АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 689/963/17
Провадження № 22-ц/792/1933/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Костенка А.М., Янчук Т.О.,

з участю: секретаря Лапка Ю.В.,

сторін: представника позивача ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Ярмолинецького районного суду від 22 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 22 березня 2017 року між ним і ТзОВ Лізингова компанія «Еталон» був укладений договір фінансового лізингу № 005128, згідно якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача трактор МТЗ 82.1., а він, у свою чергу, зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. На виконання умов договору він того ж дня перерахував на рахунок відповідача 70000 грн. як комісію за організацію і частково авансовий платіж.

Крім того, після укладення договору позивачу стало відомо, що ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» не має ліцензії на надання фінансових послуг, що в силу ст. 227 ЦК України є підставою для визнання вчиненого правочину недійсним.

У звязку з цим, позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 005128 від 23 березня 2017 року та стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» сплачені позивачем кошти як комісію за організацію та авансовий платіж за вказаним договором, у розмірі 70000 грн.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 22 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 005128, укладений 22 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» про передачу в лізинг транспортного засобу трактора колісного МТЗ 82.1.

Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 70000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Посилається на те, що судом помилково оцінено послугу фінансового лізингу як послугу з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Вказує також на те, що відповідно до п.1.2 затверджених Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.10.2012 року № 1676 ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, обєднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. На час укладення договору, ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу не існували. Послуги фінансового лізингу надаються без ліцензії відповідно до Положення № 21 від 22.01.2004 року про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами-субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Зазначене положення передбачає здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік, виданої Нацкомфінпослуг та не передбачає ліцензування.

Крім того, апелянт зазначає також, що для нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу за участю фізичної особи необхідна наявність документу про реєстрацію транспортного засобу. Враховуючи те, що вказаний договір є договором непрямого лізингу, на момент укладення договору відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, то такий договір нотаріальному посвідченню не підлягає.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 22 березня 2017 року між ТзОВ «Лізингова Компанія «Еталон» і ОСОБА_2 був укладений договір фінансового лізингу № 005128 (з додатками), за умовами якого (п. 1.1. договору, додаток 3 до договору) відповідач - лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача - лізингоодержувача майно (предмет лізингу), а той у свою чергу, зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. Предметом договору є трактор МТЗ 82.1 вартістю 532000 грн. (а. с. 39-56).

За умовами договору (п. 5.1 договору) предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця таких платежів: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу (а. с. 43).

Згідно з додатком 2 до цього договору вартість предмета лізингу становить 532000 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу 266000 грн., викупна вартість 7980 грн., відсоткова ставка 12,5%, комісія 5%, щомісячний платіж 6682,51 грн., відвантаження автомобіля після оплати авансового платежу 266000 грн., комісії за передачу 15960 грн. (а. с. 54)

На виконання умов даного договору ОСОБА_2 22 березня 2017 року вніс кошти в сумі 70000 грн. на рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» (а. с. 56).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

З таким висновком колегія суддів Апеляційного суду погоджується.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом установлено, що договір фінансового лізингу № 005128, укладений між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вибір продавця предмета лізингу за оспорюваним договором мав здійснювати відповідач, тому пункти договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас обмежують права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках.

Вказуючи на несправедливість умов договору, суди керувалися вимогами п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів».

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-330цс16, який у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Також, визнаючи правочин недійсним, суд першої інстанції вірно зазначив, що в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), що є порушенням ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 807 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасну інформацію про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити зокрема дані про основні властивості продукції, умови використання; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Однак до моменту укладення договору позивачу не було надано інформації стосовно якості, комплектності і безпечності предмету лізингу, його функціональних характеристик, основних властивостей, року випуску, найменування та місцезнаходження виробника; постачальника транспортного засобу, умови його експлуатації; гарантійні зобов'язання.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до вказаного Закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів, (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами-підприємцями. (ч. 1 ст. 5 Закону). Таким чином законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Господарською діяльністю в розумінні вказаного Закону є будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Враховуючи положення зазначених вимог чинного законодавства України суд першої інстанції дійшов висновку, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій, а як встановлено судом станом на дату укладання між сторонами договору фінансового лізингу, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не мав права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг.

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 227 ЦК України).

Визнаючи оспорюваний правочин недійсним, суд першої інстанції, правильно застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 220 ЦК України, ст. 799 ЦК України та ч. 2 ст. 806 ЦК України, відповідно до яких до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Вимоги щодо нотаріального посвідчення при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу не були дотримані, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цей правочин вчинено з порушенням вимог ст. 220, ч. 2 ст. 799 ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, який у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Посилання апелянта, що судом помилково оцінено послугу фінансового лізингу як послугу з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, що стало підставою для скасування рішення суду є необґрунтованою. Підставою для скасування рішення стало відсутність нотаріального посвідчення договору та несправедливі умови договору.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що для нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу за участю фізичної особи необхідна наявність документу про реєстрацію транспортного засобу. Враховуючи те, що договір є договором непрямого лізингу, на момент укладення договору відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, то такий договір нотаріальному посвідченню не підлягає. Зазначене суперечить законодавству. Так в рішенні Верховного Суду України від 06.02.2008 року зазначено, що відповідно до вимог статей 635, 657 ЦК України попередній договір має бути укладений у письмовій формі з обовязковим нотаріальним посвідченням, оскільки основний договір укладається у формі з обовязковим нотаріальним посвідченням, попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Ярмолинецького районного суду від 22 серпня 2017 року відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Суддя: /підпис/ ОСОБА_4

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_3

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Категорія: 19

Доповідач - Купельський А.В.