Справа №591/3603/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1660/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
23 листопада 2017 року м.Суми
судді Апеляційного суду Сумської області Ткачук С.С. стосовно ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 23 листопада 2017 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Сумського національного аграрного університету про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача не було порушено його прав, оскільки відповідачем було виконано вимоги ч.2, ст.40, ч.3, ст.49-2 КЗпП України та запропоновано позивачу наявні вакантні посади з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду.

З матеріалів справи вбачається, що наказом СНАУ від 14 червня 2017 року № 886-ЦК ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 14 червня 2017 року у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Причиною скорочення посади позивача є ліквідація Інформаційно-обчислювального центру, як структурного підрозділу СНАУ, з відповідним скороченням штату працівників і створення нового структурного підрозділу Центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій.

30 березня 2017 року позивача під підпис було попереджено про звільнення з 01 червня 2017 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, а також йому були запропоновані вакантні посади двірника, прибиральника, підсобного робітника та вантажника комбінату громадського харчування, від яких ОСОБА_3 відмовився, про що складено відповідний акт.

14 червня 2017 року відповідач повторно запропонував позивачу п'ять вільних вакансій: інженера 2 категорії інформаційно-видавничого центру, підсобного робітника, 2 посади двірника, старшого лаборанта центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій.

Скасовуючи рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2017 року та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, колегія суддів виходила з того, що роботодавець не забезпечив позивачу право на працевлаштування та звільнив його, не зважаючи на наявність вільних вакантних посад, які міг і бажав зайняти позивач.

Але такі висновки не узгоджуються з доказами, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема з матеріалів справи вбачається, що позивач закінчив СНАУ за спеціальністю «Агрономія» здобувши кваліфікацію агронома. Вказана освіта ОСОБА_3 не відповідає вимогам, що ставляться до посади старшого лаборанта центру інформаційних систем, оскільки відповідно до посадової інструкції старшого лаборанта центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій, старший лаборант повинен мати повну вищу освіту за напрямом інформаційні технології та за кваліфікацією інженер-програміст, інженер-електрик.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, колегією суддів апеляційного суду була допита в якості свідка працівник кадрового відділу університету ОСОБА_4, яка підтвердила, що 14 червня 2017 року позивач був запрошений до відділу кадрів, де йому були запропоновані всі вакантні посади, які відповідають його кваліфікації, проте ознайомившись з ними ОСОБА_3 не забажав на запропонованих посадах працювати і запросив посаду старшого лаборанта центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій, яку виявив бажання зайняти, після цього ця посада на його прохання була внесена до списку вільних посад наданого йому для ознайомлення і на яку дав згоду бути переведеним, написавши заяву. Проте, наказом відповідача від 14 червня 2017 року його було звільнено, оскільки станом на 14 червня 2017 року посада старшого лаборанта не була вільною, оскільки працівник ще перебувала на лікарняному через пологи, та за кваліфікаційними вимогами він не мав право на цій посаді працювати.

Пояснення цього свідка є належним та допустимим доказом і позивачем не спростовані.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року № 6-1264цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, 14 травня 2017 року, коли позивачу були запропоновані всі наявні вакантні посади, він обрав посаду старшого лаборанта центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій, для роботи на якій не мав відповідної професії, спеціальності, кваліфікації, оскільки саме з підстав відсутності такої кваліфікації йому не було запропоновано посади в знову утвореному новому структурному підрозділу університету Центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій. Як пізніше було з'ясовано, ця посада не була вільною.

Таким чином, ураховуючи, що на день звільнення ОСОБА_3 він відмовився від зайняття запропонованих вільних вакантних посад, відповідачем при його звільненні дотримано вимоги ст. 43 КЗпП України щодо згоди профспілки на звільнення, а передбачена ст. 42 КЗпП України гарантія щодо переважного права на залишення на роботі при вивільненні у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці до позивача застосована бути не може у зв'язку з тим, що скорочення посад відбулось у всьому колишньому Інформаційно-обчислювальному центрі через утворення нового структурного підрозділу Центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій. Також відповідачем було дотримано ст.49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, шляхом запропонування позивачу наявних на підприємстві вільних посад на яких може останній працювати як за фахом, за освітою і кваліфікацією, так і може виконувати за станом здоров'я, оскільки має інвалідність. Той факт, що позивачу помилково було запропоновано посаду старшого лаборанта центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій, яку він не мав право зайняти з підстав викладених вище, не має суттєвого значення для справи, бо право вибору на зайняття вільної посади позивачу було надано, але після ознайомлення із запропонованими посадами, останній відмовився, виявив бажання працювати на тій посаді, на якій він не міг працювати через відсутність фахової освіти, про що йому було достовірно відомо. Посада старшого лаборанта Центру інформаційних систем та комп'ютерних технологій є штатною одиницею цього центру і саме з підстав його утворення відбувалась ліквідація Інформаційно-обчислювального центру, як структурного підрозділу СНАУ, де працював позивач з відповідним скороченням штату працівників.

Отже, оскільки крім пропонованих вільних посад інших не було, колегія суддів дійшла помилкового висновку про недотримання при звільненні позивача процедури, визначеної чинним трудовим законодавством, його трудових прав не було порушено, у зв'язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суддя Апеляційного суду

Сумської області С.С. Ткачук