Справа № 381/1900/17 Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/5612/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 47 13.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Яворського М.А.

при секретарі: Марченку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 16 липня 2014 року. В період шлюбу сторонами за спільні кошти був придбаний автомобіль Mercedec-Benz, 2002 року випуску, який зареєстрований на відповідача - ОСОБА_2. Тому, просила суд визнати за нею право власності на ? частину автомобіля Mercedec-Benz, 2002 р., як частку в спільному майні подружжя.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля Mercedec-Benz, 2002 року, днз. НОМЕР_3, номер двигуна:НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, як частку в спільному майні подружжя. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 921,72 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду 28 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину автомобіля Mercedec-Benz, 2002 року, днз. НОМЕР_3, номер двигуна:НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_1, як частку в спільному майні подружжя. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 921,72 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у позові ОСОБА_3, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що фактично поділ автомобіля здійснити неможливо без втрати його призначення. Зазначає, що автомобіль є неподільною річчю, а тому, відповідно до ч.2 ст.71 СК України, він має бути присуджений одному із подружжя. Вказує, що суд не долучив до матеріалів справи докази, які підтверджують наявність іншого майна у подружжя, зокрема, земельної ділянки та гаражу, придбаних за час шлюбу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1982 року по 16 липня 2014 року. За час шлюбу, а саме 26 серпня 2010 року, сторонами було придбано автомобіль, що зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_2. Суд зазначив, що у відповідності до ст.60 СК України на зазначене майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, а тому вимога про визнання права власності на ? частину майна підлягає задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши його у Постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15.

Встановлено, що 06 листопада 1982 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті ОСОБА_3 (а.с.6 - зворот).

16 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується відповідною відмітною у паспорті ОСОБА_3 (а.с.6 - зворот).

Встановлено і не заперечувалось сторонами у справі, що 26 серпня 2010 року, за час перебування сторін у шлюбі, ними було придбано спірний автомобіль марки Mercedec-Benz, 2002 року випуску, який зареєстрований на відповідача - ОСОБА_2, що підтверджується реєстраційною карткою АМТ, наданою Територіальним сервісним центром №3244 Регіонального сервісного центру в Київській області Міністерства внутрішніх справ України (а.с.33,34).

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про поділ майна подружжя, оскільки відповідно до ст.60 СК України на спірне майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, а вимога позивача є такою, що ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що фактично поділ автомобіля здійснити неможливо, і він є неподільною річчю, а тому, відповідно до ч.2 ст.71 СК України, має бути присуджений одному із подружжя є безпідставними, оскільки позивачем та відповідачем не заявлялись позовні вимоги щодо визнання права власності на спірне майно за одним з подружжя та стягнення компенсації за частку спірного майна.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що суд не долучив до матеріалів справи докази, які підтверджують наявність іншого майна у подружжя, зокрема, земельної ділянки та гаражу, придбаних за час шлюбу, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є автомобіль, який позивач просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності та визнання за позивачем права власності на ? частину спірного автомобіля Mercedec-Benz, 2002 року випуску.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі посилається на майно, що не було предметом розгляду у суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог, а в разі наявності іншого майна не зазначеного позивачем, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: