Справа №295/9640/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

09.11.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі головуючого судді Гумен Н.В.,

при секретарі Скришевській О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та стягнення з нього аліментів, мотивуючи позов тим, що з 16.05.2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Позивачка зазначає, що дитина проживає з нею і перебуває на повному її утриманні, відповідач дитину не відвідує, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні, тому, оскільки позивач має нерегулярний та мінливий дохід, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1500,00 грн., щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, у якій позовну заяву підтримала і просила задовольнити, та просила розглядати справу у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини відсутності суду не повідомив.

Частина 1 ст. 224 ЦПК України встановлює, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справ доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.05.2015 року, від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сторони сімейно-шлюбні відносини не підтримують, позивачка зазначає, що має бажання розірвати шлюб, за обставин що склалися поновлювати сімейно-шлюбні відносини бажання не має.

Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Добровільної угоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто.

Відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття, що передбачено положеннями ст. 180 СК України.

Позивач та відповідач є працездатними особами, тому мають рівні можливості щодо належного матеріального забезпечення спільної дитини.

Отже, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню. Виходячи з позовних вимог позивачки, розмір аліментів визначається судом у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення повноліття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 30.08.2017р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача судові витрати на користь позивачки понесені нею при подачі позову до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн.

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112, 115, 141, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 16.05.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (актовий запис № 804) - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.08.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 640,00 грн., сплачені нею при подачі позову до суду за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. за розгляд судом позовної вимоги про стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Гумен