Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Цуранова А. Ю. , при секретарі Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з вищезазначеню позовною заявою.

Вказувала, що 03.06.2016 року помер її батько ОСОБА_2.

Після його смерті залишилась спадщина у вигляді квартири під № 29 в будинку № 62 по вул. Фрунзе (колишня вул. Авіаторів) в м. Узин Білоцерківського району Київської області.

Зазначала, що вона являється спадкоємицею по заповіту від 01.10.1999 року, інших спадкоємців немає.

Посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що заяву про прийняття спадщини після померлого 03.06.2016 року ОСОБА_2 до нотаріуса у встановлений законом строк ОСОБА_1 не подавала та на момент його смерті не проживала з ним за однією адресою, тому позивач просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2, який помер 03.06.2016 року.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача звернувся до суду із заявою, в якій просив розглядати справу без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 15.11.1993 року виконавчим комітетом Узинської міської ради народних депутатів, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

01.10.1999 року державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори в реєстрі за № 1-3332 зареєстровано заповіт, згідно якого ОСОБА_2 все належне йому майно заповів ОСОБА_1.

ОСОБА_2 до дати смерті, 03.06.2016 року проживав разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2, що вбачається з довідки № 86/17 від 02.08.2017 року ОСББ "Антоновича, 122".

Постановою державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області від 25.01.2017 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постанова нотаріуса мотивована посиланнями на пропуск заявником встановленого ч. 1 ст. 1272 ЦК України шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

При цьому, зі змісту постанови не вбачається про наявність інших спадкоємців, що претендують на майно померлого.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦПК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Згідно роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Представником позивача на підтвердження поважності причин пропуску строку додана до матеріалів справи довідка Спеціалізованої загальнооствітньої школи "Надія" від 14.11.2017 року № 349 щодо навчання ОСОБА_3 у восьмому класі, гувернерське відділення (в домашніх умовах) та трудовий договір з ОСОБА_4

Враховуючи наведене, а також визнання позову представником територіальної громади м. Узин, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання нею у встановленому законом порядку заяви про прийняття спадщини, тобто заявлений позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, який помер 03.06.2016 року, протягом трьох місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_5