Справа № 265/5169/17
Провадження № 4-с/265/16/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Щербіна А. В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт майна, заінтересована особа: ПАТ КБ «Приватбанк», -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2017 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на постанову головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області (надалі - ВДВС) ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження та арешт майна. В обгрунтування скарги, з урахуванням доповнень від 15.09.2017 року та від 19.10.2017 року, зокрема зазначив, що 19.03.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПртватБанк» було укладено кредитний договір № МК14АU00820020. У той же день, 19.03.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ПриватБанк» було укладено договір застави транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Aveo», 1,5 тип легковий седан, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований в УДАІ ГУМВС України в м.Маріуполь 16.03.2007 року. Згідно з п.1 зазначеного договору застави, предметом цих договорів є рухоме майно. Таким чином, підставою для звернення стягнення на предмет застави слід вважати рішення суду відповідного змісту, яке ухвалюється за результатами розгляду питання в позовному провадженні. Вказував, що такого рішення на даний момент не існує, є лише рішення про стягнення коштів, яке не відповідає вимогам ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», а отже не є підставою для звернення стягнення на предмет застави. Отже, звернувши стягнення не на грошові кошти (як було зазначено в рішенні суду), а на заставний транспортний засіб боржника - без відповідного рішення суду, держвиконавець перевищив свої повноваження та порушив Закони України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження». Вважав, що державний виконавець без відповідного рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не мав права проводити будь-які дії, спрямовані на відчуження заставного майна і мав би діяти в цьому випадку виключно в рамках спеціальних законів «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та «Про заставу», за останнім законом він мав право звертати стягнення на будь-яке майно, окрім застави.

20.07.2017 р. головним державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54300009, з виконання виконавчого листа №2-0558/272 виданого 31.08.2012 р. Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про солідарне стягнення з нього ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 79049,24 грн. Предявленна сума боргу 54677,91 грн.

Вказував, що цією постановою йому не було встановлено строк для самостійного виконання рішення. Також сума боргу заявлена у постанові не відповідає дійсності. Сума боргу набагато менша ніж у постанові, та виконавчий збір вже утримано з суми 79049,26 грн. Також держвиконавцем не закрита постанова від 01.10.2012 р. №34513324 з виконавчого листу № 2-0558/272 виданого 31.08.2012 р.

Вважав, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена з грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та має бути скасована, оскільки була отримана ним поштою 21.07.2017 р., про що він розписався у поштовому повідомленні. Так, ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює обовязок державного виконавця встановити боржнику строк для самостійного виконання рішення. Але фактично він був позбавлений можливості самостійно виконати рішення, оскільки державний виконавець надіслав мені постанову. Крім того, відповідно до ч.5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Але державний виконавець грубо порушив умови цього закону надіславши йому копіюпостанови через 1 день після її винесення. Вважав, що даний факт, свідчить про те, що державний виконавець навмисно вирішив привласнити його гроші без перевірки надходження коштів на виконавчий збір.

Окрім цього, у той же самий день, 20.07.2017 р. державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення його відчуження. Тобто державний виконавець одночасно, у той же самий день виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, та розпочинає примусове стягнення. Накладення арешту та опис його майна не відповідають вимогам ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки йому не надано строку на добровільне виконання рішення.

Також зазначав, що державний виконавець з незрозумілих причин, в супереч вимогам закону, не дочекавшись спливу строку на добровільне виконання рішення, накладає арешт на все майно боржника, коли мав виявити та накласти арешт на кошти. Адже закон чітко встановлює, що арешт та вилучення іншого майна допускається лише у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача. Також держвиконавец намагається цією постановою привласнити понад 13000 грн.

Звертав увагу, що держвиконавець 13.07.2017 р. згідно виконавчого листа №2-3037/11 від 31.08.2012 р. повторно виносить постанову про відкриття виконавчого провадження ВН №54300009, чим порушує Закон України «Про виконавче провадження», а саме ст.41. Даний факт пояснюється тим, що в виконавчих органах перебуває постанова ВП №345133214 від 01.10.2012 р. за виконавчим листом №2/0558/272 від 31.08.2012 р. Обидві ці постанови відкриваються за одним судовим рішенням, а саме №2-3037/11. Ці дії виконавця призводять до подвійного утримання, тому що обидві постанови в дії

Крім цього виконавець, без рішення суду, своєю постановою накладає арешт на все рухоме і нерухоме майно та оголошує в розшук автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки це двома рішеннями суду не передбачено.

Вважав, що відповідно до ч.2 п.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодателю забороняється вилучати продукцію у споживача без його згоди або без одержання відповідного судового рішення. На підставі викладеного, просив суд: 1) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №54300009 від 13.07.2017 року на виконання виконавчого листа №2-3037/11 виданого 31.08.2012 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполь, про стягнення зі скаржника на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 79049,26 грн.; 2) визнати дії головного державного виконавця ВДВС ОСОБА_2 протиправними щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №54300009 від 13.07.2017 року.

Головний державний виконавець ВДВС ОСОБА_2, подала до суду письмові заперечення проти скарги, в обгрунтування яких зокрема зазначила, що згідно вимог ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувана про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач зазначив, що боржником було частково сплачено борг, залишок заборгованості за виконавчим листом становить 54677,91 грн.

13.07.2017 року державним виконавцем згідно вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закочу України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанов було надіслано сторонам виконавчого провадження. Згідно вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Строк для самостійного виконання рішення не встановлюється (у скарзі зазначені статті Закону України «Про виконавче провадження» у редакції 2010 року, але на момент відкриття виконавчого провадження, діє закону у редакції 2016 року).

Також вказувала, що відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення, постанова про арешт майна (коштів) боржника, виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження.

Тому на підставі вищенаведеного, 13.07.2017 року відповідно до вимог ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. Копію постанов було спрямовано боржнику та до ТСЦ № 1441.

Також відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про Про виконавче провадження», у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. Але у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження не було зазначено рахунків боржника.

Крім того, відповідно ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти на рахунках боржника, але згідно відповіді Державної фіскальної служби від 14.07.2017 року, платник податків з таким податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває, тобто рахунки відсутні. Також звернення стягнення та майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Звертала увагу, що у скарзі зазначено, що постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника винесено 20.07.2017 року, але державним виконавцем були винесенні ці постанови - 13.07.2017 року. На теперішній час виконавче провадження у повному обсязі не виконано, документів щодо повного або часткового погашення заборгованості до ВДВС не надходило. Боржник до ВДВС жодного разу не зявлявся.

Вважала, що всі дії державного виконавця вчиненні відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», на підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №54300009 та постанову про арешт майна боржника ВП №54300009.

Представник заінтересованої особи стягувача ПАТ КБ «Приватбанк», в судове засідання не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

В судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 підтримав доводи скарги та просив її задовольнити.

Головний державний виконавець ВДВС ОСОБА_2, в судовому засіданні, підтримала заперечення проти скарги та в її задоволенні просила відмовити.

Суд, заслухавши пояснення заявника та державного виконавця, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, виходить з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2012 року старшим державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №2/0558/272 від 31.08.2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області було відкрито виконавче провадження №34513324 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 79049,26 грн. та запропоновано боржнику - ОСОБА_1 протягом 7 днів добровільно виконати рішення з моменту відкриття виконавчого провадження.

08.10.2012 року старшим державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 7904,93 грн., оскільки виконавчий лист у наданий строк добровільно не виконано.

Відповідно до довідки ПрАТ «Азовелектросталь» №А-7185 від 15.02.2016 року, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за період з березня 2013 року по січень 2016 року було утримано 23977,99 грн.

Відомостей про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України будь-яких сум на погашення виконавчого збору, суду не надано.

16.04.2016 року головним державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого листа №2/0558/272 від 31.08.2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області ПАТ КБ «Приватбанк» без виконання, оскільки майно боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ протягом року з дня оголошення розшуку не виявлено. ОСОБА_1 не працює, будь-яких джерел доходу в останнього не виявлено. При цьому, в постанові про повернення виконавчого документа зазначено, що залишок боргу становить 54677,91 грн., виконавчий збір стягнуто.

13.07.2017 року головним державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження та виконавчого листа №2-3037 від 31.08.2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області було відкрито виконавче провадження №54300009 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 79049,26 грн. Предявлена сума боргу 54677,91 грн. Цією ж постановою, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 5467,79 грн.

Шляхом отримання пояснень від учасників судового розгляду, судом встановлено, що виконавчі провадження №34513324 та №54300009 проводилися за одним й тим самим виконавчим документом виконавчим листом, виданим Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області 31.08.2012 року по справі №2-3037/11, провадження №2/0538/272/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 79049,26 грн.

Будь-яких доказів на спростування вказаних висновків суду, учасниками судвоого розгляду не надано.

13.07.2017 року головним державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження №54300009, для забезпечення реального виконання рішення, була винесена постанова про арешт всього рухомого майна боржника - ОСОБА_1

19.09.2017 року начальником ВДВС ОСОБА_4 винесена постанова про перевірку виконавчого провадження, якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №34513324 в частині стягнення виконавчого збору, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять документів, що підтверджують сплату виконавчого збору.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року), виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частина 5 ст.26 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року) передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Однак, ч.6 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року) встановлює, що у разі наступних пред'явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця ВДВС ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження №54300009 від 13.07.2017 року за виконавчим документом виконавчим листом виданим Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області 31.08.2012 року по справі №2-3037/11, провадження №2/0538/272/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 залишку заборгованості за кредитним договором в сумі 54677,91 грн. є правомірними, постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення залишку боргу винесена внаслідок цього є законною, а скарга ОСОБА_1 в цій частині необгрунтованою.

В той же час, на думку суду, постанова головного державного виконавця ВДВС ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження №54300009 від 13.07.2017 року в частині стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 5467,79 грн. є незаконною, оскільки рішення про стягнення виконавчого збору в сумі 7904,93 грн. за виконавчим документом виконавчим листом виданим Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області 31.08.2012 року по справі №2-3037/11, провадження №2/0538/272/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 79049,26 грн., державним виконавцем вже приймалося 08.10.2012 року та фактично виконано не було.

Отже, підстави для повторного стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору за виконавчим документом - виконавчим листом виданим Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області 31.08.2012 року по справі №2-3037/11, провадження №2/0538/272/2012, відсутні в силу ч.6 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року), виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року) передбачає, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження зокрема має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця ВДВС ОСОБА_2 з приводу винесення постанова про арешт всього рухомого майна боржника - ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №54300009, для забезпечення реального виконання рішення, є правомірними та законними, а скарга ОСОБА_1 в цій частині необгрунтованою.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання заявника ОСОБА_1 на нормативно правові акти, положення яких на думку заявника свідчать про незаконність дій державного виконавця, оскільки дія цих актів стосується регулювання за своїм змістом зовсім інших правовідносин та не повязана з примусовим виконанням рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження та накладання арешту, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року), а також з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 209, 213-215, 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт майна, заінтересована особа: ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

2. Скасувати постанову головного державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження №54300009 від 13.07.2017 року в частині стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 5467,79 грн.

3. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

4. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі неприсутності сторін під час проголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В. Щербіна