Справа № 135/805/17
Провадження у справі № 4-с/135/5/17
У Х В А Л А

іменем України

08.11.2017 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

в залі суду розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_3, що подана його представником ОСОБА_4, на рішення відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, суд -

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся в суд із скаргою на рішення відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Згідно скарги просив скасувати винесені державним виконавцем відділу примусового виконання рішень постанови: ВП 35840533 та ВП 36433783 від 17.02.2014 року по стягненню відповідно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виконавчого збору по боргу ОСОБА_7 в розмірі 10 відсотків від суми; постанови ВП 54083635 та ВП 54083248 від 08.06.2017 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню виконавчого збору; постанови ВП 54083635 та ВП 54083248 від 08.06.2017 року про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

На обгрунтування своїх вимог повідомив, що 01.06.2012 року Ладижинським міським судом у справі № 211/447/12 було винесено рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_6 50127,4 євро та з ОСОБА_5 155394,93 євро. Рішення набрало законної сили та перебувало на примусовому виконанні.

Крім того, Ладижинським міським судом 12.10.2012 року у справі № 211/1410/12 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 було стягнуто 5000000 грн. заборгованості та судові витрати, а у справі № 211/1409/12 з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 8500000 грн. заборгованості та судові витрати. Рішення набрали законної сили та перебували на примусовому виконанні.

Для здійснення виконавчих дій провадження вказані виконавчі провадження було обєднано в зведені виконавчі провадження № 37234154 та № 37234147 по стягнення боргу з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 відповідно.

Вказав, що в червні 2017 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого провадження стягувачу ОСОБА_7 у звязку з надходженням від нього заяви про повернення.

Вважає, що державним виконавцем невірно визначено розмір виконавчого збору, чим порушено його права, оскільки у провадженні по стягненню боргу на користь ОСОБА_7 виконавчий збір має стягуватись у значно меншому розмірі.

В судовому засіданні представник скаржника - ОСОБА_9 заявлені в скарзі вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, в подальшому подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_10 в судовому засіданні заявлені в скарзі вимоги не визнав з підстав викладених у його письмовому запереченні. Зокрема зазначив, що виконавчий збір визначений у розмірі, який встановлений Законом, а отже постанови винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, просив відмовити в задоволені скарги за її безпідставності та необгрунтованості, в подальшому подав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність.

Дослідивши надані документи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що скарга обгрунтована та підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В постанові від 11.11.2015 року в справі №6-2187цс15 Верховний Суд України виклав наступну правову позицію з питання підсудності справ за скаргами на дії державних виконавців по стягненню виконавчого збору:

за приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлені наступні факти.

01.06.2012 року Ладижинським міським судом у справі № 211/447/12 було винесено рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_6 50127,4 євро та з ОСОБА_5 155394,93 євро. Рішення набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Крім того, Ладижинським міським судом 12.10.2012 року у справі № 211/1410/12 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 було стягнуто 5000000 грн. заборгованості та судові витрати, а у справі № 211/1409/12 з ОСОБА_5 8500000 грн. заборгованості та судові витрати. Рішення набрали законної сили та перебувають на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

27.12.2012 року державний виконавць відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_10 виніс постанову № 35840533 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 8500000 грн. заборгованості та судові витрати.

Даною постановою встановлено боржнику строк для добровільного виконання, - до 03.01.2013 року.

11.02.2013 року державний виконавць відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_10 виніс постанову № 36433783 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5000000 грн. заборгованості та судові витрати.

Даною постановою встановлено боржнику строк для добровільного виконання, - до 18.02.2013 року.

17.02.2014 року державний виконавць відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_10 виніс постанови: № 35840533 про стягнення з ОСОБА_11 850000 грн. виконавчого збору на підставі постанови від 27.12.2012 року; № 36433783 про стягнення з ОСОБА_6 500000 грн. виконавчого збору на підставі постанови від 11.02.2013 року.

Для здійснення виконавчих дій вказані виконавчі провадження було обєднано в зведене виконавче провадження по стягнення боргу з ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_7

06.06.2017 року державний виконавць відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_10 виніс постанови: № 35840533 про повернення на підставі заяви стягувача виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 8500000 грн. заборгованості; № 36433783 про повернення на підставі заяви стягувача виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5000000 грн. заборгованості.

Вказаною постановою виділено в окреме провадження постанови: № 35840533 про стягнення з ОСОБА_11 850000 грн. виконавчого збору та № 36433783 про стягнення з ОСОБА_6 500000 грн. виконавчого збору.

08.06.2017 року державний виконавць відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_10 виніс постанови: № 54083635 про відкриття виконавчого провадження по постанові № 35840533 про стягнення з ОСОБА_11 850000 грн. виконавчого збору; № 54083248 про відкриття виконавчого провадження по постанові № 36433783 про стягнення з ОСОБА_6 500000 грн. виконавчого збору.

Для здійснення виконавчих дій вказані виконавчі провадження було обєднано до виконавчих проваджень: № 54083635 про стягнення боргу з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_3 та № 54083248 про стягнення боргу з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, який набув чинності 05.10.2016, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Вищи перераховані вимоги законів і докази суд приймає до уваги, так як вказані факти визнані сторони та ними не оспорюються, а тому згідно ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Суд не приймає до уваги вимоги ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими рішення, дії чи бездіяльність виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору можуть бути оскаржені до адміністративного суду, оскільки ця норма закону визначає підсудність спорів адміністративному суду при виконанні рішень інших органів ( митниці, поліції, тощо), у тому числі і нарахування виконавчого збору при виконанні цих рішень. До виконання судових рішень ця правова норма не застосовується.

З аналізу вище приведених норм законів і доказів видно, що дана справа підсудна Ладижинському міському суду, а ОСОБА_3 є належним заявником у цій справі та має право на судовий захист своїх порушених прав.

Вирішуючи скаргу по суті, суд звертає увагу на таке.

За змістом вимог п.7 Перехідних Положень до Закону України «Про виконавче провадження», від 02 червня 2016 року за № 1404-VIII, що набрав чинності з 05.10.2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З вищевказаних норм Закону слідує, що виконавчі провадження: № 36433783 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5000000 грн. та стягнення з ОСОБА_6 500000 грн. виконавчого збору; № 35840533 про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 8500000 грн. заборгованості та стягнення з ОСОБА_11 850000 грн. виконавчого збору, повинні були завершуватися у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто на підставі Закону України «Про виконавче провадження», від 21 квітня 1999 року за № 606-ХІV.

За умовами ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції 1999 року, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначеному розмірі виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача.

З аналізу даної правової норми видно, що державним виконавцем, після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду, у розмірах встановленим Законом, який діяв на той час, правомірно винесено постанови від 17.02.2014 року: № 35840533 про стягнення з ОСОБА_11 850000 грн. виконавчого збору та № 36433783 про стягнення з ОСОБА_6 500000 грн. виконавчого збору.

05.10.2016 року вступив в силу Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1403-УІІІ, яким змінено розмір та порядок стягнення виконавчого збору.

Так, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1403-УІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В наведеній правовій нормі визначено, що підставою для виникнення права на отримання виконавчого збору є фактичне часткове або повне примусове виконання судового рішення, а 10% нараховуються не на суму, яку підлягає стягнути з боржника, а на суму, яка фактично була стягнута з нього в примусовому порядку.

Згідно ст. 58 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, до юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (рішення Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99)

Виконавчий збір, який стягується за примусове виконання судового рішення, є юридичною відповідальністю боржника за невиконання судового рішення в добровільному порядку.

Відтак, невиконання боржником виконавчого документа в строк, встановлений державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не є підставою на стягнення виконавчого збору без здійснення заходів виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 28.01.2015 року №924/205/13-г, 3- 217гс14 «Про стягнення суми», згідно з якою - сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Суду не надано будь яких доказів про те, що державний виконавець вчиняв дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 7 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу наведених вище правових норм видно, що державний виконавець вірно, як того вимагає Закон, виділив в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору. Про те, у подальшому, при визначені розміру виконавчого збору, державним виконавцем не взято до уваги нові норми ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, які пом'якшують відповідальність, в даному випадку боржника, та поліпшують становище стягувача, і нарахував виконавчий збір за старим законом із суми, яку підлягало стягнути з боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його права чи свободи.

Приведені докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, ніким не оскаржуються і не суперечать один одному.

Суд не приймає до уваги заперечення державного виконавця про те, що він, згідно із п.7 Перехідних Положень до Закону України «Про виконавче провадження», від 02 червня 2016 року за № 1404-VIII, що набрав чинності з 05.10.2016 року, мав право нараховувати виконавчий збір за попереднім законом, оскільки дана правова норма не регулює розмір та порядок нарахування і стягнення виконавчого збору. Ця правова норма визначає порядок завершення виконавчих дій, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом. Розпочаті виконавчі дії необхідно було завершити за нормами попереднього закону з врахуванням правової позиції, викладеної Верховним судом України у постанові від 28.01.2015 року №924/205/13-г, 3- 217гс14 «Про стягнення суми», а після набрання чинності новим Законом виконавчі дії мали б здійснюватися відповідно до цього Закону.

З досліджених в судовому засіданні постанов видно, що державний виконавець керувався двома законами про виконавче провадження, а саме: Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ та Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1403-УІІІ. Відкривши виконавче провадження за Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606- ХІУ, виконавець закінчує виконавче провадження за Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1403-УІІІ, а при стягненні виконавчого збору керується двома Законами України «Про виконавче провадження» і тільки тими статтями, які трактуються не на користь заявника.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що державний виконавець вчиняв вище вказані виконавчі дії не у спосіб, що передбачений Законами України, то ухвалені ним та оспорювані заявником процесуальні документи слід визнати неправомірними.

З огляду на те, що дані рішення державного виконавця, які полягають в продовженні виконавчих дій по стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню, порушують права не тільки самого заявника, який є стягувачем зведеного виконавчого провадження, а й боржника, тому суд вважає, що їх порушене право підлягає захисту шляхом скасування неправомірних постанов державного виконавця.

На підставі ст. ст. 383, 384, 386, 387 ЦПК України, керуючись ст.ст. 19, 58 Конституції України, ст. 27 Закону України „Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1403-УІІІ суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати:

постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_10 за № ВП № 35840533 від 17.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_6 В`ячеслава В`ячеславовича 850000 грн. виконавчого збору;

постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_10 за № ВП № 36433783 від 17.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_6 500000 грн. виконавчого збору;

постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_10 за № ВП 54083635 від 08.06.2017 року про відкриття виконавчого провадження по постанові № 35840533 про стягнення з ОСОБА_6 В`ячеслава В`ячеславовича 850000 грн. виконавчого збору;

постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_10 за № ВП 54083248 від 08.06.2017 року про відкриття виконавчого провадження по постанові № 36433783 про стягнення з ОСОБА_6 500000 грн. виконавчого збору;

постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_10 за № ВП 54083635 від 08.06.2017 року про приєднання виконавчого провадження по постанові № 35840533 від 17.02.2014 року до зведеного виконавчого провадження № 54083635;

постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_10 за № ВП 54083248 від 08.06.2017 року про приєднання виконавчого провадження по постанові № 36433783 від 17.02.2014 року до зведеного виконавчого провадження № 54083248.

На ухвалу протягом пяти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя