АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року в справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 на дії начальника відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, -

ВСТАНОВИЛА:

Скаржники, ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 звернулися 31.10.2016 року до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою на дії начальника відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві які полягають у накладенні арешту на майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №22623958, просили скасувати постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 1839/6 від 06.12.2010 року, реєстраційний номер обтяження № 10603238, та звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 і перебуває в іпотеці AT «Ощадбанк».

Обґрунтовуючи скаргу, вказували на те що 11.07.2008 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Печерське відділення № 3715 та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 2656 на суму 508000 грн. та іпотечний договір № 6185, за яким банку було передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,2500 га та розташований на ній житловий будинок АДРЕСА_1.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов'язань за іпотечними договорами Голосіївським районним судом м. Києва винесено рішення по справі № 2-1697/10р. та 27.10.2010 року видано виконавчий лист № 2-1697/10 про стягнення з боржника на користь банку суми кредитної заборгованості в розмірі 541 915 гривень 38 копійок та судових витрат в розмірі 1820 гривень.

В грудні 2010 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Лопатецькою ЮВ. відкрито виконавче провадження №22623958 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1697/10 від 27.10.2010 року, в ході виконання якого 06.12.2010 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Дані про арешт внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

06.04.2011 року Постановою Кабінету Міністрів України № 502 внесено зміни до Статуту ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України».

На даний час між заявниками досягнуто домовленості щодо переходу предмета іпотеки - земельної ділянки площею 0,2500 га та житлового будинку АДРЕСА_1 до третьої особи шляхом укладання договору купівлі-продажу і погашення заборгованості за кредитним договором.

20.09.2016 року заявники звернулись до ДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зі скаргою про скасування постанови від 06.12.2010 року, якою накладено арешт на майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «Ощадбанк».

03.10.2016 року листом начальника ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, отриманим представником ПАТ «Ощадбанк» 19.10.2016, року відмовлено у скасуванні постанови від 06.12.2010 року та знятті арешту з майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 і перебуває в іпотеці ПАТ «Ощадбанк», на підставі ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

В зв'язку з цим, заявники звернулися до суду зі скаргою на дії начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві Ярушевської 1.1., просили скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 1839/6 від 06.12.2010 року, реєстраційний номер обтяження № 10603238 та постанову № 609/6 від 18.01.2011 року, реєстраційний номер обтяження № 10726073 в частині накладення арешту на іпотечне майно, та звільнення з-під арешту нерухомого майно - житлового будинку АДРЕСА_1 та належить на праві власності заявнику ОСОБА_1 і перебуває в іпотеці ПАТ «Ощадбанк» в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Крім цього просили звільнити з-під арешту нерухоме майно яке перебуває в іпотеці, на яке було накладено згідно акту опису та арешту майна боржника № 25156987 від 26.04.2011 року ВДВС Макарівського районного управління юстиції у Київській області, реєстраційний номер обтяження 11517875 та реєстраційний номер обтяження 11517898, взаного домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_1.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 на дії начальника відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м Києві - відмовлено.

Не погодившись такою ухвалою суду, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В скарзі посилався на те, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам скарги, в порушення вимог п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не уточнив позовні вимоги та дійшов до передчасного висновку про те, що скаржником не доведено неправомірності дій начальника ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва.Суд в порушення норм процесуального права в мотивувальній частині рішення послався на обставини, які спростовуються матеріалами справи. В порушення вимог ст. 385 ЦПК України вказав на пропуск строку оскарження.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника банку, яка доводи скарги підтримала, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 11.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Печерське відділення № 3715 та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 2656 на суму 508000 гривень 00 копійок зі сплатою 17,75 % річних строком на 20 років.

З метою належного виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору 11.07.2008 року з ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 6185, за змістом якого банку було передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,2500 га та розташований на ній житловий будинок АДРЕСА_1.

Голосіївський районний суд м. Києва 27.10.2010 року на виконання рішення від 16.03.2010 року в справі №2-1697/10 за позовом ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Печерське відділення № 3715 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та 27.10.2010 року видано виконавчий лист № 2-1697/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми кредитної заборгованості в розмірі 541915 гривень 38 копійок, а також 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи.

20.09.2016 року ПАТ «Ощадбанк» та позичальник ОСОБА_1 подали до канцелярії Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві скаргу на дії державного виконавця за вих. № 35-01/844 від 20.09.2016 року (зареєстрована за вх. № 12556 від 20.09.2016 року) з проханням скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про накладення арешту на все майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.12.2010 року №22623958 в частині накладення арешту на іпотечне майно, та звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 і перебуває в іпотеці ПАТ «Ощадбанк», в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

03.10.2016 року начальником Голосіївського ВДВС у м. Києві надана відповідь ПАТ «Ощадбанк» на звернення за вх.№12556 від 20.09.2016 року, в якому повідомлено, що відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Голосіївським районним відділом ДВС м. Києва, на запит суду повідомлено, що 07.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №22623958 з примусового виконання виконавчого листа №2-1697/10 від 27.10.2010 виданого Голосіївським районним судом м. Києва про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» боргу в сумі 543735,38 грн., відповідно до п.10 ст. 38Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчі провадження за 2011 року, знищено, за закінченням терміну зберігання.

Постановою від 06.12.2010 року старший державний виконавець ВДВС Голосіївського РУЮ Лопатецька Ю.В., при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1697/10 виданого 27.10.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» боргу в розмірі 543735,38 грн. (виконавче провадження №22623958) (а.с 15), на підставі ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на все майно, що належить боржнику - заявнику ОСОБА_1 в межах суми стягнення.

Заявником до справи долучено копію акту опису та арешту майна від 26.04.2011 року складеного державним виконавцем Макарівського районного управління юстиції у Київській області Волосовською Т.І., при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1697 виданого 27.10.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний Ощадний банк України» боргу в розмірі 543735,38 грн., а також 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи.

Згідно вказаного акту опису й арешту майна боржника, при опису присутні представник стягувача та боржник ОСОБА_1 яким роз'яснено право на оскарження дій державного виконавця у начальника ДВС та в суді, представник стягувача отримав копію акту.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у вказаному реєстрі зареєстровано:

18.01.2011 року за реєстраційним номером обтяження №10726073 внесено відомості про арешт земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1, в межах суми боргу 543735,38 грн.; заявник ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві; підстава обтяження: постанова 609/6,18.01.2011 ВДВС Голосіївського РУЮ;

18.08.2011 року за реєстраційним номером обтяження №11517875 - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1; підстава обтяження: акт опису й арешту майна боржника 25156987, 26.04.2011 ВДВС Макарівського РУЮ.

Крім того, згідно інформаційної довідки (а.с. 20-22) до Державного реєстру іпотек внесено відомості за реєстровим номером №7556170, щодо іпотеки, зареєстрованої 11.07.2008 року приватним нотаріусом КовбасинськоюС.В. за договором іпотеки, 6185, 11.07.2008 року, об'єкт обтяження: домоволодіння загальною площею 100,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1; та земельна ділянка площею 0, 2500 га., цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, боржник за основним зобов'язанням ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №2656 від 11.07.2008 року укладеному з ОСОБА_1, розмір основного зобов'язання 508000,00 грн.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді скарги, відповідно до положень ст. 60 ЦПК України не доведено неправомірності вказаних постанов та дій начальника Голосіївського ВДВС м. Києва, в.т.ч. з огляду на те, що виконавче провадження №22623958 є знищеним, і у суду відсутні підстави вважати оскаржувані рішення та дії неправомірними; у поданій скарзі не оспорюются дії державного виконавця ВДВС Макарівського районного управління юстиції у Київській області щодо накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, а є заявленою вимога про звільнення відповідного майна з-під арешту. Крім того, суд прийшов до висновку, що заявникам було відомо про складання акту про арешт зазначеного майна, ще у зв'язку із присутністю при вчиненні державним виконавцем зазначеної дії, скарга є не обґрунтована, а також такою, що подана з порушенням встановленого ст. 385 ЦПК України строку, тому не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду:

у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод;

у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Тобто, у разі оскарження дії або бездіяльності державного виконавця щодо виконання виконавчого документа початок строку буде спливати з дня вчинення дії або відмови в її вчиненні державним виконавцем. Якщо стягувач або боржник не були повідомлені про час і місце вчинення виконавчої дії, то строк для оскарження розпочинається для них з дня, коли їм стало про це відомо.

В пункті 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 зазначено, що Відповідно до статті 385 ЦПК скаргу нарішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржники просили визнати рішення та дії начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві щодо відмови у скасуванні постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 1839/6 від 06.12.2010 року, викладеного в листі-відповіді від 03.10.2016 року, скасувати вищевказану постанову державного виконавця та постанову від 18.01.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Скаржники звернулися до суду першої інстанції з даною скаргою 27.10.2017 року.

Будь-яких доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваних постанов суду не надали. Жодних клопотань (заяв) щодо поновлення строку звернення зі скаргою на дії ДВС матеріали справи не містять.

Місцевим судом також не було залишено скаргу без руху та не запропоновано заявнику усунути недоліки скарги й зазначити з посиланням на відповідні докази дату, коли йому стало відомо про порушення свого права , а також при розгляді скарги по суті не встановлено, що строк на звернення не пропущено.

Тобто, питання про поновлення строку (відмови в поновленні такого строку) на звернення зі скаргою на дії ДВС, судом першої інстанції не було вирішене, як на стадії прийняття скарги так і на стадії розгляду скарги.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що заявникам було відомо про складання акту про арешт зазначеного майна, ще у зв'язку із присутністю при вчиненні державним виконавцем зазначеної дії, і що скарга подана з порушенням встановленого ст. 385 ЦПК України строку, прийшов до передчасного висновку щодо можливості розгляду скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 по суті.

Виходячи з вищенаведеного ухвала підлягає скасуванню з поверненням питання про прийняття скарги на новий розгляд, оскільки питання, щодо прийняття скарги на дії державного виконавця, поновлення строку на звернення з скаргою, чи залишення її без розгляду та без руху, належать виключно до компетенції суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року, скасувати, а скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 на дії начальника відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: