УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ садового будинку, паю, внесеного в гаражно-будівельний кооператив, та гаража, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року та касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на додаткове рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, який уточнила у процесі розгляду справи, і остаточно просила визнати за нею право власності на 2/3 частки садового будинку АДРЕСА_1 в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, а у власності відповідача залишити 1/3 частки цього садового будинку, пай або гараж АДРЕСА_2.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що у період з 09 березня 2006 року по 11 лютого 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_8, 2006 року народження.

Вказала, що вона та відповідач під час шлюбу побудували садовий будинок АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_2.

Вважає вищевказане майно спільною сумісною власністю подружжя, тому згідно вимог діючого сімейного законодавства та з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка проживає разом із нею, просила поділити майно із збільшенням її частки у праві власності на садовий будинок до 2/3 частин та виділенням відповідачу у власність 1/3 частини цього садового будинку та гаражу, який знаходиться у ГБК «Стріла».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ садового будинку та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину садового будинку АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину садового будинку АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковим рішенням апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року заяву представника ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені у справі судові витрати в розмірі 5 856 грн 50 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про поділ садового будинку і залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить змінити додаткове рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на її користь понесені у справі судові витрати у розмірі 9 085 грн 24 коп.

Таким чином, рішення апеляційного суду оскаржується ОСОБА_5 лише в частині вирішення позовних вимог про поділ садового будинку, а тому в іншій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на касаційну скаргу ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що спірний садовий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки земельну ділянку, на якій побудовано садовий будинок, було придбано батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_7, який і побудував на ній у 2005 році спірний садовий будинок.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ садового будинку та ухвалюючи в цій частині нове рішення про їх часткове задоволення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, дійшовши правильного та обґрунтованого висновку, що спірний садовий будинок був побудований протягом 2005 - 2007 років, а тому на підставі ст. 60 СК України є об'єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки набутий ними, як подружжям, за час шлюбу.

Також, суд апеляційної інстанції ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені у справі судові витрати, дійшов правильного висновку, що рішенням апеляційного суду від 11 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, і оскільки нею у справі понесено підтверджені документально судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 713 грн (4 134 грн + 4 547 грн 40 коп. + 3 031 грн 60 коп.), а тому з ОСОБА_5 на її користь підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5 856 грн 50 коп., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційних скаргах, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року та касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на додаткове рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 11 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про поділ садового будинку та додаткове рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В.Попович