Справа 331/5794/17
Провадження 2/331/1417/2017
09 листопада 2017 року
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Жукової О.Є.
при секретарі: Качанг К.К.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» Відкритого акціонерного товариства «ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних,
В судове засідання представник позивача подав суду заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їхньому задоволенні.
Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, свого представника у судове засідання не направив, про причини неявки представника суд не повідомив, в зв'язку з чим на підставі ч. 4 ст. 169ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснювалось згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2015 р. у справі №331/9699/14-ц згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 з 28.11.2011 р. по 16.04.2014 р. працювала на посаді начальника філії «Якимівський райавтодор» в ДП «ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ».
Згідно з довідкою філії «Якимівський райавтодор» ДП «ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ» від 04.08.2014 р. №44, за філією перед ОСОБА_1 станом на 04.08.2014 р. існує заборгованість з авансових звітів у сумі 89 817,39 грн.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Підзвітні суми - це понесені особою витрати, які працівник підприємства здійснює для виконання цивільної правової дії за дорученням підприємства та в його інтересах, використовуючи при цьому власні кошти.
Вказані витрати підприємство повинно відшкодувати працівникові за умови наявності підтверджуючих документів та подання фізичною особою звіту про використання коштів форма якого та порядок складання затверджені наказом Міністерства фінансів України №1276 від 05.12.2012 р. (що була чинною на час спірних правовідносин).
Отже, якщо працівник придбав товар (роботи, послуги) на потреби підприємства за власні кошти, такий працівник звітує про витрачені кошти і додає до нього первинні документи, що є підставою для відповідних розрахунків підприємства з працівником.
У підпункті 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) зазначено, що звіт про використання коштів, виданих під звіт, представляється після того, як працівник «завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт».
Таким чином, питання відшкодування витрат, понесених працівником при придбанні товарів для підприємства, та інші питання правомірності використання власних готівкових коштів працівниками підприємства для вирішення виробничих (господарських) питань відносяться до майнових відносин між суб'єктом господарювання та працівником і регулюються Цивільним кодексом України.
Підзвітні суми (кошти, видані на відрядження або під звіт) не включені до фонду оплати праці (не належать ні до фонду основної, ні до фонду додаткової заробітної плати, ні до інших заохочувальних та компенсаційних виплат) згідно з інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженою наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за №114/8713. Отже, обов'язок роботодавця відшкодувати працівнику витрати, зазнані ним при придбанні товарів для роботодавця, хоч і виникає внаслідок існування трудових відносин між працівником і роботодавцем, однак має цивільно-правову природу і наслідки його порушення зі сторони роботодавця визначаються цивільним законодавством України.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Тобто нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Питання про судові втрати слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 509, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» Відкритого акціонерного товариства «ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: