Справа № 125/2157/13-ц Провадження № 22-ц/772/2320/2017Головуючий в суді першої інстанції Тучинська Н. В.
Категорія 47Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 липня 2017 року, -

В с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась у суд з даним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 8 серпня 2012 року за договором купівлі-продажу позивач ОСОБА_2 стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок за цією ж адресою, площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будов та споруд , площею 0,1040 га, для ведення особистого селянського господарства. Навесні 2013 року відповідач, який володіє житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_2, розпочав будівництво паркану між своїм та позивача домогосподарствами. Комісією Барської міської ради від 07 травня 2013 року було встановлено, що паркан будується частково на земельній ділянці позивача.

Вважаючи, що такими діями відповідач порушив її право на вільне розпорядження своєю власністю, ОСОБА_2 08 серпня 2013 року звернулася до Барського районного суду з вимогою усунути перешкоди в користуванні власними земельними ділянками, зобов'язавши ОСОБА_3 перенести паркан між суміжними земельними ділянкам відповідно до державних актів.

Ухвалою Барського районного суду від 02 грудня 2013 року справу за підсудністю направлено до Мурованокуриловецького районного суду.

11 січня 2014 року справу прийнято до провадження в Мурованокуриловецький районний суд.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 липня 2017 року позов задоволено. Вирішено: зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом перенесення збудованого ним паркану між домоволодіннями № 24 та АДРЕСА_1 у відповідності з межами, визначеними державними актами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, виданими Барською міською радою 30 грудня 2005 року.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, як незаконне та таке, що ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі і вирішити питання судових витрат.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення, вказані правові вимоги були дотримані.

Так, задовольняючи позов, суд виходив з наступних обставин.

ОСОБА_2 18 серпня 2012 року за договорами купівлі-продажу придбала житловий будинок АДРЕСА_1 з належними господарськими будівлями і спорудами (т. 1 а.с. 9, 10) та земельні ділянки: площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,1040 га - для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 12-15, 16-19).

Відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 90-91). За цією ж адресою розміщені, належні ОСОБА_3 на підставі державних актів, виданих Барською міською радою 27 липня 2006 року, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 земельні ділянки площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0426 га - для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 92, 93).

Ще суд виходив з того, що у 2013 році ОСОБА_3 побудовано цегляний паркан довжиною 34,78 метра і шириною 0,38 метра, який займає 6,6 квадратних метра земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки він розміщений на межі їхніх земельних ділянок, одна половина якого займає ділянку ОСОБА_3 , а інша половина - ділянку ОСОБА_2

Обставин щодо розміщення частини паркану на земельній ділянці ОСОБА_2 та що ця його частина складає саме 6.6 квадратних метрів не тільки не заперечує ні відповідач, ні його представник, а навпаки - визнають. Відповідач заперечує лише до часу будівництва паркану, а виходячи з цього, не визнає позову, оскільки вважає, що паркан ним збудований у 2012 році, до того часу поки позивачка стала власником суміжної земельної ділянки; з попереднім власником він погоджував таке розташування паркану, тому вважає, що позивачка частиною паркану, яка знаходиться на її ділянці має сама розпоряджатися і, якщо він їй не потрібний - знести за власний рахунок.

Спірною є правомірність розміщення відповідачем ОСОБА_3 цегляного паркану між земельними ділянками позивача та відповідача частково на земельній ділянці, що на даний час належить позивачу. Зокрема, позивач стверджує, що будівництво паркану ОСОБА_3 розпочав навесні 2013 року, не погодивши це будівництво з нею як із суміжним власником, а відповідач стверджує, що розпочав і закінчив будівництво навесні 2012 року, погодивши його зведення із тодішнім власником суміжного домоволодіння ОСОБА_4.

Проте, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, суд дійшов висновку, що спірний паркан відповідачем будувався не у 2012 році, а у 2013 році.

До такого висновку суд дійшов з огляду на пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6; виходячи з протоколу розгляду заяви ОСОБА_2 від 07.05.2013 року, затвердженого заступником Барського міського голови 17.05.2013 року, яким ОСОБА_3 було запропоновано призупинити роботи по встановленню паркану (т.1 а/с20).

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 08.08.2013 року було забезпечено даний позов за заявою ОСОБА_2 та заборонено ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи на межі та біля межі земельних ділянок сторін ( а/с 23 т.1).

Ця ухвала була примусово виконана старшим державним виконавцем відділу ДВС Барського районного управління юстиції - було доведено до відома боржника резолютивну частину зазначеної ухвали суду, про що винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 16.09.2013 року, яку, як відмітив суд, відповідач не оскаржував.

Таким чином, суд підставно дійшов висновку про те, що відповідач порушив право власності позивачки на її земельну ділянку і, що заявлена нею позовна вимога підлягає до задоволення. Такий висновок суду грунтується на встановлених обставинах та правових нормах, застосованих судом до встановлених правовідносин -ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України; ст. ст. 79, 91, 152 ЗК України; норми Конституції України, відповідно до статті 41 якої, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дані правові норми співзвучні з Протоколом №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нормами якого суд теж керувався, ухвалюючи рішення. Судом, крім того, при розгляді справи було дотримано і норм процесуального законодавства.

Доводи ж апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, всупереч встановленим обставинам, тому вони рішення суду не спростовують.

Таким чином, апеляційну скаргу, як безпідставну, слід відхилити, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального законодавства - залишити без змін, в силу ст. 308 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук