печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Руденко Н.І.,

за участі: представника позивача Яценко Н.О.,

представника відповідача 1 ОСОБА_2,

представника відповідача 2 ОСОБА_3,

представника третьої особи Печерського П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТОМ» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Публічне акціонерне товариство «Фортуна-банк» про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «БЕСТОМ» звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 (відповідач 1), ОСОБА_6 (відповідач 2), третя особа Публічне акціонерне товариство «Фортуна-банк» про стягнення збитків, та просив стягнути на його користь солідарно з відповідачів збитки у сумі 21 604,49грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.10.2010р. між ним та Третьою особою - АТ «Фортуна-банк», було укладено Договір банківського рахунку № 11РО/48/1269/ЮР.

Проте 26.01.2017 р. постановою правління НБУ № 55-рш/БТ, АТ «Фортуна-банк» було визнано неплатоспроможним. Після прийняття рішення про неплатоспроможність і до теперішнього часу позивач втратив можливість користування своїми коштами на своєму рахунку № НОМЕР_1, грошові кошти в повному обсязі повернуті йому не були. Відповідно до виписки з рахунку від 08.02.2017р. залишок коштів на рахунку позивача складає 21 604,49грн .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на приписи законодавства України.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що в АТ «Фортуна-банк» 26.01.2017р. запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 21.02.2017р. розпочато процедуру ліквідації банку, в зв'язку з чим всі вимоги щодо отримання коштів необхідно вирішувати в порядку, передбаченому нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник відповідача 2 в судовому засіданні теж заперечував проти позовних вимог з аналогічних підстав та крім того посилався на те, що відсутні підстави для покладення відповідальності на відповідача 2, оскільки позов суперечить вимогам законодавства України, є неправомірним та таким, що поданий з порушенням порядку, передбаченого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що вважає правильним розглядати вимоги щодо повернення вкладів з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів та третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 16.10.2010р. між позивачем та третьою особою було укладено Договір банківського рахунку № 11РО/48/1269/ЮР.

Згідно зі ст. 1066 ЦК за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

На рахунку позивача станом на 08.02.2017р. обліковуються кошти в сумі 21 604,49 грн., що підтверджується випискою по рахунку в АТ «Фортуна-банк» від 08.02.2017р.

Невиконаними зобов'язаннями третьою особою перед позивачем є неможливість користування останнім його коштами в сумі 21 604,49 грн. на його поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Фортуна-банк» у зв'язку з визнанням банку неплатоспроможним та прийняттям рішення про ліквідацію.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у строк, згідно з умовами договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, позивачем доведено, що йому станом на час розгляду справи грошові кошти в сумі 21 604,49 грн. АТ «Фортуна-банк» не повернуто в зв'язку з визнанням банку - третьої особи неплатоспроможним та прийняття рішення про ліквідацію.

Зазначена сума грошових коштів є збитками, оскільки згідно ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Проте, на думку суду, позивач не може заявляти позов про повернення (відшкодування) належних йому коштів у будь-який спосіб і від будь-якої особи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 26 січня 2017 року №55-рш/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 січня 2017 року № 320 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Фортуна-банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» (далі - АТ «Фортуна-банк») з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 27 січня 2017 року до 26 лютого 2017 року включно.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 21 лютого 2017 року № 89-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк», відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію АТ «Фортуна-банк».

Відповідно до ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дати введення в банк тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а, отже позивач втрачає можливість розпоряджатися коштами, що обліковуються на рахунку, відкритому на його ім'я.

Статтею 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку, яка в свою чергу співпадає з датою прийняття рішення про ліквідацію банку, відкликається ліцензія банку, а операції за поточним рахунком позивача припиняться, оскільки під час ліквідації платежі за рахунками клієнтів банку не здійснюються.

Також судом встановлено, що згідно з інформацією, наданою відповідачем 1, яка є відкритою офіційною інформацією, розміщеною на сайті АТ «Фортуна-банк» та на сайті Національного Банку України, власником істотної участі у банку є ОСОБА_7, а не відповідачі.

Відповідно до інформації, розміщеної на сайті АТ «Фортуна-банк», головою Спостережної ради банку є ОСОБА_5, а головою Правління банку - ОСОБА_6 Дана інформація не заперечується представниками відповідачів та третьої особи. Крім того, ОСОБА_6 є акціонером банку.

Позивач вважає, що за даних обставин є підстави для висновку, що цивільно-правову відповідальність за завдану третьою особою шкоду мають нести, в тому числі, пов'язані з АТ «Фортуна-банк» особи, якими в свою чергу є відповідачі у справі.

Суд не погоджується з вказаним твердженням позивача та вважає його безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 58 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Статтею 52 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Згідно ст. 42 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що контролером є фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

Отже, суд визнає доведеним той факт, що відповідачі є керівниками, пов'язаними особами і відповідно контролерами ПАТ "Фортуна-банк".

Проте, як встановлено судом та не заперечується сторонами, Національний банк України згідно вимог статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" 26 січня 2017 року прийняв рішення № 55-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фортуна-банк" до категорії неплатоспроможних", про що 27.01.2017р. було здійснено повідомлення, розміщене на сайті Національного Банку України.

В тексті зазначеного повідомлення вказано: «За результатами діагностичного обстеження АТ "Фортуна-банк", проведеного у першій половині 2016 року, у липні 2016 року затверджено необхідний обсяг докапіталізації банку. Відповідно до діагностичного обстеження усі банки другої двадцятки за розміром активів, які потребували докапіталізації, повинні були забезпечити позитивне значення регулятивного капіталу станом на 01 січня 2017 року.

АТ "Фортуна-банк" подало до Національного банку план реструктуризації, який передбачав виконання низки заходів з метою докапіталізації банку. Протягом 2016 року керівництво та власник істотної участі банку вживали заходи для виконання вимог з докапіталізації. Зокрема, шляхом погашення кредитів позичальників - пов'язаних осіб, спрямування коштів субординованого боргу в основний капітал банку.

Однак, здійснені керівництвом АТ "Фортуна-банк" та власником істотної участі цього банку заходи щодо його докапіталізації були недостатніми для забезпечення позитивного значення регулятивного капіталу станом на 01 січня 2017 року».

Крім того, за інформацією, розповсюдженою Інформаційним агентством ЛIГАБiзнесIнформ ІНФОРМАЦІЯ_1, розміщеною за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, Головою НБУ ОСОБА_8 було зазначено: «У нас 40 банків по активам складали 97% всієї системи. З першої двадцятки ви вже бачили, хто не вижив. Друга двадцятка склала тест 1 січня 2017 року. Пішли Платинум і Фортуна-Банк. Останній хоч і входив до другої двадцятки, проте досить маленький, Акціонер доклав зусиль для порятунку, погасив рефінансування НБУ і, скоріше за все, погасить зобов'язання перед Фондом гарантування, проте докапіталізувати банк не зміг»

Згідно ст. 22 Закону України "Про інформацію" масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації.

Відповідно до ст.с.1, 4 зазначеного вище Закону, суб'єктами інформаційних відносин є суб'єкти владних повноважень - тобто органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, крім визнання відповідачів пов'язаними з банком особами, для притягнення їх до цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», необхідним є встановлення їх вини у завданні позивачу збитків (неповернення депозитів у повному обсязі), тобто, причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) та негативними наслідками.

При чому, діями, що призвели до негативних наслідків у вигляді заподіяння збитків, є згідно ст.58 вказаного вище ЗУ «Про банки і банківську діяльність» порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності.

З пояснень, наданих відповідачем 1 та відповідачем 2, встановлено наступне.

До складу величини невиконаних у строк зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами НБУ було включено заборгованість перед АТ «Росiнтербанк» (РФ) у сумі 40,7 млн. грн. При цьому АТ «Росiнтербанк» знаходиться в стадії ліквідації. Заборгованість обліковувалась на рахунках кредиторської заборгованості (2909). Заборгованість перед вкладниками (невиконана у строк) складала 3,5 млн. грн., що складало 0,31% yсіх зобов'язань банку (граничний рівень 5%).

НБУ не прийняв до уваги план заходів від 17.01.2017 року, що було надано на заміну раніше надісланому (від 14.12.2016), відповідно до вимог НБУ щодо доопрацювання плану заходів плану реструктуризації.

Розрахункова величина розміру регулятивного капіталу банку (мінус) -176 млн. грн. станом на 20.01.2017 за результатами діагностичного обстеження (стрес-тестування) не є об'єктивною, оскільки не враховує факт наявності операційного прибутку банку у розмірі 96 млн. грн. (прибуток до резервів та податків). Факт наявності операційного прибутку було підтверджено незалежним аудитором. При розрахунку регулятивного капіталу на 20.01.2017 НБУ врахував прогнозний збиток 170 млн грн.

Банку, відповідно до рішення правління НБУ від 23.12.2016р. № 521-рш/БТ, було надано 180 днів для скасування статусу проблемного, але до спливу цього строку (всього через 33 дні) НБУ визнав банк неплатоспроможним, не надавши встановлену законодавством можливість для припинення статусу проблемного.

