Справа № 455/678/17
Провадження № 2/455/476/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 08.06.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно та майно колишнього колгоспного двору, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мама - ОСОБА_3, та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_4.

Батьки проживали разом з нею в АДРЕСА_1 у власному житловому будинку, який відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою двору був ОСОБА_4.

Станом на 01 липня 1990 року в господарстві проживали та були зареєстровані четверо осіб: мама - ОСОБА_3, батько - ОСОБА_4, позивачка та її чоловік ОСОБА_5. Оскільки господарство, в якому проживала їх сім»я, належало до колгоспного двору, то кожний мав право на ? частину цього майна.

Після смерті ОСОБА_3,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на майно, яке належало їй на праві власності, і на майно, на яке вона мала право на день смерті, відкрилася спадщина. На день смерті ОСОБА_3 мала право на ? частину житлового будинку, за життя вона не розпорядилася своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування її майна повинно бути за законом.

Спадкоємцями майна ОСОБА_3 за законом першої черги були її чоловік ОСОБА_4 та вона, тобто позивачка ОСОБА_2.

Проживаючи разом з ОСОБА_3 на день її смерті та продовжуючи проживати до теперішнього часу в житловому будинку, вона і ОСОБА_4 фактично вступили в управління та володіння її спадковим майном, тобто, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3.

Одночасно після смерті мами ОСОБА_3, батько ОСОБА_4 також мав право на 3/8 частини житлового будинку та господарських будівель, із яких 2/8 частина як майна бувшого колгоспного двору і 1/8 частини цього майна в порядку спадкування майна дружини ОСОБА_3.Вважає, що після смерті мами ОСОБА_3 мала право на 3/8 частини житлового будинку із яких 2/8 частини як майна бувшого колгоспного двору і 1/8 частини в порядку спадкування майна ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, на майно, яке належало йому на праві власності, і на майно на яке він мав право на день смерті, відкрилася спадщина. На день смерті ОСОБА_4 мав право на 3/8 частину житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_4 розпорядився своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт на ім'я свого сина - ОСОБА_6, а тому спадкування його майна повинно було бути за заповітом.

Спадкоємцем майна ОСОБА_4 за заповітом був його син ОСОБА_10., який на день смерті батька, проживав окремо, в іншому житловому будинку, де і був зареєстрований, і на протязі шестимісячного строку після відкриття спадщини, і в подальшому до самої смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_4), не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті батька.

Оскільки на день смерті ОСОБА_4 проживала разом з ним та вела з ним спільне господарство, будучи спадкоємцем за законом, вступила в управління та володіння його спадковим майном, що свідчить про те, що вона прийняла спадщину, оскільки інший спадкоємець за заповітом не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини.

Отже, після смерті батька - ОСОБА_4, з урахуванням спадкування його частки в майні бувшого колгоспного двору - 3/8 частини, вона набула право на 6/8 частин житлового будинку в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік ОСОБА_5, після його смерті, на майно, яке належало йому на праві власності, і на майно, на яке він мав право на день смерті, відкрилася спадщина.

На день смерті ОСОБА_5 мав право на 2/8 частину житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_5 не розпорядився своїм майном на випадок смерті, а тому спадкування його майна повинно бути за законом. Спадкоємцями майна ОСОБА_5 за законом першої черги є вона, як його дружина, тобто позивачка.

Вона звернулася до Старосамбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 23 лютого 2017 року, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що житловий будинок та господарські будівлі в минулому відносилися до суспільної групи колгоспний двір, в якому були зареєстровані та проживали інші особи, частки яких не було визначено, а тому їй було рекомендовано звернутися з позовом до суду про захист своїх спадкових прав. При цьому їй не було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, через що вона змушена була через свого представника звертатися із скаргою на державного нотаріуса до Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Просить, із врахуванням неодноразових уточнень до позовної заяви, визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні 13.11.2017 року та представник позивачки 28.11.2017 року позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві та в уточненнях до неї.

Представник відповідача - Нижанковицької селишної ради Старосамбірського району Львівської області, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В канцелярію суду поступив лист за підписом селищного голови Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району Львівської області Смолінського В.О. про слухання справи у відсутності їхнього представника, заперечень проти позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно не мають (а.с.36).

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Із особистих документів позивачки ОСОБА_2.(виписки із паспорта, свідоцтва про одруження)/а.с.25-26,10/, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки та жительки АДРЕСА_1 вбачається, що її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим (повторно) 07.06.1957 року в с. Заболотці Нижанковицького району Дрогобицької області (а.с.9).

Технічним паспортом (а.с.20-23) встановлений факт існування житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.06.1984 року, яке видано на підставі рішення виконкому Нижанковицької селищної ради від 22.05.1984 року за №17, житловий будинок в АДРЕСА_1, відносився до суспільної групи - колгоспний двір, головою двору був ОСОБА_4 (а.с.15).

З довідки №650 від 25.04.2017 року Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації вбачається, що будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4, як головою колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Нижанковицької селищної ради від 22.05.1984 року за №17 (а.с.17).

