Справа № 466/3531/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«11» грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Івасюті А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення із гуртожитку без надання іншого жилого приміщення,

у с т а н о в и в :

у травні 2017 року квартирно - експлуатаційний відділ м. Львова звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просив постановити рішення, яким виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог зіслався на те, що у 2004 році на підставі рішення житлової комісії Львівського гарнізону, територіального комітету №3 профспілки працівників ЗСУ, об'єднаного комітету профспілки працівників ЗСУ ОСОБА_1 на склад сім'ї три особи (вона та двоє неповнолітніх на той час дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3) була виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_2, про що у подальшому Винниківською міською радою оформлений та виданий відповідний ордер. На даний час вищевказана квартира приватизована ОСОБА_1

У зв'язку з вищенаведеним, ОСОБА_1 повинна була здати у розпорядження квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова раніше займане житлове приміщення АДРЕСА_1, що належить до житлового фонду Міністерства оборони України.

Таким чином, вважає, що відповідачі безпідставно, утримуючи житлову площу у гуртожитку, порушують права та законні інтереси інших військовослужбовців та проживають у межах Львівського гарнізону, та відповідно не можуть реалізувати своє право на забезпечення жилими приміщеннями.

В судовому засіданні представник позивача Гуменюк В.В. позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Однак, подав до суду заяву, з якої вбачається, що він проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити у позові та розглядати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, покликаючись на доводи, які викладені в долученому до справи письмовому запереченні.

Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради - відділу у справах дітей Брикса Р.З. у судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника позивача Гуменюка В.В., відповідача ОСОБА_1, представника третьої особи Бриксу Р.З., з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 є гуртожитком.

Кімната АДРЕСА_1 надавалась відповідачу ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що остання перебувала і перебуває з Міністерством оборони України у трудових відносинах.

Відповідно до ст.109 ЖК України, на яку посилається позивач, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав,встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам,яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення.

З довідки №16/4923 від 21 вересня 2004 року, яка видана Управлінням житлово - комунального господарства, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 21 березня 2003 року та в пільговому списку як одинока мати.

У 2004 році на підставі рішення житлової комісії Львівського гарнізону (протокол №20 від 08.10.20014 року), територіального комітету №3 профспілки працівників ЗСУ (протокол №30 від 15.10.2004 року), об'єднаного комітету профспілки працівників ЗСУ (протокол №61 від 19.10.2004 року) ОСОБА_1 на склад сім'ї три особи (вона та двоє неповнолітніх на той час дітей: ОСОБА_2, 1998р.н., та ОСОБА_3, 2001р.н.) була виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Крім того, згідно із чч. 1, 2, 3 ст. 132 ЖК Української РСР передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено

без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним

бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або

вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 проживає у кімнаті АДРЕСА_1 з 1993 року та оплачує всі комунальні послуги. Неповнолітня донька відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 проживає з матір'ю за вказаною адресою, а відповідач ОСОБА_2, який навчається у навчальному закладі Міністерства оборони України, проживає за адресою: АДРЕСА_2

Окрім цього, як вбачається зі змісту ст.109 ЖК України, вона застосовується до користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а не в гуртожитках, оскільки, Житловий кодекс України містить окрему главу №4, яка регламентує порядок надання,користування житлової площі у гуртожитках, а також виселення з них.

Крім того,позивачем не надано суду доказів про перебування будинку по АДРЕСА_1 на балансі квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову квартирно - експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третьої особи - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення із гуртожитку без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя Д. Б. Глинська