Справа № 361/5188/16-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/4757/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 51 29.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів - Приходька К.П.. Таргоній Д.О.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Броварської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з даною позовною заявою посилаючись на те, що 19 листопада 2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі сторонами була зачата дитина - ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, станом на день народження дитини, сімейні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинились, сторони перестали проживати разом, а також вести спільне господарство та володіти майном, місце проживання батька дитини з того часу позивачу невідомі. Під час вагітності позивач не отримувала жодної ані матеріальної, ані моральної чи будь-якої іншої підтримки від батька майбутньої дитини ОСОБА_4 Після народження дитини відповідач не забрав позивача і дитину з пологового будинку. Також, позивачем особисто без участі батька дитини зареєстровано народження дочки. Так як сторони на той час перебували у шлюбі, то батьком дитини вказано відповідача. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Дитина не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також, у спілкуванні із позивачем дитина ніколи про нього не питала та не цікавилась. У січні 2016 року шлюб між сторонами розірвано, а позивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком. Наразі дитина проживає із позивачем та її теперішнім чоловіком.

З підстав, викладених вище, позивач вважає, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому має бути позбавлений батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Броварського місьрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку з підстав ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що суд не повно встановив обставини справи, які мають істотне значення для справи . Вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Якщо суд вважав вказаний висновок недостатньо обґрунтованим, суд міг перевірити матеріали, на підстав яких ухвалювався вказаний висновок. Однак з боку відповідача не заявлялось клопотань щодо витребування матеріалів від органу опіки та піклування.

Крім того, суд встановивши, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, при цьому безпідставно зазначив, що з боку відповідача не було умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків, оскільки останній перебував в місцях позбавлення волі. Позивач вважає, що перебування особи в місцях позбавлення позич через вчинення ним тяжкого умисного злочину, зважаючи також на наявність попередніх судимостей не може вважатись причиною, яка не залежала від волі відповідача, оскільки вчиняючи вказаний злочин, відповідач усвідомлював, що є одруженим і чекає народження дитини, якій в подальшому будуть необхідні утримання, піклування та виховання.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 листопада 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, після укладення шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_3 (а.с. 5).

04 лютого 2012 р. ОСОБА_4 був затриманий за вчинення кримінального правопорушення за ст. 187 КК України та по 17 серпня 2015р. перебував у СІЗО м. Києва.

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 187 ч. 4, 187 ч. 2, ст. 70 КК України і позбавлено волі на 9 років з конфіскацією майна.

Відповідач до 21 липня 2017 р. відбував покарання у Березанській виправній колонії.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5. Батьками у свідоцтві про її народження зазначені сторони по даній справі (а.с. 6).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 7).

04 червня 2016 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_7 та змінила своє прізвище із ОСОБА_3 на ОСОБА_3 (а.с. 8).

Під час перебування у місцях позбавлення волі відповідач працевлаштований не був (а.с. 46).

Після засудження ОСОБА_4 позивач декілька разів приїжджала до нього у місця позбавлення волі, про що свідчить копія картки обліку побачень, видачі передач, посилок та бандеролей (а.с. 79).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8, який є батьком позивача, пояснив, що після народження дочкою дитини, він займався вихованням онуки, одягав її. Свідку зі слів позивача відомо, що відповідач не цікавився життям дитини, ніякої допомоги на її утримання не надавав.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 27.01.2017 року за № 121/01-12 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 стосовно його малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 61).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів щодо ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків, матеріали справи не містять. Суд вважав, що відповідач дійсно не брав активної участі у вихованні дитини, оскільки у нього були об'єктивні перешкоди здійснювати свої батьківські обов'язки, тим більше, що позивач також згодом не сприяла будь-якому спілкуванню батька із дитиною.

Отже обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, а саме неналежне виконання ОСОБА_4 його батьківських обов'язків, відповідно до положень ст. 164 СК України не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Також посилання позивача як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав на те, що останній без поважних причин не забрав її та дитину із пологового будинку, не зареєстрував народження дитини, не спілкувався із дитиною, суд також не бере до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що у відповідача були на те поважні причини, оскільки він на час народження та реєстрації народження дитини перебував у місцях позбавлення волі, і лише 21.07.2017 р. вибув із місць позбавлення волі.

Виходячи з викладеного, та враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів позовних вимог, а відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що має бажання спілкуватися та брати участь у вихованні дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. На думку суду, на даний час такі вимоги є передчасними.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 4,5,6 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пункт 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" звертає увагу судів на те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування може вирішуватися лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" розглядаючи справи даної категорії слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які виникають із факту спорідненості з тининою, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки. А тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей.

Матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 (а.с. 61)

Однак суд у відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України не погодився з вищевказаним висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, без встановлення обставин справи, при цьому, також не з'ясована думка відповідача при наданні висновку.

Судова колегія перевірила доводи апеляційної скарги в частині незгоди із таким рішенням суду, ознайомилась із висновком органу опіки та піклування (а.с. 61) . Судова колегія не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права в тому, що вказаний висновок не був прийнятий до уваги. Висновок дійсно є немотивованим. При цьому суд ухвалював рішення не на підставі одного лише висновку, а на підставі усіх досліджених доказів, у їх сукупності та взаємозв'язку. Суд пришов до правильного рішення про те, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на батьків, таке рішення за встановлених судом обставин є передчасним. Відповідач знаходився у місцях позбавлення волі, а тому не міг брати участі у вихованні та утриманні дитини. Лише після звільнення з місць позбавлення волі відповідача він зможе реально доводити, що гідний бути батьком дитини, виконувати свої батьківські обов'язки.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір з урахуванням усіх обставин справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі ст..180,181, 184, 164,166 СК України, керуючись ст..ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В АЛ И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді Голуб С.А.

Таргоній Д.О.

Приходько К.П.