АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4092/17 Справа № 202/8158/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року м. Дніпро

05 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»,

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «Альфа-Банк» у грудні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.2-3/.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року в задоволені заявлених позовних вимог банка відмовлено /а.с.47-48/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.52-54/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в рахунок погашення виниклої заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором укладеним між сторонами.

На підтвердження вказаних правовідносин позивачем було надано суду відповідні докази, з яких вбачається, що 18 вересня 2013 року ОСОБА_2 було підписано та подано банку Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» /а.с.17/.

Вказана заява подана відповідачем банку з метою отримання кредиту шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії з лімітом в межах 75 000 грн. на умовах, що вказуються в Договорі та Додатку до нього, що підписується в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка» (п.2 анкети).

За умовами заяви дата подання Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції є датою укладання договору, тобто дата укладання кредитного договору між сторонами є 18 вересня 2013 року.

Зі змісту Додатку до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») вбачається, що на підставі вказаної анкети-заяви позичальника банком відкрито рахунок у валюті гривня відповідачу та випущено міжнародну платіжну картку строком на 2 роки з моменту її випуску /а.с.15/.

Пунктом 2.1.1 визначено, що сума кредиту, що є доступною відповідачу на момент видачі йому картки та підписання цього Додатку, з встановленого Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та вказаного в цьому Додатку ліміту відновлюваної кредитної лінії, складає 500 грн., з визначенням процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 21% річних (п.2.2 додатку).

Також банком надано Довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» (з прикладами використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту) та заяву про відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-банк» відповідно до яких максимальна сума кредиту складає 75 000 грн. та датою відкриття рахунків є 18 вересня 2013 року /а.с.16/.

В матеріалах справи відсутній примірник основного кредитного договору, на укладання якого відповідач надав згоду шляхом подання 18 вересня 2013 року заяви-анкети, та до якого було складено і підписано сторонами додаток в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка».

Разом з тим, банком лише надано загальні правила користування банківською платіжною карткою, що містяться в Додатку №1 до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-банк» на яких відсутній підпис позичальника та відмітка про його ознайомлення з даними правилами. Крім того, між сторонами укладено договір в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка», проте в наданих правилах дана особливість кредитного договору відсутня.

Оцінивши надані позивачем докази, колегія суддів позбавлена можливості встановити боргові зобов'язання відповідача перед банком за кредитним договором від 18 вересня 2013 року, в рахунок виконання якого банком надано позичальнику кредитні кошти.

Позивачем не було надано будь-яких доказів в розумінні ст..57-60 ЦПК України на підтвердження виниклих правовідносин між сторонами, на які він посилається у своєму позові. Матеріали справи не містять, ані основного кредитного договору від 18 вересня 2013 року, укладеного між сторонами, ані підписаних сторонами правила користування банківською платіжною карткою до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», тоді як надані позивачем документи в якості доказів суперечать один одному.

З наданого розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що дата надання кредиту 19 вересня 2013 року, тоді як дата підписання анкети-заяви, заяви про відкриття рахунку в банку та додатку до основного договору 18 вересня 2013 року. Зі змісту вказаних документів вбачається, що позичальнику кредит був наданий саме 18 вересня 2013 року /а.с.21/.

Крім того, з даного розрахунку видно, що тіло кредиту складає 996, 61 грн., тоді як п.2.1.1 додатку визначено доступну суму кредиту для відповідача у розмірі 500 грн.

Будь-яких доказів на підтвердження про зміну кредитного ліміту в рахунок його збільшення, банком суду надано не було.

Разом з апеляційною скаргою банком також було надано розрахунок заборгованості за кредитом з зазначенням дати надання кредиту 19 вересня 2013 року та з зазначенням номеру кредитного договору 630030584, тоді як матеріали справи не містять будь-яких посилань на вказаний номер договору. В наданих позивачем анкети-заяви, заяви про відкриття рахунку в банку та додатку до основного договору від 18 вересня 2013 року відсутні посилання на зазначений номер договору /а.с.57/.

Також позивачем надано виписку з рахунка відповідача за період з 01 липня 2013 року по 04 квітня 2017 року, тоді як відповідно до п.1 додатку даний рахунок відкрито на підставі анкети-заяви, тобто 18 вересня 2013 року.

Вказані розбіжності не дають достовірно встановити існування боргу відповідача перед позивачем та підстави його виникнення, таким чином, колегія суддів не може визначити з яких саме договірних відносин утворились зобов'язання відповідача.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов'язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст. 57-61 ЦПК України, з визначенням боргового зобов'язання відповідача перед банком. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів отримання відповідачем будь-яких коштів за даним договором та наявності заборгованості за даним кредитним договором, тому суд був позбавлений можливості повно, всебічно та об'єктивно розглянути дані вимоги.

Наведені позивачем розрахунки в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не були досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи та апелянтом не наведено обставин, які би обґрунтовували неможливість їх надання. Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду в межах заявлених позовних вимогах та наданих доказів у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта