Номер провадження: 22-ц/785/8227/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

31 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі ТзДВ «СТ «Домінанта» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтуванні свого позову, посилається на те, що 16 грудня 2014 року з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем ЛК-2140, номерний знак

ВН 0775 АС, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належному позивачу автомобілю КІА, номерний знак НОМЕР_1, який був припаркований, завдано механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 7 листопада 2014 року була застрахована у ТзДВ «СТ «Домінанта».

Позивачка просила стягнути з ТзДВ «СТ «Домінанта» на її користь 28 931,67 грн. та стягнути з ОСОБА_3 950 грн. у рахунок відшкодування вартості проведення експертизи, 53,99 грн. 77,99 грн. у рахунок вартості телеграм, 150 грн. у рахунок відшкодування вартості робіт по зняттю та установки бамперу, 1 000 грн. франшизи, встановленої за страховим полісом, 1 000 грн. в рахунок шкодування вартості юридичних послуг, 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 000 грн. у рахунок відшкодування франшизи за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 7 листопада 2014 року, та 243,60 грн. в рахунок сплаченого судового збору. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в стягненні з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» на її користь 28 931,67 грн., суд першої інстанції виходив з того, що, у відповідності до ст. 12, 34, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі звіту № 10468 проведеному ТОВ «Експертум АВЕ» 18.01.2015 року, ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2, в зазначеному нею у заяві про страхове відшкодування розмірі, а саме 13 853,91 грн., виконавши таким чином зобовязання за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6086194 від 07.11.2014 року.

З таким висновком суду, колегія погоджується в повній мірі, виходячи з наведеного.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 16 грудня 2014 року ОСОБА_3, керуючи належним йому на праві власності автомобілем ЗЛК 2140, номерний знак НОМЕР_2, здійснив наїзд на припаркований автомобіль КІА, номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП (а.с. 42).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТзДВ «СТ «Домінанта» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 7 листопада 2014 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого 50 000 грн., та передбаченою франшизою у розмірі 1 000 грн. (а.с. 68).

16 грудня 2014 року, ОСОБА_4, повідомив про настання дорожньо-транспортної пригоди, шляхом з вернення до ТзДВ «СТ «Домінанта» , в якому ОСОБА_5 перелічив пошкодженння отриманих автомобілем, а саме, було зазначено, що деформірован та треснут передній бампер, потертості, тріщина передньої решітки та капоту, пошкоджена передняя ліва фара, що було підписано власноруч заявником (а.с. 46-48).

8 січня 2015 року за участю представника позивача було проведено огляд пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, про що складено протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано пошкодження, у тому числі не повязані з ДТП. З даним протоколом погодився представник позивача без зауважень, про що свідчить його підпис (а.с. 81).

На підставі наведеного вище протоколу, 18 січня 2015 року складено звіт про вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля КІА, номерний знак НОМЕР_1, згідно із яким розмір матеріального збитку становить 14 853,91 грн. (а.с. 83-100)

Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 25 червня 2015 року вартість збитків, заподіяних ОСОБА_2 внаслідок ДТП склала 28 931,67 грн., у тому числі 4 126,49 грн. втрата товарної вартості (а.с. 6-38).

Відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За положенням п. 32.7 ст. 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Однак якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (п. 36.2. ст. 36 ст. 32 Закону).

Таким чином, розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивача, розраховується з урахуванням зносу, за мінусом втрати товарної вартості транспортного засобу та за вирахуванням податку на додану вартість.

За положеннями п. 34.2 ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Згідно із п. 34.3 ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не зявився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Згідно із платіжним дорученням від 31 серпня 2015 року ТзДВ «СТ «Домінанта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмір 13 853,91 грн. на рахунок позивача (а.с. 101).

З наведених підстав, колегія суддів прийшла до висновку про те, що ТзДВ «СТ «Домінанта», в повному обсязі виконала свої зобовязання за полісом, сплативши розмір відшкодування без урахування фізичного зносу запчастин та без урахування ВТВ, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині стягнення з ТзДВ «СТ «Домінанта», з урахуванням звіту проведеного 25 червня 2015 року, задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не підтверджені належними доказами, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальним правилом, відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1).

Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого встановлені ст.1192 ЦК України, згідно якої з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (ч.1). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2).

Відповідно до розяснень п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, відповідно до ч.2 цієї ж статті, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частинами 3, 4 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається зі змісту позовних вимог та пояснень даних під час розгляду справи позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та її розміру, посилалась на те, що внаслідок пошкодження під час ДТП належного їй транспортного засобу вона тривалий час була змушена не користуватися автомобілем, також порушено її звичний образ життя, спричинені її душевні страждання та переживання.

Враховуючи наведе колегія суддів вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяна моральна шкода, відшкодування якої покладається на винну особу - відповідача ОСОБА_3

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, вимушену зміну способу життя позивачем, його зусилля на відновлення свого права, тривалість вирішення питання щодо відшкодування шкоди, а також вимоги розумності і справедливості, вважає, що визначений позивачем розмір грошового відшкодування, а саме 3000 грн. є відповідною компенсацією у перенесених ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобілю душевних стражданнях.

За таких обставин колегія суддів вважає що рішення суду, з підстав визначених ст. 309 ЦПК України слід скасувати, задовольнивши частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 950,00 грн. в рахунок відшкодування вартості проведення експертизи, 53,99 грн. та 77,99 грн. в рахунок вартості телеграми, 150,00 грн. в рахунок відшкодування вартості робіт по зняттю та установки бамперу, 1000,00 грн. в рахунок відшкодування вартості юридичних послуг, суд першої інстанції виходив з того, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не підтверджені належними доказами, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повній мірі.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 ставить питання про стягнення з ОСОБА_3 понесені нею судові витрати, а саме 950,00 грн. в рахунок за проведення експертизи, 53,99 грн. та 77,99 грн. вартості телеграми, 150,00 грн. в рахунок відшкодування вартості робіт по зняттю та установки бамперу, 1000,00 грн. в рахунок відшкодування вартості юридичних послуг.

Однак, в порушення вимог ст.. 57-60 ЦПК України, в матеріалах справи містяться лише копії платіжних документів, які судом не можуть бути прийняті, як належні докази (а.с. 51).

Що стосується сплати за юридичні послуги у розмірі 1000 грн., то суду був наданий оригінал квитанції, відповідно до якої адвокат ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_2 зазначену суму (а.с. 50).

Але до суду першої інстанції не були надані ні договір, ні ордер, та участі у суді першої інстанції адвокат не приймав.

Будь-якого договору про юридичні послуги, з деталізацією проведеної роботи, що передбачено Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, в матеріалах справи не міститься.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні моральної шкоди з ухваленням нового рішення в цієї частині, в іншій частині, в якої рішення оскаржується, воно підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені за зверненням до сду апеляційної інстанції у розмірі 268 грн. 40 коп., підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2015 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 268 гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець