Ухвала іменем україни
22 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Кадєтової О.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, який неодноразово уточнювався, мотивуючи тим, що 10 серпня 2014 року о 12 год. ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Оutlander 2.4», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по другорядній дорозі Т04-12 зі сторони с. Михайлівка Царичанського району Дніпропетровської області у напрямку с. Шульгівка, та в ході руху, маючи об'єктивну можливість виявити в межах видимості в напрямку руху транспортний засіб марки «Mitsubishi Оutlander», реєстраційний номер НОМЕР_2, який на праві власності належить позивачу ОСОБА_3 та яким керував ОСОБА_4, що наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі в напрямку із с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області в смт Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, порушив правила дорожнього руху та допустив перехресне зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

Зазначали, що винним у дорожньо-транспортній пригоді було визнано ОСОБА_5, який порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 та п. п. 16.11, 16.12 Правил дорожнього руху.

Указували, що внаслідок цього зіткнення відповідно до висновку від 06 квітня 2016 року № 1185-16 вартість майнових збитків, спричинених ОСОБА_3 як власнику автомобіля марки «Mitsubishi Оutlander», реєстраційний номер НОМЕР_2, на час проведення судової автотоварознавчої експертизи складає 429 273 грн 23 коп., а водію ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження.

Утім, страхова компанія погодилася відшкодувати 29 198 грн 20 коп. відповідно до страхового полісу, пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль було продано за 65 500 грн, а решту завданих майнових збитків у розмірі 334 575 грн 03 коп. відповідач добровільно відшкодувати відмовився.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили стягнути з ОСОБА_5 майнову шкоду, завдану внаслідок пошкодження автомобіля, в розмірі 334 575 грн 03 коп. та 100 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок ДТП ОСОБА_4 пережив сильний шок та отримав тілесні ушкодження.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 334 575 грн 03 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 100 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року зазначене судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди змінено, зменшено розмір стягнутої суми із 100 тис. грн до 2 500 грн.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить ухвалені в справі рішення в частині відшкодування майнової шкоди скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про стягнення 4 410 грн на відшкодування майнової шкоди.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить рішення апеляційного суду в частині зменшення розміру на відшкодування моральної шкоди із 100 тис. грн до 2 500 грн скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 серпня 2014 року о 12 год. ОСОБА_5, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi outlander 2.4», реєстраційний номер НОМЕР_1, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, не зменшив швидкість руху свого автомобіля та не зупинився, щоб дати дорогу автомобілю марки «Mitsubishi outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, в результаті чого мало місце перехресне зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

У результаті даної пригоди автомобіль марки «Mitsubishi outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який на праві власності належить ОСОБА_3 (а. с. 44), зазнав значних механічних пошкоджень, а ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забій грудини, голови, шийного відділу хребта, лівого передпліччя, гематома лівого передпліччя, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4936, виданої на ім'я ОСОБА_4 (а. с. 12, 13 т. 1).

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_5 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 від призначеного покарання звільнено з визначенням іспитового строку терміном 1 рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами (а. с. 9-11 т. 1).

Згідно з листом АТ «СК «АХА Страхування» від 30 вересня 2014 року № 8368/12/ЦВ ОСОБА_3 за договором страхування наземного транспорту № 3671185/05АВ від 11 жовтня 2013 року у зв'язку з даною ДТП виплачено страхове відшкодування в розмірі 29 198 грн 20 коп.

Відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця КТЗ від 06 квітня 2016 року № 1185-16 з визначення матеріальних збитків, завданих власнику, проведеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, розмір майнової шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «Mitsubishi outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 479 970 грн 23 коп. (а. с. 172-177 т. 1).

Відповідно до розписки від 27 листопада 2014 року, пошкоджений після ДТП автомобіль марки «Mitsubishi outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2, було продано за 65 500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 334 575 грн 03 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди та на користь ОСОБА_4 100 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди та зменшуючи розмір такої шкоди із 100 тис. грн до 2 500 грн, зазначав, що суд першої інстанції не прийняв до уваги у повній мірі роз'яснення, викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами, від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з обставин справи, відсутності особливо тяжких або фатальних наслідків та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про можливість зменшення моральної шкоди до 2 500 грн.

У частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 334 575 грн 03 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням останнього фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Між тим, вирішуючи спір та взявши до уваги розмір майнової шкоди, що був визначений висновком судової експертизи від 06 квітня 2016 року станом на час проведення дослідження, суди не звернули уваги на те, що пошкоджений автомобіль позивачем продано ще у листопаді 2014 року, про що ним надано розписку про отримання грошових коштів у розмірі 65 тис. грн.

Згідно з розрахунком розміру страхового відшкодування від 30 вересня 2014 року (а. с. 6 т. 2), наданим позивачем на обґрунтування позову, дійсна вартість автомобіля на момент укладання договору становила 176 238 грн 40 коп., знецінення за період страхування - 14 630 грн 20 коп, вартість залишків транспортного засобу - 128 тис. грн.

У вказаному розрахунку міститься також посилання на звіт від 21 вересня 2014 року, яким визначено вартість відновлення пошкодженого автомобіля у розмірі 262 297 грн 02 коп.

На цей самий звіт міститься посилання й у вироку щодо відповідача, проте такий звіт у матеріалах справи відсутній.

Позивач погодився на отримання страхового відшкодування у розмірі 29 198 грн 20 коп. з урахування наведених показників та франшизи в розмірі 4 410 грн, залишивши собі пошкоджений автомобіль та в подальшому скориставшись своїм правом на його продаж.

Отже, оскільки, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищувала ринкову (дійсну) вартість автомобіля на момент пошкодження, позивач реалізував своє право на його продаж, розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, має визначатися виходячи з ринкової вартості транспортного засобу на момент пошкодження та ринкової вартості залишків транспортного засобу на момент їх продажу.

Між тим, крім наведеного вище розрахунку страхового відшкодування, матеріали справи не містять доказів визначеної у встановленому порядку вартості пошкодженого автомобіля (залишків) та розміру завданої власнику майнової шкоди станом на момент її спричинення.

Надана позивачем розписка від 27 листопада 2014 року, відповідно до якої пошкоджений після ДТП автомобіль марки «Mitsubishi Оutlander», реєстраційний номер НОМЕР_2, було продано за 65 500 грн., посвідчує факт отримання грошей, проте не є належним доказом визначеної у встановленому законом порядку вартості продажу транспортного засобу.

Крім того, судова експертизи від 06 квітня 2016 року була проведена за матеріалами цивільної справи на підставі попереднього експертного дослідження від 22 квітня 2015 року та протоколу огляду від 14 серпня 2014 року.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач, крім іншого, посилався на те, що його на огляд автомобіля не запрошували та не повідомляли. Із копії протоколу від 14 серпня 2014 року вбачається, що при огляді пошкодженого автомобіля приймав участь ОСОБА_4 Докази повідомлення відповідача про проведення такого огляду у справі відсутні.

Із наявної в матеріалах справи виписки із медичної карти вбачається, що на час проведення вказаного огляду ОСОБА_4 з 13 серпня до 02 вересня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, суди на порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України дійсних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановили, розбіжностей між наявними в матеріалах справи доказами не усунули.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, таОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

О.В. Кадєтова

О.В. Попович