Справа № 630/269/17
Провадження № 2/630/232/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2017 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дем'яненко І.В.,

за участю секретаря Тимошенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності .

Позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарським будівлями і спорудами розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача Кондратенко О.С. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на їх невідповідність нормам діючого законодавства. Як зазначила Кондратенко О.С., з кредитором мають розраховуватися спадкоємці, але не зрозуміло чи вони є, або необхідно визнати спадщину відумерлою. Представник відповідача зауважила, що право власності не може бути оформлене, так як позивач звернувся до суду передчасно, не вирішивши питання про визнання спадщини відумерлою.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем по справі докази та заперечення відповідача, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 12 листопада 2015 року уклали договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харитоновою Я.М., реєстровий № 4423. Згідно п.1 Договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 78 749,60 грн., що еквівалентно 3 460 доларів США (а.с.6).

В порядку забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 12 листопада 2015 укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харитоновою Я.М., реєстровий № 4426. Згідно Договору, Іпотекодавець передає Іпотекодержателю житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Сторони домовилися, що вартість предмету іпотеки становить 56 900 грн. (а.с.7-8).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що вбачається із витягу із державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про смерть, який міститься в матеріалах спадкової справи (а.с.43-44)

Як вбачається із довідки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 17 червня 2017 року за № 855/01-16 після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 до нотаріальної контори із заяво про пред'явлення вимог до спадкоємців поснулого звернувся ОСОБА_1 Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не надходило (а.с.38-39). Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 356/2016, заведеної після смерті ОСОБА_3, до нотаріальної контори 27 грудня 2016 року надійшла заява ОСОБА_1, в якій повідомив нотаріуса, що він є кредитором померлого та пред'являє свої вимоги, відповідно до ст. 1281 ЦК України. Вказана заява прийнята та зареєстрована нотаріусом за № 1003/2016 (а.с.41-42). Зазначене вбачається із копії матеріалів спадкової справи, направленої на адресу суду (а.с.40-48).

Як вбачається із довідки Люботинської міської ради Харківської області від 13 червня 2017 року за № 03-36/2096, за адресою АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10 червня 2015 року по день смерті. Інших осіб, зареєстрованих за вказаною адресою у картотеках не виявлено (а.с.16)

На час розгляду справи судом не встановлено спадкоємців після смерті ОСОБА_3

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Як вбачається із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом та за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В частині 3 ст. 1268 ЦК України вказано, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. А відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Позивач виконав вимоги ст. 1281 ЦК України, та 27 грудня 2016 року звернувся з заявою до нотаріальної контори як кредитор до спадкоємців померлого. Однак жодних повідомлень від спадкоємців кредитору не надійшло.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Однак, на теперішній час відсутні спадкоємці,які б могли задовольнити вимоги кредитора.

Територіальна громада, Люботинської міської ради Харківської області на даний час не є власником спірного будинку, тому не може задовольнити вимоги кредитора, оскільки вона спадщину не приймала, питання про визнання спадщини відумерлою в порядку ст. 1277 ЦК України не порушувалося.

Відповідно до ст.1277 ЦК України У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об'єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 порушувати питання про визнання спадщини відумерлою передчасно, оскільки ще не сплинув рік з часу відкриття спадщини.

Поряд з тим, слід зазначити, що позивач просить визнати за ним право власності на підставі ст. 392 ЦК України.

Однак, згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з?єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв?язаних з позбавленням володіння. Позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Зазначений позов може бути заявлений власником індивідуально-визначеної речі, що як володіє, так і не володіє нею (якщо при цьому не ставиться питання про її повернення), права якого оспорюються, заперечуються чи не визнаються третьою особою, що не знаходиться з власником у зобов?язальних чи інших відносних відносинах із приводу спірної речі. Правом на подібний позов володіє і титульний власник майна. Як відповідач виступає третя особа, що як заявляє про свої права на річ, так і не пред?являє таких прав, але не визнає за позивачем речового права на майно.

Підтвердження в суді права власності або іншого речового права на майно, що складає предмет спору, здійснюється за допомогою спростування в суді установлених фактів (наприклад, факту оголошення особи померлою) або шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права (наприклад, факту приналежності частки у загальному майні власників). Підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. Це може випливати із представлених їм правовстановлюючих документів, показань свідків, а також будь-яких інших доказів, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна. Якщо майно знаходиться у володінні позивача, його права на майно захищає презумпція правомірності фактичного володіння.

Вимога про визнання права власності не є самоціллю позивачів та єдиним предметом позову. Як правило, такі вимоги супроводжують позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, про усунення порушень права власності, не пов?язаних з порушенням володіння та ін. Отже, за таких умов, вимоги про визнання права власності є лише передумовою для досягнення позивачем кінцевої мети позову (наприклад, повернути майно у своє володіння). Також спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи, і це право оспорює відповідач. Оскільки позови про визнання права власності, з одного боку, не зв?язані з конкретними порушеннями правомочностей власника і, з іншого боку, диктуються триваючим незаконним поводженням третьої особи, на них, як і на негаторні позови, не поширюється дія позовної давності.

Однак, в даному випадку не підлягають застосуванню норми ст. 392 ЦК України

На підставі матеріалів даної цивільної справи та аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд, також вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що він, як кредитор, має право звернутися з заявою про визнання спадщини відумерлою, після спливу одного року з часу відкриття спадщини, в порядку ст.1277 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 59, 60, ст. 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 608, 1218,129, 1220, 1268, 1269,1270,1277, 1281,282 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17,23 ЗУ «Про іпотеку» суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області в десяти денний строк з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя(підпис)І. В. Дем'яненко