Крім того, з наданих Відповідачем заперечень вбачається, що протягом 2015-2016 року ПАТ «Форуна-банк» здійснив погашення кредиту Національному банку України у загальній сумі 132 млн. грн., зменшив кредитний портфель пов'язаних осіб на 1,1 млрд. грн., зменшив депозитний портфель фізичних осіб - вкладників банку на 600 млн. грн. Все це говорить про значні дії, проведені відповідачами, Правлінням, Спостережною радою, акціонерами банку для недопущення визнання банку неплатоспроможним.

Отже, для вирішення питання про обґрунтованість позовних вимог необхідно встановити не лише чи є відповідачі власником істотної участі або керівниками банку, а й чи з їх вини банк віднесено до категорії неплатоспроможних та чи є законодавчо встановлені норми для покладення відповідальності на відповідачів.

На думку суду, акціонери банку, Голова спостережної ради (Спостережна рада), Голова правління (Правління банку) не можуть нести солідарну або субсидіарну відповідальність за банк виходячи також з того, що банк є окремою юридичною особою, яка самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, акціонери банку, Голова спостережної ради (Спостережна рада), Голова правління (Правління банку) не надавали порук (гарантій) за виконання банком своїх зобов'язань, їх вина у неплатоспроможності банку не доведена жодним рішення суду у кримінальній справі.

Таким чином, позовні вимоги про солідарне стягнення суми грошових коштів з відповідачів суд вважає безпідставними, виходячи також з того, що правовідносини за договором виникли між позивачем і банком, а не з зазначеними особами, а передбачених ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст.1166 ЦК України підстав для відшкодування майнової шкоди немає.

В судовому засіданні, не доведено факту протиправності діянь або бездіяльності зазначених органів банку - Голови правління разом з Правлінням банку, Голови спостережної ради разом з Спостережною радою банку, акціонерів банку. Навпаки судом встановлено, що Відповідачі (акціонери) здійснювали заходи щодо недопущення визнання банку неплатоспроможним .

Також у суду відсутні підстави для висновку про наявність причинного зв'язку між діями відповідачів (акціонерів) та негативними наслідками, що настали для банку (в вигляді настання його неплатоспроможності) та для позивача (у вигляді завдання йому збитків - неможливості розпорядження належними йому коштами) внаслідок діяльності/бездіяльності відповідачів та Спостережної ради (Правління) банку.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі та акціонери банку вживали дії, необхідні для недопущення визнання банку неплатоспроможним.

Також відсутня інформація щодо вчинення відповідачами (акціонерами) дій щодо доведення його банку до неплатоспроможності, їх дії не є предметом розслідування правоохоронних органів України.

В даному випадку позивачем не надано достатньо доказів про допущення вказаних порушень, які призвели до визнання банку неплатоспроможним та прийняття рішення про його ліквідацію.

Факти укладення Банком правочинів, що призвели до неплатоспроможності Банку не підтверджуються доказами. Наявності вини відповідачів (Правління/Спостережної ради банку), Акціонерів банку, не встановлено. Законодавчо обґрунтоване доведення можливості покладення відповідальності на відповідачів або акціонерів банку не надано.

Відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Отже, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Оскільки матеріалами справи не підтверджується вина відповідачів та причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів та невиконанням зобов'язань банком, відповідачів слід визнати такими, що не можуть нести відповідальність за невиконання банком своїх зобов'язань перед вкладниками.

При цьому суд дійшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави для покладення відповідальності на відповідачів та стягнення з них коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом).

Правовідносини за договором виникли між юридичною особою (Позивачем) та юридичною особою - АТ «Фортуна-банк», який на даний час не ліквідовано. Відповідачі у даній справі не є стороною договору банківського вкладу. Положеннями ч. 1 ст. 511 ЦК України визначено, що зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Таким чином, оскільки Позивач та АТ «Фортуна-банк» є самостійними, майново-відокремленими суб'єктами правовідносин, договір банківського вкладу між позивачем та АТ «Фортуна-банк» для відповідачів не породжує прав та обов'язків з підстав, визначених позивачем.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 59 ЦПК України містить поняття допустимості доказів, за якою суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином враховуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та співставленні, враховуючи, також, ту обставину, що з віднесенням банку до неплатоспроможних погашення боргових зобов'язань банку здійснюється у спеціальному порядку, встановленому ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд вважає, що позовні вимоги в судовому засіданні не знайшли своє обґрунтування та підтвердження, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.22, 152, 511, 525-530, 610, 629, 1066 ЦК, ст. ст. 10, 11, 57-60, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕСТОМ» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Публічне акціонерне товариство «Фортуна-банк» про стягнення збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Г.О.Матійчук