З довідок виконкому Нижанковицької селищної ради вбачається, а саме:

- від 09.03.2017 року №114, що з 1984 року по липень 1991 року у житловому будинку АДРЕСА_1 проживали і були зареєстровані: власник будинку - ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3), дружина власника - ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2), син власника - ОСОБА_6 (знятий з реєстрації у березні 1986 року., помер ІНФОРМАЦІЯ_4), внук власника - ОСОБА_9 (знятий з реєстрації в березні 1986 року), дочка власника - ОСОБА_2 (зареєстрована з 20.04.1989 року по даний час), зять власника - ОСОБА_5 (зареєстрований з 20.04.1989 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_5)/а.с.77/;

- від 13.06.2017 року № 255, що станом на 01.07.1990 року у житловому будинку АДРЕСА_1 проживали і були зареєстровані: власник будинку - ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3), дружина власника - ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2), дочка власника - ОСОБА_2 (зареєстрована з 20.04.1989 року по даний час), зять власника - ОСОБА_5 (зареєстрований з 20.04.1989 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_5)/а.с.76/;

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року - далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи не -повнолітніх.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама позивачки - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 Нижанковицькою селищною радою Старосамбірського району Львівської області (а.с.6).

Позивачка просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

З довідок №433 від 01.10.2017 року, від 13.06.2017 року № 255, від 09.03.2017 року, виданої виконавчим комітетом Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району Львівської області (а.с. 76, 77, 78) відомо, що позивачка ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_5 були зареєстрованими у житловому будинку АДРЕСА_1 з 20.04.1989 року, а відтак, виходячи з вище наведених норм права та роз»яснень пленуму Верховного Суду України, вони у відповідності до ст. 126 ЦК УРСР вважаються такими, що не набули на належну кожному з них частку у майні колгоспного двору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 6 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Згідно зі ст. 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Він виступає у цивільних правовідносинах як єдине ціле. Власність колгоспного двору складають трудові доходи членів двору, одержані від участі в господарстві колгоспу, а також інше майно, передане у власність двору, та майно, придбане на спільні кошти двору. Відповідно до ч. 1 ст. 120, ч.2 ст.123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, виходячи із рівності часток усіх членів двору.

Так, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 спадщина не відкрилася відповідно до правил ст. 563 ЦК Української РСР, оскільки майно двору належало на праві сумісної власності його членам (ст.120 цього Кодексу). Батько позивачки - ОСОБА_4 продовжував володіти і користуватись майном цього двору одноособово, залишився в ньому останнім членом. Отже, до 15 квітня 1991 року ОСОБА_4 не втратив права на майно, яке належало колгоспному двору (розташований по АДРЕСА_1), і збереглося після припинення його існування.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим 22.03.1999 року Нижанковицькою селищною радою Старосамбірського району Львівської області (а.с.7).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Статтею 563 ЦК Української РСР визначено, що якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовується Розділ VII (спадкове право).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 червня 1983 року із наступними змінами і доповненнями, спадщина на майно колгоспного типу двору відкривається лише після смерті останнього члена двору.

Після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, батька позивачки, на майно, на яке він мав право на день смерті, відкрилася спадщина.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна.

За життя ОСОБА_4 розпорядився своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт на ім'я свого сина ОСОБА_6, а тому спадкування його майна повинно було бути за заповітом(а.с.52).

Однак, в судовому засіданні було з»ясовано, що також підтверджується довідками Нижанковицької селищної ради Старосамбірського району (а.с.59,77), що ОСОБА_6 з березня 1986 року в тому числі і на день смерті свого батька - ОСОБА_4 з ним в одному будинку не проживав - в будинку по АДРЕСА_1, а проживав окремо в іншому житловому будинку (АДРЕСА_2), де і був зареєстрований, і на протязі шестимісячного строку після відкриття спадщини, і в подальшому, до самої смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.74,а.с.63/), не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.77,, а тому, у відповідності зі ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті батька.

Згідно ст. 553 ЦК України у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин, вважається, що відмовилися від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини (стаття 549 цього кодексу).

Як було встановлено в судовому засіданні, на день смерті ОСОБА_4 позивачка проживала разом з ним та вела з ним спільне господарство (а.с.73), будучи спадкоємцем за законом, а відтак, вона вступила в управління та володіння його спадковим майном, що свідчить про те, що вона прийняла спадщину, оскільки інший спадкоємець за заповітом не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини, а відповідно набула право в цілому на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи позивач зверталася до Старосамбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру від 23 лютого 2017 року, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по тій причині, що житловий будинок та господарські будівлі в минулому відносилися до суспільної групи колгоспний двір, в якому були зареєстровані та проживали інші особи, частки яких не було визначено, а тому їй було рекомендовано звернутися з позовом до суду про захист своїх спадкових прав. При цьому їй не було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, через що вона змушена була через свого представника звертатися із скаргою на державного нотаріуса до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що підтверджується відповіддю на скаргу ( а.с.18).

Отже, після смерті ОСОБА_4 позивачка, проживаючи постійно разом з ним та своїм чоловіком ОСОБА_5 на день його смерті (а.с.73), тобто на день відкриття спадщини, та продовжуючи проживати до теперішнього часу в житловому будинку, набула право в цілому на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації № 255 від 21.04.2017 року загальна вартість житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 становить 139115 гривень (а.с. 16).

Позивачка ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи(а.с.55) , а тому у відповідності до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.10, ч.1 ст.11, ст.60, ч.1 ст. 61, ст.ст. 209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, ст.328, 392, 1-3 ст. 1296 ЦК України ч.1 ст.120,ч.2 ст.123,ч.3ст.125,126,525-527,529,п.1ч.1ст.549, ч.2ст.553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Й.Ніточко