Справа №538/739/17
Провадження по справі №2/538/430/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2017 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Грузман Т.В., за участі секретаря Денисенко І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся 06.09.2017 року до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі був укладений договір позики грошових коштів, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача від 19.08.2016 року. На підставі даного договору ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

ОСОБА_2 зобов"язувалася повернути борг до 01.03.2017 року.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 свої договірні зобов"язання не виконала, до даного часу не повернула борг. Неодноразові вимоги до відповідача щодо повернення боргу залишалися без уваги.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 18 000 грн., та стягнути судові витрати (судовий збір) в сумі 640 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі. Вказавши при цьому, що відповідач працювала у магазині продавцем, через якість фінансові труднощі звернулась до позивача з проханням надати у борг кошти. Прислухавшись до цього прохання позивачем кошти були надані про що написано відповідну розписку. У строки визначені у борговому документі, відповідач борг не повернула, що і змусило звернутися до суду з вказаним позовом. Заперечення відповідача у тому, що вона коштів не отримувала не відповідають дійсності.

Відповідач позовні вимоги заперечила, вказавши, що працювала у магазині, що належить позивачеві на посаді продавця. З невідомих причин у магазині виникла нестача, яку господарі вирішили покласти на неї. Спочатку ними було зафіксовано борг у розмірі 23000 грн., а потім дружина позивача вказала, що відповідач винна 28000 грн. Побоявшись розголосу та з урахуванням побоювань за своє подальше майбутнє, була написана вказана боргова розписка. У дійсності гроші в борг у позивача не брала. Інші продавці про вказану ситуацію знають, але свідчити до суду не підуть. Прохає відмовити у задоволенні позову, так як у дійсності у ОСОБА_1 коштів у борг не брала.

Суд заслухавши сторони, дослідивши докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі був укладений договір позики грошових коштів, що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача від 19.08.2016 року. На підставі даного договору ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

ОСОБА_2 зобов"язувалася повернути борг до 01.03.2017 року.

Оригінал розписки надано суду позивачем та він приєднаний до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 свої договірні зобов"язання не виконала, до даного часу не повернула борг. Неодноразові вимоги до відповідача щодо повернення боргу залишалися без уваги.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що укладений між сторонами договір як різновид правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксовано в розписці.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання.

Судом встановлено, що суму боргу у визначений у договорі позики строк відповідачка не повернула. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про повернення боргу. Крім того, у суді встановлено, що розписка датована 19.08.2016 року. За запевненням відповідача, вона її написала під тиском. На запитання суду щодо звернення з даного приводу до правоохоронних органів, відповідач вказане заперечила, із зустрічним позовом про оспорювання даного правочину не зверталась та не звернулась і під час розгляду вказаної справи.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами.

З урахуванням вказаних норм матеріального права, позивачем доведено правомірність його позовних вимог, разом з тим, відповідач не скористався своїм правом на належне заперечення пред»явленого позову, що дає суду підстави для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 статі 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь, якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207,526, 527, 530, 626, 640, 629, 1046-1047 ЦК України, ст. ст. 6, 8, 10, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2) суму боргу у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, а також судовий збір в сумі 640 грн. Всього до стягнення 18640 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.В. Грузман