнення в судовому порядку пені за період з 28.03.2011 року до 14.09.2011 року, суперечитиме ст. 11 ЦПК України.

А відтак, солідарному стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» підлягає пеня, нарахована в національній валюті за період з 13.09.2010 року до 28.03.2011 року, що становить 141784.20 грн.

На думку колегії суддів не підлягає солідарному стягненню з відповідачів 18726.75 дол. США - штрафу згідно з п.5.2 кредитного договору, відповідно до якого у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9., 4.3.10 кредитного договору, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору за кожен випадок, оскільки ПАТ КБ «Надра» звернувшись з такою вимогою в позовній заяві не зазначив, який конкретно із зазначених пунктів кредитного договору позичальник порушив. Позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для нарахування штрафу, а відтак в задоволенні цієї вимоги ПАТ КБ «Надра» слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №065/31/08-г, від 20.02.2008 року, яка склалася станом на 29.03.2011 року, а саме: 18 5031.67 дол. США - заборгованість по кредиту, в тому числі прострочених платежів по кредиту - 7996.96 дол. США; 61454.10 дол. США - заборгованість по відсотках; 1840.65 дол. США - донараховані відсотки, що в загальному становить 248326.42 дол. США; а також 141784.20 грн. пені, нарахованої за період з 13.09.2010 року до 28.03.2011 року. В задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів 18726.75 дол. США штрафу слід відмовити з врахуванням вищезазначених підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 липня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», МФО 32003, , заборгованість за кредитним договором станом на 29.03.2011 року, в розмірі 248326.42 долари США, що еквівалентно станом на 04.12.2017 року 6717229.66 грн., з яких 185031.67 дол. США - заборгованість по тілу кредиту, 63294.75 дол. США - відсотки за користування кредитними коштами, та 141784.20 грн. пені, нарахованої за період з 13.09.2010 року до 28.03.2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «Надра» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» по 850.00 грн. з кожного судового збору та по 60.00.грн. з кожного - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.