Номер провадження: 22-ц/785/6176/17
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого Колеснікова Г.Я.,
суддів -Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,
за участю секретаря Ярахмедова Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, поновлення реєстрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, поновлення реєстрації.
Зазначав, що на підставі рішення гарнізонної житлово-побутової комісії від 25 січня 2002 року та розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №1295 від 08 серпня 2002 року їх сім`ї в складі 4-х осіб (батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_3 та він) була надана чотирьох-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , а 12 серпня 2002 року видано ордер.

З того часу він мешкає у цій квартирі. Після відновлення паспорту, втраченого у 2004 році, йому стало відомо, що він знятий з реєстраційного обліку та виписаний із спірної квартири. Оскільки будинок не обліковувався на балансі жодної комунальної установи та, у зв`язку із службовою необхідністю, він вимушений був прописатися за місцем мешкання батьків своєї дружини.

Після смерті батька, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , він дізнався про те, що його батьки та сестра, без його відома та згоди у 2005 році приватизували квартиру, чим порушили його право на житло.
Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши вимоги ОСОБА_1 просив суд,:
-визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації №188573 від

03 лютого 2005 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

-визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане

03 лютого 2005 року управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (далі- УЖКГ виконкому ОМР), яким посвідчено право спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

-скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру;

-поновити його (позивача) реєстрацію за місцем проживання за адресою:

АДРЕСА_2 (а.с.4-9,65-66).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 року, на підставі клопотання позивача, до участі у справі залучені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору (а.с.49).

Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» у позові просило відмовити, посилаючись на те, що приватизація спірної квартири відбулась із дотриманням вимог чинного законодавства (а.с.38).
Інший відповідач - департамент міського господарства Одеської міської ради свого ставлення позовних вимог не висловив.
Треті особи,які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили у позові відмовити у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку позовної давності та за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивач не проживав у спірній квартирі з 2004 року, в яку вселився із своєю сім`єю у 2015 році, коли захворів ОСОБА_4 , а після його смерті у 2016 році почав виживати їх з квартири.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації №188573 від 03 лютого 2005 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

Визнано незаконним та скасувано свідоцтво про право власності на житло, видане 03 лютого 2005 року УЖКГ виконкому ОМР, яким посвідчено право спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У решті позовних вимог відмовлено.

Суд також вказав, що дане рішення є підставою для вирішення, у встановленому законом порядку, питання про реєстрацію ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с.180-184).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників третіх осіб та позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п.3,4ч.1ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Частиною 3ст.309 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Встановлено, що на підставі рішення гарнізонної житлово-побутової комісії від 25 січня 2002 року та розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №1295 від 08 серпня 2002 року сім`ї ОСОБА_5 в складі 4-х осіб ( ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та їх дітям ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) була надана чотирьох- кімнатна квартира АДРЕСА_1 , а 12 серпня 2002 року видано ордер.

Згідно наявних у справі копій паспортів у вказаній квартирі був зареєстрований ОСОБА_4 з 04 вересня 2002 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зареєстровані ОСОБА_2 з 04 вересня 2002 року, ОСОБА_3 з 14 липня 2006 року(а.с.14,132,133,209).
Із копії довідки відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Одесі №1 від 16 лютого 2017 року, наданої суду позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований у тій же квартирі з 04 вересня 2002 року до 04 червня 2004 року (дня виписки) а.с.67
Із копії паспорту ОСОБА_1 та довідки в/ч 2138 №266 від 16 червня 2016 року видно, що він зареєстрований в будинку АДРЕСА_3 з 06 березня 2006 року, що належить в/ч НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), в якому також зареєстровані його дружина та син (а.с.11,99).
Відповідно до змісту довідки Південного регіонального управління Держприкордонслужби України №721/85 від 14 червня 2017 року ОСОБА_1 перебуває в списку на поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні (в/ч 1469) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України з 22 червня 2006 року по теперішній час (протокол ЖК від 11 листопада 2014 року №4), які мають право на першочергове отримання житлових приміщень з 29 квітня 2016 року по теперішній час (протокол ЖК від 29 квітня 2016 року) зі складом сім`ї 3 особи (а.с.100).

06 вересня 2004 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до УЖКГ Одеської ОМР з питання передачі займаної квартири у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.204).

Розпорядженням органу приватизації № 188573 від 03 лютого 2005 року квартира АДРЕСА_1 передана в спільну часткову власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках, які мешкають в чотирьохкімнатній квартирі, загальною площею 116,0 кв.м.(а.с.18).

На підставі вказаного розпорядження, УЖКГ ОМР (правонаступником якого є департамент міського господарства Одеської міської ради) видано свідоцтво про право власності на житло від 03.02.2005 року на трьох осіб : ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках (а.с.19).

Зазначене право власності вказаних осіб на нерухоме майно зареєстровано 29 березня 2005 року КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 3263 в книзі:557 пр-96 (а.с.20).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та позбавляючи третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, скасовуючи державну реєстрацію їх права власності на спірну квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що позивач:
-постійно проживав в квартирі, за виключенням певного часу у зв`язку з характером своєї служби та роботи;
-був незаконно знятий з реєстрації,
-згоди на приватизацію спірної квартири без його участі він не надавав.
Такі висновки колегія суддів вважає передчасними, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки третіх осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мали бути притягнуті до участі у справі в якості співвідповідачів, оскільки суд першої інстанції, крім іншого, визнав незаконним та скасував свідоцтво про їх право власності на житло, видане03 лютого 2005 рокуУЖКГ виконкому ОМР.
Відповідно до ст.30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно до ст. ст. 1, 4, 10, 214 ЦПК України суд повинен вирішувати питання про права та обов`язки сторін, а не третіх осіб.
Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та не вирішив правильно питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.
Частиною 1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Враховуючи наведене та неможливість на стадії апеляційного розгляду змінювати процесуальний статус осіб, які беруть участь у справі (ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) , апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові.
Оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, з нього, на підставі ст.88 ЦПК України, на користь апелянтів підлягає стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 704 грн.(а.с.122)
Керуючись ст.ст.303, 304,п.2ч.1ст.307, п.п.3,4ч.1ст.309,ст.ст.313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2017 року скасувати.
У позові ОСОБА_1 до департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, поновлення реєстрації відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 704 грн.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.
Головуючий /підпис/
Судді: /підписи/
З оригіналом згідно,
Суддя апеляційного суду
Одеської області Г.Я. Колесніков