Справа № 201/8017/17
Провадження № 2/201/2113/2017р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2017р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.№2-4).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 24.04.2008р. між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №76/03-8, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 16200 дол.США зі строком повернення кредиту, згідно до графіку погашення заборгованості 15.04.2015р., та сплатою процентів 8,88 % річних на залишок поточної заборгованості до 10 числа кожного місяця. Банк зі свого боку свої зобовязання перед позичальником виконав, проте останній порушив умови договору по погашенню кредиту, внаслідок чого станом на 13.05.2017р. у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4123 дол. США та процентам в розмірі 1180,23 дол. США. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань позичальника між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2, був укладений договір поруки №76-03-8 від 24.04.2008р., за умовами якого, поручитель у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченою порукою, відповідає перед кредитором в повному обсязі, як солідарний боржник, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, комісії, а також інших можливих штрафних санкцій. Позивач, просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за договором №76/03-8 в загальному розмірі 5304,08 дол. США, судові витрати покласти на відповідачів.

Представник позивача - ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання 28.11.2017р. не з,явився. 27.11.2017р. до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 25.09.2017р.) про відкладення судового засідання, у звязку перебуванням представника в іншому судовому процесі (а.с.№ 90).

При цьому, виходячи з положень ст.ст. 76, 169 ЦПК України, суд ухвалою від 28.11.2017р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, виходячи з наступного. Відповідно до матеріалів справи ПАТ «Укрсоцбанк» має двох уповноважених представників на представництво інтересів по даній цивільній справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. № 75, 93). Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що представник позивача - ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про розгляд справи призначений на 28.11.2017р. (а.с. № 74), про причини своєї неявки суд не сповістив, виходячи з чого, суд вирішив розгляд справи провести за відсутності представника позивача.

Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання 28.11.2017р. не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. № 89). 28.11.2017р. до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених в раніше наданих запереченнях. Крім того, 28.11.2017р. до суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог банка, оскільки умовами укладеного між сторонами кредитного договору визначено погашення заборгованості черговими платежами, останній платіж повинен був бути здійснений 10.04.2014р., позивач звернувся до суду 07.06.2017р., тобто поза межами строку встановленого ст.257 ЦК України. В письмових запереченнях проти позову, які надійшли до суду 11.10.2017р., відповідач зазначив, що дійсно 24.04.2008р. між ним та банком було укладено кредитний договір №76/03-8, відповідно до якого банк зобовязаний надати позичальник кредит в сумі 16200 дол. США, проте позивачем суду не було надано доказів на підтвердження отримання позичальником кредитних коштів в порядку та на умовах визначених договором.

Відповідачка - ОСОБА_2, в судове засідання 28.11.2017р. не з,явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином через свого уповноваженого представника (а.с. № 74). 28.11.2017р. до суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 05.09.2017р. а.с. № 95) про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, в якій представник відповідачки просила суд в задоволенні позову відмовити, з підстав викладених в раніше наданих запереченнях, а саме те, що зобовязання ОСОБА_2 за договором поруки є припиненими згідно до ч.4 ст.559 ЦК України. Крім того, 28.11.2017р. до суду надійшла заява представника відповідачки про застосування строку позовної давності до вимог банка, в якій представником відповідачки зазначено, що відповідно до рішення постійно діючого Третейського суду при АУБ від 21.02.2014р., на користь позивача була стягнута заборгованість станом на 05.11.2013р., у розмірі 42493,40грн, а отже, предявивши позов про повне дострокове стягнення заборгованості, кредитор змінив строк виконання зобовязання, а тому перебіг строку позовної давності за вимогами банку почався з дня після набрання рішенням суду законної сили, тобто 03.03.2014р. Враховуючи, що рішення третейського суду набрало чинності 03.03.2014р., а позивач звернувся до суду 07.06.2017р., позивач звернувся до суду поза межами строку встановленого ст.257 ЦК України.

За таких обставин, на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами, а з урахуванням того, що відповідачами надані суду письмові заперечення, суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України.

Розгляд справи відбувається згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.04.2008р. між АКБ «Укрсоцбанк», який перейменовано у ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 76/03-8, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 16200 дол. США, зі сплатою процентів в розмірі 8,88% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 15.04.2015р. (а.с. № 6-9).

Відповідно до п.1.1.1 договору, сторонами був погоджений графік погашення кредиту, згідно якого сплата кредиту повинна здійснюватися позичальником щомісячними платежами кожного 10 числа поточного місяця, з кінцевим терміном повернення до 15.04.2015р.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором станом на 13.05.2017р. ОСОБА_1, має прострочену заборгованість в розмірі 5304,08 дол. США з яких: заборгованість по тілу кредиту 4123,85 дол. США, заборгованість по процентам 1180,23 дол. США, яку позивач визначає виходячи з наданого суду розрахунку заборгованості.

24.04.2008р. між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 76/03-8, відповідно до умов якого поручитель, прийняла на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник за повне та своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Враховуючи, що обставини укладення 24.04.2008р. між сторонами кредитного договору № 76/03-8 та договору поруки не спростовувались відповідачами, суд приходить до висновку, що згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України відповідні обставини не підлягають доказуванню.

За змістом ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст.554 ЦК України визначає також, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.6.2 договору поруки №76/03-8 сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (а.с. № 18).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Суд зазначає, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання сторонами зобов'язання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України. Відповідні правові розяснення викладені в у п. 24 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції від 14.09.2016р. у справі № 6-1451цс16, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останньої, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Сплив передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, шестимісячного строку є підставою для відмови в задоволенні позову не з підстав спливу строку позовної давності, а з підстав припинення права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Судом встановлено, що умовами договору поруки №76/03-8 від 24.04.2008р., не визначено строк дії договору поруки, а отже, згідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання повинна була бути пред'явлена в межах строку дії поруки - шести місяців з настання строку виконання зобовязання.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. № 30) останній платіж за графіком платежів в рахунок погашення кредиту відповідачем ОСОБА_1 був здійснений 11.01.2013р., строк виконання основного зобовязання за договором 15.04.2015р., таким чином, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів повинен обчислюється протягом шести місяців, а саме, до - 15.10.2015р.

До суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі до поручителя, позивач звернувся лише 07.06.2017р., тобто вже після спливу встановленого законом строку для звернення до поручителя.

Підсумовуючи наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що непред'явлення кредитором позовної вимоги до поручителя протягом строку встановленого законом (6 місяців), є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов'язку поручителя солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» в частині позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 про солідарне стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №76/03-8 від 24.04.2008р. слід відмовити у зв'язку з припиненням договору поруки.

Крім того, суд зазначає, що стороною відповідачки було зроблено заяву про застосування судом строків позовної давності до заявлених позивачем вимог. За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача.

Разом з тим, вирішуючи справу суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2, з підстав припинення зобовязання останньої перед кредитором, а отже, при розгляді справи суд не вирішує питання про наявність підстав для застосування строку позовної давності.

Щодо позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягненням з відповідача ОСОБА_1 заявленої позивачем суми заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.

Згідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст.599, ч.2 ст.615 ЦК України, зобовязань припиняється виконанням, проведеним належним чином. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушене нею зобовязання.

Тому, як вже встановлено судом, враховуючи, що строк виконання основного зобовязання умовами кредитного договору встановлений до 15.04.2015р., погашення кредиту передбачає сплату щомісячних платежів 10 числа кожного поточного місяця, а станом на день звернення з позовом до суду, зобовязання за договором не є виконаними, що не спростовуються відповідачем в наданих суду письмових запереченнях, з позовом до суду позивач звернувся 07.06.2017р., виходячи з положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_1 суми простроченої заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме, судовому захисту підлягає порушене право позивача про стягнення заборгованості за період з 07.06.2014р. по 07.06.2017р. в межах 3 років.

При визначенні суми заборгованості яка підлягає стягненню суд керуються наданим позивачем розрахунком (а.с. № 31-33), відповідність якого не спростовувалася відповідачем. Посилання відповідачів на наявність рішення Третейського суду при АУБ від 21.02.2014р., яким на користь позивача була стягнута заборгованість станом на 05.11.2013р., у розмірі 42493,40 грн., суд враховує при вирішенні справи, проте вважає, що дана обставина не може бути підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки як вбачається зі змісту наданого рішення, Третейським судом була стягнута поточна заборгованість за кредитним договором №76/03-8 від 24.04.2008р., проте як вирішуючи дану справу, суд вирішив питання про обґрунтованість стягнення простроченої заборгованості, яка виникла після настання строку виконання основного зобовязання. Заперечення відповідача ОСОБА_1, які стосуються про недоведеність позивачем обставин надання позичальнику кредитних коштів, суд оцінює критично, та вважає, що як і матеріалами справи так і самим відповідачем не спростовується те, що відповідач протягом тривалого часу здійснював погашення заборгованості, а отже, своїми діями визнав наявність кредитних зобовязань перед ПАТ «Укрсоцбанк»

Таким чином, загальний розмір заборгованості яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача за період з 07.06.2014 по 07.06.2017р. становить 2347,90 дол. США, з яких: заборгованість по тілу кредиту 2113 дол. США та заборгованість по сплаті процентів 234,90 дол. США.

Станом на 28.11.2017р. сума боргу в еквіваленті до гривні становить 630 006грн.60коп. (на курсом НБУ - 2683.53грн. за 100дол.США).

При розгляді справи відповідачем ОСОБА_1 також було зроблено заяву про застосування судом строків позовної давності. Оцінюючи, доводи відповідача викладені в заяві в сукупності з обставинами встановленими судом при розгляді справи, суд зазначає, що при вирішенні справу, судом врахована заява відповідача та застосовані строків позовної давності, але в частині вимог (суми заборгованості) заявлених до 07.06.2014р.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог частково на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму судового збору з урахуванням часткового задоволення позову в розмірі 630грн. 1% від суми, що підлягає стягненню (а.с. № 2). В іншій частині в стягненні судового збору з ОСОБА_1 та в стягненні судового збору з ОСОБА_2 слід відмовити у звязку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 516, 526, 530, 543, 559, 599, 610, 611, 615, 625, 1054 ЦК України, постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», правовою позицією ВСУ від 14.09.2016р. у справі № 6-1451цс16, ст.ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором №76/03-8 від 24.04.2008р. за період з 07.06.2014р. по 07.06.2017р. в розмірі 2347,90 дол. США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 2113 дол. США та заборгованість по процентам - 234,90 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 630 грн.

В задоволенні іншої частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Ткаченко Н.В.