20.11.2017 227/2710/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.

при секретарі Овчинніковій Ю.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі-

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом, в якому з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 13.11.2017 року просить:

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 07.04.2008 року, укладений між нею та ТОВ «Рута-Плюс», на земельну ділянку площею 5,36 га, кадастровий номер 010000544;

- стягнути з ТОВ «Рута-Плюс» заборгованість з орендної плати на земельну ділянку у розмірі 14963,51 грн., пеню у розмірі 0,1 % у розмірі 31978,01 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 9567,21 грн., що у загальній сумі становить 56508,73 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН № 161251 виданого 07.12.2007 їй належить земельна ділянка площею 5,36 га., розташована на території Криворізької сільської ради. Вказану земельну ділянку, згідно договору оренди б/н від 07.04.2008 року передала в оренду на 49 років ТОВ «Рута-Плюс». Договором передбачено, що відповідач зобовязувався протягом строку дії договору за кожен рік користування сплачувати 1,5 % від нормативно-грошової оцінки даної земельної ділянки в строк не пізніше 31 грудня кожного року. З моменту підписання договору нормативно-грошова оцінка земельної ділянки зросла, також Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» № 92/2002 від 02.02.2002 зі змінами та доповненнями від 19.08.2008 передбачено, що за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) встановлюється плата у розмірі не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Відповідачем не сплачувалась орендна плата за період з 2008 по 2017 рік, у звязку з несистематичною несплатою орендної плати просить розірвати договір оренди землі, стягнути заборгованість по орендній платі, пеню та 3% річних від простроченої суми.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, зазначила, що відповідачем не сплачувалась їй орендна плата за користування земельною ділянкою згідно договору оренди від 07.04.2008 року, неодноразово усно зверталась до відповідача з приводу не виплати орендної плати, проте відповіді так і не отримала. В листопаді 2017 року отримала в рахунок сплати заборгованості з орендної плати суму 20643,57 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та зазначила, що відповідач порушував умови договору, оскільки до 2017 року не виплачував орендну плату, частково сплатив у листопаді 2017 року на суму 20643,57 грн., заборгованість становить 56508,73 грн., оскільки відповідно до вимог Указу Президента України розмір орендної плати повинен бути не менше 3% від нормативно-грошової оцінки землі,а не 1,5 % як визначено в договорі, окрім того, у звязку з несистематичною сплатою орендної плати просить розірвати договір оренди від 07.04.2008 року.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що доводи позивача є необґрунтованими, оскільки розмір орендної плати у 3% від нормативно-грошової оцінки, передбачений Указом Президента України має рекомендаційний характер та не є підставою для автоматичної зміни розміру орендної плати. Посилання щодо невиплати орендної пати вважає безпідставними, оскільки орендна плата за користування земельною ділянкою позивача нараховувалась та в період з 2008 по 2012 рік її отримував ОСОБА_4, згідно довіреності виданої позивачем від 17.01.2008 року. За період з 2013 по 2017 роки позивач не зверталась до підприємства з приводу отримання орендної плати, на письмове звернення їй було запропоновано зявитись на підприємство для отримання орендної пати, проте вона не приходила. В 2017 році керівництвом підприємства прийнято рішення сплатити нараховану орендну плату шляхом здійснення поштового переказу на суму 20643,57 грн., хоча договором оренди вчинення таких дій не обумовлено.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в ній письмові докази, суд зазначає наступне.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також укладеним між сторонами договором оренди землі

ОСОБА_1, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ДН № 161251 від 07.12.2007 року належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,36 га, сільськогосподарського призначення на території Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області.

07.04.2008 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Рута-Плюс», в особі директора ОСОБА_5 (орендар) укладено договір оренди землі.

За умовами вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Криворізької сільської ради Добропільського району. Площа земельної ділянки 5,36 га. Нормативно грошова оцінка землі 51789,01 грн.

Строк дії договору 49 років.

Орендна плата встановлюється в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, форма платежу грошова.

Орендна плата вноситься у такі строки один раз на рік, до 31 грудня.

Пунктом 28 вказаного договору визначено право орендодавця вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 38 визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням сулу на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також і інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України,відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата є однією з істотних умов договору оренди землі.

У даній справі позивач доводить про те, що відповідач, як орендар, систематично неналежним чином сплачував орендну плату, що, згідно відповідних положень спірного договору та норм законодавства, є підставою для розірвання договору оренди землі.

Пунктом «д» ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Законодавець не розкриває поняття терміну «систематична» щодо кількісних та якісних характеристик, що вказує на недостатню правову визначеність для субєктів правовідносин, на яких поширюється зазначена норма матеріального права.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-146цс12), договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Тобто, у зазначеній правовій позиції у повній мірі не розкрита кількісна та якісна характеристика поняття «систематична несплата ».

Вказана норма не передбачає інших складових, окрім зазначених, а відтак факт несплати оренди не може включати в себе ні часткової, ні несвоєчасної несплати, які є різними за змістом та наслідками.

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2008 року ОСОБА_1 було видано довіреність на імя ОСОБА_4, згідно якої ОСОБА_1 уповноважувала останнього користуватись земельною ділянкою, площею 5,36 га, зокрема з наступними правам: подавати та одержувати необхідні довідки та документи, подавати заяви, розписуватись за неї, підписувати договори, сплачувати платежі, одержувати дивіденди та виконувати усі інші дії, повязані з виконанням цієї довіреності. Термін дії довіреності 5 років. Факт укладання вказаної довіреності позивачем в судовому засіданні не заперечувався.

Згідно наданої відповідачем бухгалтерської довідки встановлено, що за періоди 2008-2012 роки орендна плата нараховувалась, її отримував ОСОБА_4 згідно довіреності від 17.01.2008 року.

За змістом ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладання Договору, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Абзац 5 статті 24 Закону України «Про оренду землі» встановлює право орендодавця на вимогу від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Щодо сплати орендної плати за період 2013-2017 роки встановлено, що позивач не зверталась до відповідача з приводу не виплати вказаної заборгованості. Посилання на те, що позивач неодноразову усно звертався до представників відповідача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Таку поведінку позивача суд визнає недобросовісною, яка суперечить умовам укладеного між сторонами вищевказаного договору оренди землі.

З приводу долученої до матеріалів справи письмової заяви, адресованої на імя директора ТОВ «Рута-Плюс» з проханням виплатити орендну плату за 2008-2017 р., то згідно надано відповіді, позивачу було запропоновано прибути до підприємства для отримання грошових коштів, що позивачем здійснено не було.

Згідно наданої бухгалтерської довідки від 06.11.2017 року ОСОБА_1 за період 2013-2017 роки була нарахована орендна плата в розмірі 25056,09 грн., за вирахуванням податків сума становить 20643,57 грн.

Вказана сума була отримана позивачем 09.11.2017 року.

Доводи позивача про обовязок відповідача внести орендну плату на депозит у нотаріуса суд відхиляє, оскільки положеннями статті 537 ЦК України передбачено право кредитора виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори у разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку, відсутності представника недієздатного кредитора.

Щодо невідповідності розміру орендної плати, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 23 Закону № 161-XIV встановлено орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Пунктом 1 Указу Президента № 92/2002 у редакції, чинній на момент укладення сторонами договору оренди земельної ділянки, визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Указом Президента України № 725/2008 внесено зміни до Указу Президента № 92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування. В його тексті відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін.

Виходячи з наведеного Указ Президента № 92/2002 у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента № 725/2008, має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору і є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків.

До таких висновків прийшов Верховний Суд України в постанові від 25 червня 2011 року в справі №6-17цс11.

Крім того, згідно ст. 1 ЗУ «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, отже умови оренди (в тому числі і розміри орендної плати) імперативно встановлюється саме договором оренди земельної ділянки, а не будь-якими іншими нормативно-правовими актами. У разі суперечностей між змістом договору оренди та нормами законодавства суд за зверненням сторони договору може вирішувати питання про його недійсність чи внесення до нього відповідних змін, а не констатувати недотримання стороною договору норм законодавства, при тому, що одночасно ця ж сторона належним чином виконувала чинні умови договору.

Крім того, у постанові ВСУ від 25.06.2011 у справі №6-17цс11 вказано, що згідно зі ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення договору законодавству.

Частиною 2 статті 23 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Виходячи з наведеного, Указ Президента N 92/2002 (у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента N 725/2008) має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору і є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків.

Таким чином, порушень виконання умов договору оренди землі укладеного між сторонами судом не встановлено, а тому законних і обґрунтованих підстав для задоволення позову не має.

Керуючись ст.ст. 5,10, 209, 213-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рута-Плюс» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 223 ЦПК України та може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області у строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 20.11.2017 року

Суддя А.О. Кошля

13.11.2017