Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/710/17
Справа № 279/96/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

у складі: головуючого судді Волкової Н.Я.

з секретарем Прокопчук І.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства НАСК «ОРАНТА» про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом про відшкодування збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.01.2016 року на перехресті вулиць Красіна-Грушевського м.Коростень Житомирської області, відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив зіткнення з автомобілем позивача марки Форд-Фієста д.н.з. НОМЕР_2, в результаті чого автомобілі зазнали ушкоджень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 43837,54 грн., втрата товарної вартості 7557,04 грн., а всього 60118,88 грн.. Страховиком відповідача їй було відшкодовано 18272,48 грн., що не покриває завданих збитків. Пошкодженням майна їй було завдано моральної шкоди, яку оцінює в 1500 грн.. Просила стягнути з відповідача 41846,40 грн. у відшкодування матеріальних збитків, 1500 грн. моральної шкоди, понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що в результаті ДПТ належний позивачеві транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Відповідача ОСОБА_4 було визнано винуватим у ДТП. Запрошений нею оцінювач визначив розмір матеріального збитку, в тому числі і втрату товарної вартості. Страхова компанія відшкодувала частину збитків. Позивач привозила до страхової компанії рахунок зі свого сервісного центру, писала лист, що запропонована сума не відповідає розміру збитків, однак звіт страхової компанії не оспорила, клопотання про призначення експертизи не заявляла. Свій транспортний засіб відремонтувала через 6 місяців. До страхової компанії претензій не має. На оцінку транспортного засобу в салон, де проводився ремонт, відповідачів позивач запрошувала телефоном. Представник вказав на те, що звіт про розмір збитків було проведено особами, які не працювали в страховій компанії.

Представник ПАТ НАСК «Оранта» позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Пояснив, що до відповідача надійшло повідомлення про настання страхового випадку. Позивач подала заяву про страхове відшкодування, яке їй було виплачено. Про виконання звіту №13, на який посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, відповідача повідомлено не було, її представник присутнім не був. Оцінювач, яким було зроблено звіт, не являється ні експертом, ні аварійним комісаром, тому його звіт не може враховуватись як належний. Зроблена страховою компанією вартість збитків могла бути оспорена позивачем, однак вона цього не зробила.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, його представник пояснив, що його довіритель не оспорює свою винуватість у ДТП, відповідальність власника транспортного засобу була застрахована у ПАТ НАСК «ОРАНТА», яке було повідомлено про настання страхового випадку. Страховиком було оцінено розмір заподіяних збитків та проведено страхову виплату позивачеві. Позивач суму страхового відшкодування не оспорила. Свою оцінку та ремонт позивач провела без повідомлення відповідачів, аварійний комісар страхової компанії не був присутнім, звіт не підтвердив. В даний час проведено ремонт, тому призначення відповідної експертизи не можливе.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, який регулюється положеннями ст.22,23,979,988,1166,1168,1187 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі: Закон).

Ст.22,23 ЦК України передбачає право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Порядок та умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, передбачені ст.1187 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана цим джерелом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) ним володіє.

Згідно ст.988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.9 зазначеного вище Закону страховик відповідає в межах обовязкового ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого.

Порядок звернення за отриманням страхового відшкодування та його отримання регулюється ст.36 Закону.

09.01.2016 року біля 20.35 год. в м.Коростені на перехресті вулиць Грушевського та Красіна відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_3 скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, в результаті чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені в справі №279/115/16-п (постанова від 05.02.2016 року).

Відповідач ОСОБА_4 являвся володільцем транспортного засобу, належного на праві власності ОСОБА_5, який уклав договір страхування, за яким страховик відповідач в справі, взяв на себе зобовязання відшкодувати шкоду, завдану транспортним засобом ВАЗ 21070 д.н.з.НОМЕР_5, як джерелом підвищеної небезпеки. Страховика було повідомлено про настання страхового випадку, його представником 22.01.2016 року було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу позивача, складено страховий акт №ОЦВ-16-244/1, 09.03.2016 року проведено дослідження №АМ5370КВ-3, 16.03.2016 року здійснено розрахунок вартості відновлювального ремонту, яка склала 18272,48 грн.. Вказаний розрахунок позивачем не був оспорений. Законом (п.36.7 ст.36) передбачено, що в разі незгоди з розміром відшкодування особа, яка має право на страхове відшкодування, вправі оскаржити в судовому порядку рішення страховика про здійснення страхового відшкодування). Страховиком за заявою позивача від 29.02.2016 року 14.04.2016 року здійснено виплату позивачеві відшкодування в сумі 18272,48 грн.. Розмір відшкодування був значно меншим за страховий ліміт.

Здійснені позивачем фактичні витрати на проведення ремонту не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки докази, що підтверджують їх понесення (звіт №13 від 20.05.2016 року), є недопустимими: по-перше, розрахунок вартості робіт був здійснений в непередбачений Законом та ЦПК України порядку (здійснений оцінювачем, який не являється експертом), по-друге, можливість перевірки правильності проведення такого розрахунку втрачена.

Вказаний звіт було отримано вже після проведення страховиком страхового відшкодування, розмір якого позивачем не був оспорений, про його проведення відповідачів не було повідомлено, що, в свою чергу, позбавило їх можливості оспорити його висновки. Про проведення відповідної судової експертизи сторонами клопотання заявлено не було: позивач вважав свої вимоги доведеними представленими доказами, сторона відповідача ОСОБА_4 посилалась на втрату можливості отримання висновку через зміну обєкта можливого дослідження.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вимога про відшкодування матеріальних збитків допустимими доказами, отриманими в порядку, передбаченому ЦПК України, не доведена.

Оскільки статтею 23 ЦК України обовязок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, покладено на особу, яку визнано винною в скоєнні ДТП, вимога про відшкодування моральної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, підлягає задоволенню. Її розмір є розумним, справедливим, відповідає характеру правопорушення.

Враховуючи вищевказане, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.3,6,11,15,60,209,212-218 ЦПК України, ст.22,23,979,988,1166,1168,1187 ЦК України, Законом України ″Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів″ від 1 липня 2004 року N 1961-IV зі змінами,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1500 (одну тисячу пятсот) гривень у відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 18 (вісімнадцять гривень) 74 копійки судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а стороною, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Суддя Волкова Н.Я.

копія згідно з оригіналом