Ухвала

Іменем України

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Перша державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 06 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що проживав однією сім'єю та вів спільне господарство разом із померлою дружиною ОСОБА_7

Зазначає, що в період спільного проживання у цивільному шлюбі вони набували прав на майно за рахунок спільної діяльності, внаслідок чого у відповідності до закону є його співвласниками.

05 березня 2004 року позивач та ОСОБА_7 одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1.

Позивач зазначає, що 13 квітня 1997 року ОСОБА_7 укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. У Першій державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа № 431/15 щодо спадкування майна, спадкоємцями першої черги є він та відповідачі у справі.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частини вищевказаної квартири.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 06 червня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Перша державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 квартири відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що спірна квартира придбана внаслідок спільної праці його та ОСОБА_7, за їх спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для придбання цієї квартири, а тому така не може вважатись спільною сумісною власністю.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що суди не надали належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та поясненням свідків під час розгляду справи, що призвело до порушення судами норм матеріального та процесуального права, є безпідставними.

Твердження ОСОБА_4 про те, що вищевказана квартира була продана безпосередньо йому, а лише оформлена на титульного власника ОСОБА_7 є необґрунтованими та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Крім того, доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що шлюб між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зареєстровано 05 березня 2004 року, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1.

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 1997 року придбала квартиру АДРЕСА_1, на яку14 квітня 1997 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності в реєстровій книзі № 96 за реєстровим номером 9156, тобто придбала спірне житло до реєстрації шлюбу з позивачем.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 06 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак