Справа № 351/231/17
Провадження № 22-ц/779/1359/2017
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Максюти І.О.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Снятинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 05 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Снятинського районного суду від 03 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав виділено в самостійне провадження.

Позовні вимоги про позбавлення батьківських прав позивач мотивувала тим, що ОСОБА_3 є батьком їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 Протягом спільного життя з відповідачем, останній постійно зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки, бійки, свідком яких була дитина, виганяв її з сином із дому, що негативно відобразилося на психічному стані матері та дитини.

На даний час шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Визначений за рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини у сумі 500,00 грн. щомісячно відповідач не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість. Згодом позивач погодилася на прохання відповідача забрати виконавчий лист, оскільки було накладено арешт на майно, яке останній збирався відчужити.

Однак, ОСОБА_3 й надалі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям сина, не відвідує його, не надає грошових коштів на його утримання та лікування.

Дитина хворіє з діагнозом гіперактивний розлад з дефіцитом активної уваги із загальним розвитком мови, фобічний синдром, поліморфна дисласія, супутній діагноз: сколіотична постава, плоскоступість, потребує оперативного лікування та проходження двічі на рік реабілітації.

Усі питання щодо виховання та лікування дитини вирішуються матір'ю самостійно.

У зв'язку з наведеним позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 за ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Снятинського районного суду від 05 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Снятинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покладено на службу в справах дітей Снятинської районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

ОСОБА_2 на дане рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_3 умисно та постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, взагалі не цікавиться життям та вихованням сина, не відвідує його вдома, в дитячому садку та в реабілітаційному центрі. Дані обставини були підтверджені показами свідків та матеріалами справи.

Крім того, відповідач не сплачує встановлений судом розмір аліментів на утримання дитини. Станом на 30.06.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 8644,10 грн.

Також суд не звернув уваги на повторний висновок органу опіки та піклування Снятинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Вважає упередженим твердження суду про те, що між сторонами існує домовленість про позбавлення батьківських прав при поділі спільного майна подружжя.

У зв'язку з наведеним, просить рішення Снятинського районного суду від 05 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким вимоги задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином по час та місце слухання справи.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Снятинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, з 14.05.2010 року по 17.03.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у сторін спору народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.03.2015 року з ОСОБА_3 було розпочато стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі по 500 грн. щомісячно з 27.10.2014 року і до повноліття дитини (а.с. 7-8).

Встановлено, що дитина - ОСОБА_4 проживає з матір'ю за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками ОСОБА_3, які б свідчили про ухилення від виховання сина ОСОБА_4, і як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Судом також відхилено висновок служби у справах дітей Снятинської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст. 9 Конвенції).

Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

У п.п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи наведене, в спірному випадку, суд першої інстанції дав правильну оцінку обставинам у справі та прийшов до обґрунтованого висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який суд може застосувати, як міру відповідальності до батьків, в тому числі, з метою захисту інтересів дитини.

Доводи сторони апелянта не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять достатніх доказів, що засвідчують наявність в діях відповідача винної поведінки, а також наявність інших конкретних обставин, що вказують на необхідність застосування такого крайнього заходу.

Посилання апелянта на повну відсутність участі відповідача в житті сина ОСОБА_4 протягом тривалого часу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в сукупності інших доказів, наявних в матеріалах справи, та враховуючи бажання відповідача брати участь у вихованні дитини, така обставина не може бути визначальною для позбавлення батьківських прав.

Що стосується посилання апелянта на висновок органу опіки та піклування та затримку відповідача із сплатою аліментів, то такі в силу вимог ст. 212 ЦПК України не мають для суду наперед встановленого значення і оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі.

У зв'язку з відсутністю інших доказів ухилення батька дитини від виконання своїх батьківських обов'язків, колегія суддів апеляційної інстанції не встановила передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення його батьківських прав.

Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Максюта І.О.