АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2208/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Шипович В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівЮвшина В. І., Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8, про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено Кредитний договір №СМ-SМЕF00/004/2008. На підставі вказаного кредитного договору Банк надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 30 000 доларів США двома траншами по 15 000 доларів США 18 січня 2008 року та 25 лютого 2008 року.

Для забезпечення виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_8 18 січня 2008 року було укладено Договір поруки №SR-SМЕF00/004/2008 згідно якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором від 18 січня 2008 року.

Однак, ОСОБА_6 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 1 березня 2016 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 15852,04 доларів США та за процентами в сумі 4544,33 доларів США.

Вказану заборгованість позивач просив солідарно стягнути із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на свою користь разом із судовими витратами.

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позов до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що при укладанні вказаного договору Банк не надав їй інформацію про кредитні умови, передбачені п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважає, що кредитний договір від 18 січня 2008 року було укладено внаслідок обману з боку Банку, а тому цей правочин має бути визнаний недійсним на підставі ч.1 ст. 230 ЦК України.

Крім того, вважає, що необхідно застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: ОСОБА_6 має повернути Банку суму одержаного кредиту 15000 доларів США, а Банк повинен повернути ОСОБА_6 всі сплачені нею кошти на погашення заборгованості за кредитом та процентами.

Ухвалою суду від 14 вересня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ «ОТП Банк» прийнято до спільного розгляду із первісним позовом, а ОСОБА_8 залучений в якості третьої особи за зустрічним позовом.

21 вересня 2016 року ОСОБА_6 скерувала до суду заяву про уточнення зустрічного позову посилаючись на те, що п.4.1.1 кредитного договору передбачена сплата пені у розмірі 1% за кожен день прострочення виконання зобов'язання, що є несправедливим в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначила, що в оскаржуваному кредитному договорі та додатках до нього відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту та умови передбачені п.п. 3.2., 3.4. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

Банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Не вказано розрахунок орієнтовної вартості кредиту, а Графік погашення заборгованості неодноразово змінювався та є незрозумілим для споживача. Тобто відсутня така істотна умова договору як ціна.

Відповідно до розділу 5 кредитного договору, - комісія Банку за оформлення справи з відкриття кредитного рахунку становить 2% від розміру кредиту, що суперечить ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Також кредитний договір 27 грудня 2011 року було доповнено умовою про сплату позичальником комісії у розмірі 250 гривень.

В той же день 27 грудня 2011 року, Банк, зловживаючи довірою позичальника, безпідставно отримав 9275,58 гривень із призначенням - комісія за зміну умов кредитного договору без ПДВ згідно тарифів Банку, згідно кредитного договору №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18 січня 2008 року.

Позичальник у зв'язку із тяжкою обставиною, а саме: загрозою втрати житла був вимушений укласти Додатковий договір №11 від 27 грудня 2011 року до оспорюваного кредитного договору, продати свою квартиру, на виручені кошти придбати дешевше житло, а різницю в сумі 10 000 доларів США сплатити Банку.

Графіки погашення заборгованості не містять даних про вартість супутніх послуг розрахованих Банком, а тому не є узгодженими графіками платежів позичальника. На підтвердження виконання кредитного договору Банком не надано копій первинних бухгалтерських документів. Операції з оформлення кредиту, а також із нарахування та сплати процентів проведені Банком із порушенням Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління НБУ №280 від 17 червня 2004 року, Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ №481 від 27 грудня 2007 року, Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №566 від 30 грудня 1998 року.

Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо погашення кредиту.

У наданих Банком Графіках повернення кредиту відсутнє значення абсолютного подорожчання кредиту та реальна процентна ставка.

Таким чином, умови кредитного договору є несправедливими, та такими, що порушують права ОСОБА_6

Крім того, Банк всупереч ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав ОСОБА_6 інформації в письмовій формі про всі можливі схеми погашення кредиту, що призвело до порушення прав позичальника, введення споживача в оману щодо реальної відсоткової ставки, отримання значно меншої суми в гривневому еквіваленті ніж передбачено договором, втрати значної суми коштів у зв'язку із обміном доларів США на Міжбанківському валютному ринку за курсом нижчим ніж встановлено НБУ. Із наданих Банком документів неможливо встановити які суми та на які рахунки зараховувалися, що є несправедливим по відношенню до споживача. Погашення заборгованості в доларах США в касу банку не передбачено, а тому розмір щомісячних платежів встановлено банком незаконно. Оскільки всі розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь Банку, то підписання оспорюваного кредитного договору та наступних правочинів було здійснено позичальником під впливом обману з боку Банку, з метою отримання останнім прихованого додаткового прибутку у вигляді завищеної процентної ставки та додаткових комісій. Банк отримав від ОСОБА_6 за період з 2008 по 2014 рік 35193,45 доларів США, що більш ніж вдвічі перевищує отриманий кредит в розмірі 15000 доларів США. За таких обставин ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним кредитний договір №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18.01.2008 року та застосувати наслідки недійсності правочину.

