АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/6082/17 Головуючий 1 інст. Семіряд І.В.
Категорія: стягнення безпідставно набутих грошей
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи Десята Харківська державна нотаріальна контора, Національний банк України, ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь безпідставно набуті 17.09.2012 року грошові кошти в розмірі 16065,82 грн. та стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь безпідставно набуті 17.09.2012 року грошові кошти в розмірі 9456,68 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 04.12.2009 помер його двоюрідний брат ОСОБА_6, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. кв. 141, і після смерті якого він (ОСОБА_4А.) прийняв спадщину, про що у визначений чинним законодавством строк подав заяву до Десятої Харківської державної нотаріальної контори (далі - ХДНК).

На час смерті ОСОБА_6 у ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунку, відкритому на його ім'я, знаходилися грошові кошти в національній валюті.

Згідно витягу № 43839075 від 13.05.2016 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадковідоговори), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за параметрами пошуку «ПІБ українською мовою: ОСОБА_6» і «ПІБ російською мовою: ОСОБА_7» у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

04.06.2011 року до Десятої ХДНК звернувся ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, до якої входять грошові кошти, що знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі заповіту, складеного від імені «МАХЛИН Олександр Наумович», підписаного «ОСОБА_7Н.» і посвідченого 06.06.2000р. Десятою ХДНК.

На вказану заяву Десятою ХДНК була надана відповідь № 1308-01-16 від 04.06.2011, що ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки прізвище та імя, зазначені у заповіті, не збігаються з прізвищем та імям померлого.

ОСОБА_3 не використав свого права на звернення до Десятої ХДНК із заявою щодо видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії для оскарження її у судовому порядку в позовному провадженні.

15.11.2011 року Дзержинським райсудом м. Харкова по справі № 2-7675/2011 прийнято рішення про задоволення позову ОСОБА_3 в частині вимог до ПАТ КБ «Приватбанк» суд визнав за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом на грошові кошти, що знаходилися на рахунку № 1584 у сумі 16075,17 грн., відкритому на ім'я померлого 04.12.2009 ОСОБА_6 у відділенні № 1 Харківського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» згідно депозитного договору SAMDN 4522 від 11.08.2009 року.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2011року було скасовано і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2014 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013 року.

Таким чином позивач вважав, що спадкове майно, а саме - грошові кошти з вказаного рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк» надійшли у власність ОСОБА_3 без достатньої правової підстави, адже рішення, згідно якого грошові кошти були видані ОСОБА_3, скасоване судом вищої інстанції.

Також позивач зазначав, що 10.11.2014 року він звернувся до Апеляційного суду Харківської області з заявою про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2011 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 відмовлено в задоволенні його заяви з посиланням на те, що він (ОСОБА_4А.) не був стороною у справі, а є особою, права та інтереси якої зачіпаються рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2011 року без залучення його до участі у справі, тому він є неналежною особою для звернення із подібною заявою. Разом з тим, апеляційний суд зазначив про те, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із самостійним позовом до ОСОБА_3 про стягнення з нього безпідставно набутих коштів.

Крім того, вважав, що ПАТ КБ «Приватбанк» 17.09.2012 безпідставно набув грошові кошти клієнта ОСОБА_6 у вигляді процентів за користування грошовими коштами в розмірі 9456,68 грн., чим порушив і його права як спадкоємця за законом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті 17.09.2012 року грошові кошти у розмірі 16065,82 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 9456,68 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_3 та звернувся з апеляційною скаргою, в якійпосилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 листопада 2013 року встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, прізвище якого було змінено 21.01.2011 року, тому в порядку вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України вищевказані обставини доказуванню не підлягають.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що зважаючи на наявність заповіту, позивач не має жодних прав на спадкове майно, оскільки є спадкоємцем за законом. Вказаний заповіт є дійсним, оскільки не визнаний недійсним в судовому порядку.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав внесення змін у прізвище спадкодавця після його смерті не є підставою для визнання недійсним заповіту.

Крім того, у самому договорі банківського вкладу № SAMDN 4522 від 11.08.2009 року зроблено заповідальне розпорядження, в якому особою, яка буде розпоряджатися вкладом та нарахованими процентами після смерті ОСОБА_6, визначений ОСОБА_3

Вказує, що судом першої інстанції було грубо порушено права іншого спадкоємця - ОСОБА_8, якого не було залучено в якості відповідача до участі у справі.

Вищевказане рішення було оскаржено і представником ПАТ КБ «Приватбанк», який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 9456,68 грн. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити, в іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав, як заінтересованої особи, субєктивні спадкові права якої порушені у звязку із наявністю заповіту.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у самому договорі банківського вкладу № SAMDN 4522 від 11.08.2009 року зроблено заповідальне розпорядження, в якому особою, яка буде розпоряджатися вкладом та нарахованими процентами після смерті ОСОБА_6, визначений ОСОБА_3

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 без достатньої правової підстави набув майно, а саме грошові кошти у розмірі 16 065,82 грн. Крім того вважав, що, оскільки сторонами спірного договору банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор), а зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов'язаним з особою вкладника, то таке зобов'язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.12.2009 помер ОСОБА_6, який є двоюрідним братом ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвами, актовими записами і витягами з Реєстру актів цивільного стану громадян про спорідненість їх батьків ОСОБА_9 і ОСОБА_10.

Після смерті ОСОБА_6 в установлений законом строк ОСОБА_4 подав заяву до Десятої ХДНК про прийняття спадщини, однак постановою Десятої ХДНК від 26.07.2014 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_6

04.06.2011 до Десятої ХДНК звернувся відповідач ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6, до якої входять грошові кошти, що знаходяться в ПАТ КБ «Приватбанк».

На вказану заяву Десятою ХДНК була надана відповідь № 1308-01-16 від 04.06.2011 про відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки прізвище та імя, зазначені у заповіті, не збігаються з прізвищем та імям померлого зазначеного у свідоцтві про смерть (а.с. 5,49).

Крім того, рішенням апеляційного суду Харківської області встановлено, що ОСОБА_3 звертався до 10-ої ХДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Листом від 04.06.2011 за вих. №1308/01-16 ОСОБА_3 було розяснено, що актовий запис про смерть № 16492 від 05.12.2009 після померлого 04.12.2009 ОСОБА_11Н . 21.01.2011 внесено зміни в прізвище померлого з «Махлин» на «Махлін», тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом видати неможливо, та запропоновану звернутися до суду.

Таким чином, як зазначено в рішенні суду реєстратор діяв у відповідності до Положення про Спадковий реєстр, затверджений наказом Міністерства юстиції України 07.07.2011 року за №1810/5.

Як вбачається з заяви від 25.07.2014 р. ОСОБА_4 звернувся до Десятої Харківської державної нотаріальної контори і просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно, яке належало його двоюрідному брату ОСОБА_6 на час смерті.

Постановою державного нотаріуса Десятої Харківської державної нотаріальної контори №2335/02-31 від 26.07.2014 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 04.12.2009 р. двоюрідного брата ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування зазначеної постанови нотаріус вказав, що 16.03.2010 р. в Десятій Харківській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №146/10 після померлого 04.12.2009 р. ОСОБА_6 (колишнього ОСОБА_11) О.Н., ІНФОРМАЦІЯ_2, який постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як свідчать матеріали справи подалі рішення судів різних інстанцій, якими за ОСОБА_3 визнавалось право власності на спадкове майно, скасовані судами вищих інстанцій.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 12.04.2017 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про визнання права спадкування за заповітом, оскільки юридичний факт належності заповіту у передбаченому законом порядку не встановлено.

Зазначене судове рішення набрало законної сили, а відтак вищевказані обставини, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Статтею 1257 ЦК України визначені умови недійсності заповіту. Так, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. В разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України за відсутністю заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цього Кодексу.

Таким чином, оскільки юридичний факт належності заповіту у передбаченому законом порядку не встановлено, колегія суддів вважає, що після померлого ОСОБА_11 право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК Кодексу.

Відповідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разівідсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттяними спадщини або відмови від її прийняття, крій випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно ч. 4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи 17.09.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» було виплачено за заповітом відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти за договором SAMDN 4522 від 11.08.2009 у розмірі 16 065,82 грн. (а.с. 111, 135, 198-199 )

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013 рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 15.11.2011 було скасовано і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2014 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 18.12.2013.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_3 без достатньої правової підстави набув спадкове майно, а саме грошові кошти у розмірі 16 065,82 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Проте у зобов'язаннях, не пов'язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов'язань, а відбувається перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов'язанні є правонаступництво.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Частиною 1 ст. 1228 ЦК України встановлено, що вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним, що передбачено ч.2 ст.1228 ЦК України.

Пунктом 10.15 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою № 492 від 12.11.2003 року правлінням Національного Банку України, передбачено, що фізична особа може зробити відповідне розпорядження банку щодо коштів, що їй належать, на випадок своєї смерті (розпорядження). Якщо розпорядження клієнта складається у формі окремого документа, то на ньому має бути зазначена дата його складання. Цей документ засвідчується підписом уповноваженого працівника банку і зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку.

Незалежно від того, чи здійснюється успадкування вкладу згідно із законом, заповітом або розпорядженням, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі документів, визначених законодавством України.

Оскільки зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов'язаним з особою вкладника, то відповідно до вищенаведених норм права таке зобов'язання не припиняється внаслідок смерті вкладника, входить до складу спадщини та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» було виплачено ОСОБА_3 грошові кошти за договором SAMDN 4522 від 11.08.2009 у розмірі 16 065,82 грн., а саме: сума вкладу 15000 грн. та відсотки 1065,82,50 грн. Заборгованість за відсотками в розмірі 9456,68 грн. повернута не була і зазначені кошти знаходяться на рахунку в банку.

Таким чином, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість по процентам в розмірі 9456,68 грн.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк»на те, що у самому договорі банківського вкладу № SAMDN 4522 від 11.08.2009 року зроблено заповідальне розпорядження, в якому особою, яка буде розпоряджатися вкладом та нарахованими процентами після смерті ОСОБА_6 визначений ОСОБА_3, не доведені належними та допустимими доказами, тому не можуть бути прийняті судом.

Як вбачається з неодноразових запитів до ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції просив надати копію вищевказаного договору банківського вкладу, однак вищевказані вимоги суду виконано не було. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що заповіт не визнано недійсним, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину, спростовуються наявними в матеріалах справи копіями рішень, згідно яких єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_13

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, однак ОСОБА_3 з такою заявою до суду не звертався та не надав до суду відповідного судового рішення.

Оскільки ОСОБА_3 на теперішній час не довів свого права на спадкування за заповітом, тобто заповіт ОСОБА_6 не має юридичної сили, спадкування відбувається за нормами, які регулюють порядок спадкування за відсутності заповіту.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на порушення прав іншого спадкоємцяОСОБА_8 є безпідставними, оскільки єдиним спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_4, оскільки інші спадкоємці за законом не використали свого права на отримання спадщини в установлений законом строк. Таким чином права ОСОБА_8 вищевказаним позовом не зачіпаються.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: