Справа №642/3768/17
Провадження №2 /642/1444/17

РІШЕННЯ

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л. ,

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника відповідачки - ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дітей та спілкуванні з ними,

3-я особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ,

встановив:

Позивач у липні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у вихованні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та спілкуванні з ними, просить визначити наступні способи його участі у вихованні дітей: побачення раз на тиждень протягом мінімум чотирьох годин за місцем їх проживання, перебування; спільний відпочинок на літніх канікулах протягом місяцю; необмежене спілкування особисто засобами телефонного, поштового, електронного або іншим засобом зв'язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з дітьми або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні діти проводять з ним - батьком - з правом відвідування святкових та інших заходів; в день побачення з дітьми він має право забирати їх з дому/школи/дитячого садка особисто; в дні народження дітей батько має право позачергового спілкування з ними, приймати участь в організації та проведенні урочистих заходів, присвячених цим подіям, робити подарунки.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що шлюб з відповідачкою розірвано 7 липня 2016 року, від шлюбу мають трьох дітей, які проживають з відповідачкою. З приводу його участі у вихованні дітей та спілкування з ними з часу розлучення відразу виникли непорозуміння, відповідачка створює штучні перепони для його спілкування з дітьми. Він намагався налагодити звязок з дітьми, приймати участь у їх вихованні, утриманні. Втручання відповідачки негативно впливає на його стосунки з дітьми. Після такого втручання під час його спілкування з дітьми діти плакали, просили ще побути з ними. Такі ситуації важко та негативно впливають на розвиток дітей, їх характер та поведінку. Він як батько має першочергове право перед іншими особами на виховання, утримання дітей та догляд за ними, а відповідачка не має права перешкоджати цьому. Відповідачка відмовилась укласти з ним договір про виконання ним батьківських прав щодо дітей. Він вживав всіх можливих заходів для врегулювання ситуації, однак безрезультатно, тому звернувся за захистом порушеного права до суду.

В судове засіданні позивач не зявився, надав заяву з проханням справу розглядати у його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник 3-ї особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати у відсутності представника, також надав суду висновок по суті спору.

Враховуючи наведене, відповідно до положень ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та представника 3-ї особи.

Представник відповідачки ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог,зазначив, що позивач не довів наявність перешкод з боку відповідачки щодо спілкування з дітьми. Крім того, на його думку, висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради є необґрунтованим, та суперечить акту обстеження матеріально-житлових умов позивача, де зазначено, що умови для проживання дітей відсутні. Також зазначив, що не зясована думка дітей щодо спілкування з батьком. Також вважає, що при дачі висновку органом опіки не враховано, що діти займаються у спортивних секціях, не зясована можливість з урахуванням розпорядку дня дітей застосувати визначений органом опіки та піклування спосіб участі батька у вихованні дітей у вказаний час.

Суд, опитавши представника відповідачки ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Сторони перебували в шлюбі з 22 травня 2004 року.

Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено свідоцтвами про народження дітей.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 7 липня 2016 року шлюб сторін розірвано. Вказаним рішенням також визначено місце проживання дітей їз матірю - ОСОБА_3. З відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Рішення в частині визначення місця проживання дітей набрало законної сили.

У сторін виник конфлікт з питань способу участі позивача у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Про наявність конфлікту свідчить факт звернення відповідачки з позовом для вирішення спору щодо визначення місця проживання дітей судом. Крім того, про наявність спору між сторонами щодо спілкування батька з дітьми та наявність перешкод з боку відповідачки у його вільному спілкуванні з дітьми свідчить і зміст заперечень представника відповідачки проти позову.

Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради як органом опіки та піклування наданий суду висновок №642 від 10.11.2016 року по суті спору, відповідно до якого вказаний орган вважає за доцільне встановлення порядку участі відповідача у вихованні дітей, визначивши час: один раз на тиждень протягом чотирьох годин; один місяць влітку для оздоровлення, приймати участь у святкуванні днів народження дітей.

В цьому висновку також зазначено, що питання щодо встановлення порядку участі позивача у виховання дітей додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради.

Комісією служби у справах дітей по Холодногірському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за заявою позивача проводилось обстеження умов його проживання в 3-х кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, щодо зясування його житлово-побутових умов, за результатами якого складений акт обстеження умов проживання від 27.09.2017, в якому зазначено, що для дітей є окрема кімната, меблів та дитячих речей немає, в квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2, відповідачка - ОСОБА_3- мати дітей, та троє їх неповнолітніх дітей.

Як зазначено в акті, зі слів батька діти проживають з матірю у м. Львові, мати з дітьми не проживає в даній квартирі більше року. У акті також зазначено про відсутність умов за вказаною адресою для проживання дітей.

Згідно з медичною довідкою Харківського міського психоневрологічного диспансеру серії 4НТН № 072255 від 28.10.2016 позивач ОСОБА_2 протипоказань для визначення часі спілкування з дітьми не має.

Згідно з сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного нагляду серії 12ЯЯФ № 384891, виданим Харківським обласним наркологічним диспансером 27.10.2016, він не виявляє ознак наркологічних захворювань.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно приписів Декларації, принциповим положенням є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У принципі 6 Конвенції проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до положень ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Той із батьків , хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Таким чином законодавчо закріплено право на спілкування з дітьми та участі у їх вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дітьми та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживають діти, не чинити перешкод у здійсненні такого права.

Отже, позивач має гарантоване законом, рівне з матір'ю дітей право на спілкування зі своїми дітьми та право на їх виховання.

При цьому таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дітьми, тобто на побаченні з ними, що є основною формою особистого спілкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи представника відповідача про те, що відповідачкою не чиняться перешкоди позивачу в реалізації його права на виховання дітей та спілкування з ними визнаються судом безпідставними, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості з питання участі у вихованні дітей в добровільному порядку, а тому даний спір у відповідності до ст. 159 СК України підлягає вирішенню судом.

Представник відповідача не посилався на наявність обставин, які б виключали можливість спілкування батька з дітьми. Судом не встановлено аморальної поведінки батька або його негативного впливу на дітей, що може зашкодити розвиткові дітей. Доказів про те, що участь батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними буде суперечити інтересам дітей, матеріали справи не містять.

При розгляді даного спору суд виходить з природної потреби дітей - синів у спілкуванні з батьком.

Суд, з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи в першу чергу інтереси дітей, виходячи із балансу інтересів дітей та їхніх батьків, місця проживання сторін, віку дітей, вважає необхідним визначити порядок участі батька у вихованні і спілкуванні із дітьми відповідно до наведеного висновку Управління служб у справах дітей та соціального захисту Харківської міської ради. Вказаний спосіб участі батька у вихованні дітей не буде негативно впливати на організацію побуту та їхнього життя, відповідає насамперед інтересам дітей, не порушує інтересів відповідачки, та відповідає інтересам позивача, тому суд кладе вказаний висновок в основу рішення.

Щодо доводів представника відповідача про те,що не заслухана думка дітей при розгляді даної справи, суд виходить з такого.

Як зазначено у статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Вік дітей сторін - 11, 8 та 6 років.

Судом встановлено, що діти не проживають за місцем реєстрації,а фактично проживають з матірю у м. Львові, без реєстрації. Поштова кореспонденція, направлена судом за місцем її фактичного проживання у м. Львів повернута суду у звязку з неотриманням адресатом. Вказане свідчить про те, що провести опит дітей є утрудненим або неможливим.

В той же час справа перебуває на розгляді суду з липня 2017 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідачка мала можливість у разі необхідності забезпечити опит органом опіки та піклування або судом дітей, однак, посилаючись на те, що опит дітей не проведено, представник відповідача не запропонував, яким чином слід провести такий опит, враховуючи, що відповідачка з дітьми за місцем реєстрації не проживає.

Суд також враховує, що письмових заперечень проти позову відповідачка не подала ані суду, ані органу опіки та піклування, не посилалась на наявність будь-яких підстав для заборони спілкування батька з дітьми.

За таких обставин суд приходить до висновку, що достатньо даних для вирішення спору по суті без опиту малолітніх дітей.

Відповідно до положень ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна із основних засад і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця правова позиція суду ґрунтується в тому числі на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи наведене, суд не вбачає за можливе заслухати думку дітей з приводу вирішення питання щодо способу участі батька у їх вихованні. Однак, з урахуванням малолітнього віку дітей, конфліктної міжособистісної поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення, суд доходить висновку про необхідність дотримання найвищих інтересів дітей, дотримання розумного балансу на участь обох батьків у їх вихованні захисту порушених прав батька на участь у вихованні дітей та спілкування з ними шляхом встановлення порядку спілкування батька з дітьми відповідно до наданого висновку органу опіки та піклування.

Неврахування права та обов'язку позивача приймати участь у вихованні дітей обмежить як права позивача на спілкування з дітьми, так і права дітей на спілкування з батьком, призведе до порушення рівності прав та обов'язків батьків, а відтак на думку суду спілкування батька з синами є таким, що сприяє інтересам останніх.

Поряд з цим, суд бере до уваги, що інші вимоги позивача щодо способів його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними,зокрема, спілкування засобами звязку, вручення подарунків та інш., можуть бути реалізовані ним особисто й без рішення суду, оскільки для реалізації вказаних способів участі необхідно забезпечення відповідних умов (зокрема, наявність можливості такого звязку), тому фактично в своїх вимогах позивач просить покласти тягар забезпечення вказаних умов на відповідачку, що є безпідставним.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги частково, у відповідності з висновком органу опіки та піклування.

Доводи представника відповідача щодо того, що за місцем реєстрації позивача відсутні умови для проживання дітей, для розгляду даної справи значення не мають, оскільки предметом позову є не визначення місця проживання дітей, а усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у спілкуванні з ними.

Суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку та виховання дитини.

У разі зміни обставин за наявності спору між батьками, останні не позбавлені звернутись у подальшому до суду про визначення іншого способу участі батька у вихованні дітей.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 157, 159 СК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у вихованні дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та спілкуванню з ними.

Встановити спосіб участь батька - ОСОБА_2 у вихованні дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, визначивши час спілкування з ними: один раз на тиждень протягом чотирьох годин, один місяць влітку для оздоровлення, приймати участь в святкуванні днів народження дітей.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Л.Л. Шрамко