6 жовтня 2016 року ОСОБА_6 ще раз уточнила свої позовні вимоги та просила вважати її позов таким, що поданий у зв'язку із захистом прав споживачів. Крім того, просила врахувати, що Банк неправомірно збільшував процентну ставку після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу і кредитного договору в односторонньому порядку».

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 жовтня 2017 року ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18 січня 2008 року, що виникла станом на 1 березня 2016 року в сумі 17884,91 долари США, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 14047,93 долари США та заборгованості по процентам в сумі 3836,98 долари США.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_8, на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір у сумі по 3 634 грн. 55 коп. з кожного.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_6 судові витрати у виді витрат на проведення експертизи в сумі 474 грн. 30 коп.

Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_8 судові витрати у виді витрат на проведення експертизи в сумі 474 грн. 43 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставина справи, невірне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального прав, просили суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_8 також подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині задоволення позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_6 і ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені первісного позову ПАТ «ОТП Банк».

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника ОСОБА_6- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають до відхилення.

Відповідно доо ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів належних йому.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, - у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») як кредитором, та ОСОБА_6 як позичальником, укладено Кредитний договір №СМ-SМЕF00/004/2008 (т.1 а.с. 4-11), за умовами якого Банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 30 000 доларів США на строк до 17 січня 2018 року.

Додатком №1 до Кредитного договору є Графік повернення кредиту та сплати процентів підписаний Банком та ОСОБА_6 згідно з яким погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів починаючи з 18.02.2008 по 17.01.2018.

У період з 25.02.2008 року по 14.05.2014 між Банком та ОСОБА_6 укладено тринадцять Додаткових договорів до Кредитного договору №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18.01.2008, якими вносилися зміни, зокрема, до Графіку повернення кредиту та сплати процентів.

18 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_8 укладено Договір поруки №SR-SМЕF00/004/2008 (т.1 а.с. 12-13), за умовами якого ОСОБА_8, як поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18 січня 2008 року. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники.

27 грудня 2011 року, 21 січня 2013 року та 19 травня 2014 року між Банком та ОСОБА_8 були укладені три Додаткові договори до Договору поруки №SR-SМЕF00/004/2008 від 18 січня 2008 в яких, зокрема, визначався розмір заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором.

18 січня 2008 року ОСОБА_6 звернулася до Банку із Кредитною заявкою про видачу на підставі Кредитного договору №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18 січня 2008 року кредиту в сумі 15000 доларів США (т.1 а.с. 14).

25 лютого 2008 року ОСОБА_6 звернулася до Банку із Кредитною заявкою про видачу на підставі Кредитного договору №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18 січня 2008 року другого траншу кредиту в сумі 15000 доларів США (т.1 а.с. 14зв.).

Банком суду надані копії Дублікатів валютних меморіальних ордерів №1 від 18 січня 2008 та №20 від 25 лютого 2008 року (т.1 а.с. 126) про видачу ОСОБА_6 двох траншів кредиту по 15000 доларів США кожен за Кредитним договором №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18 січня 2008 року. (т.1 а.с. 126)

Відповідно до Розрахунків ПАТ «ОТП Банк» (т.1 а.с. 22, 64, т.3 а.с. 223-224, 250-251),- станом на 01.03.2016 року, розмір заборгованості ОСОБА_6 за Кредитним договором №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18.01.2008 складає: за кредитом 15852,04 дол. США, за процентами 4544,33 дол. США, а всього 20396,37 дол. США.

Суд в основу свого висновку щодо суми заборгованості взяв висновок експерта №838/16-23/69/17-23 від 11 вересня 2017 року, яким встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_6 перед Банком станом на 1 березня 2016 року по кредиту становить 14 047,93 доларів США та заборгованість по процентам - 3836,98 дол.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо стягнення на користь Банку кредитної заборгованості в солідарному порядку також з поручителя ОСОБА_8, оскільки він повністю узгоджується з вимогами, передбаченими ст.ст. 553, 554 ЦК України.

Також суд дав належну правову оцінку вимогам Банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті (долари США), зазначивши, що у випадку чіткого визначення у кредитному договорі, що погашення кредиту та процентів здійснюється позичальником в доларах США, то із відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитом та процентами необхідно стягнути в іноземній валюті (доларах США), без зазначення її еквіваленту в гривні.

Спростовними є твердження скаржника ОСОБА_8 щодо недоведеності факту видачі Банком ОСОБА_6 25 лютого 2008 року другого траншу кредиту в сумі 15 000 доларів США, оскільки про отримання ОСОБА_6 двох траншів кредиту по 15 000 доларів США кожен 18 січня 2008 року та 25 лютого 2008 року, згідно умов кредитного договору, свідчать не лише надані Банком кредитні заявки та виписки з рахунків, а й дії самої ОСОБА_6, зокрема, здійснення погашення останньої валютної заборгованості за кредитним договором від 18 січня 2008 року та укладання із банком Додатковх угод до кредитного договору, якими у тому числі визначався розмір заборгованості та в новій редакції викладався Графік повернення кредиту та сплати процентів з урахуванням суми одержаного кредиту у розмірі 30 000 доларів США.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду з приводу надсилання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 досудових вимог про погашення заборгованості 26 лютого 2016 року від імені Банку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із помилковим зазначенням дати кредитного договору, як 25 березня 2010 (т.1 а.с. 15-16), що не є підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду із даним позовом у лютому 2016 року, заявивши вимогу про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом та процентами та продовжує по теперішній час наполягати на задоволенні цих вимог. При цьому, суд врахував, що у випадку, якщо б ОСОБА_6 чи ОСОБА_8 мали намір в добровільному порядку погасити заборгованість за кредитним договором від 18 січня 2008 року, то в них було достатньо часу для цього, як до так і після звернення Банку з позовом до суду.

Стосовно тверджень скаржника ОСОБА_8 щодо неотримання позичальником та поручителем вимог про дострокове погашення кредитного договору та звернення Банку до суду із позовом до спливу строку, передбаченого досудовою вимогою, колегія суддів визначає їх як безпідставні та зазначає, що направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів не є обов'язковою умовою, яка передує зверненню Банку з відповідним позовом до суду та є, за вказаних обставин, його абсолютним правом, передбачненим ч.2 ст. 1050 ЦК України, яке він може використати на свій розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, яка з огляду на положення ст. 1054 ЦК України застосовується до відносин за кредитним договором, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому з огляду на положення ст. 627 ЦК України передбачена ч.2 ст.651 цього Кодексу можливість зміни або розірвання за рішенням суду договору, в тому числі й кредитного договору, є правом, а не обов'язком сторони договору.

Таким чином, передбачене ст. 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини позики, що залишилася, є самостійним і реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору.

Наведене спростовує доводи скаржника ОСОБА_8 з даного приводу.

Щодо вимог ОСОБА_6 за зустрічним позовом, то колегія суддів вважає вірним висновок суду і в даній частині рішення.

Заявляючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним, ОСОБА_6 вважала кредитний договір від 18 січня 2008 року недійсним, як такий, що укладено нею під впливом обману з боку Банку.

Колегія суддів вбачає, що судом було надано належну оцінку доводам позивачки ОСОБА_6 з даного приводу та зазначено, що останньою не надано належних та допустимих доказів того, що Банк вчинив умисні дії, якими ввів в оману ОСОБА_6 щодо обставин які б могли вплинути на рішення позивача про укладення оспорюваного правочину, а отже і не доведено факт обману ОСОБА_6 з боку Банку при укладанні 18 січня 2008 року кредитного договору №СМ-SМЕF00/004/2008. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_6 на момент укладення оспорюваного договору у 2008 році була повнолітньою дієздатною особою, самостійно обрала ЗАТ «ОТП Банк» як кредитора, та не мала будь-яких об'єктивних перешкод для детального ознайомлення до підписання договору із умовами видачі та повернення кредиту. На протязі більше шести років після укладання договору №СМ-SМЕF00/004/2008 позичальник виконувала свої зобов'язання за кредитним договором та жодним чином не заявляла про його недійсність.

Колегія суддів також вбачає, що кредитний договір №СМ-SМЕF00/004/2008 від 18 січня 2008 року не суперечить вимогам законодавства України, яке існувало щодо таких договорів на момент його укладання, у тому числі і Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги предствника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається предствник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8, про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності правочину - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :