АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4732/17 Справа № 191/464/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Дніпро 30 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Іларіонівської селищної ради Синельниківського району, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що після смерті батька, залишилось спадкове майно у вигляді ? частини будинку з прибудовами № 30 по вул. Маяковського в смт. Сад Синельниківського району Дніпропетровської області. Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з пропуском встановленого шестимісячного строку, у звязку з чим державним нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказала, що визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустила з тих причин, що не знала, що у 6-ти місячний строк після смерті батька, повинна була звернутися до нотаріальної контори. Смерть батька виявилася для неї тяжким душевним переживанням. Тим паче, вона навіть не знала, що у батька є якесь майно у власності. Документів на будинок у неї не було, із-за чого вона ще втратила деякий час на їх пошуки. Посилаючись на вказані обставини просить визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини /а.с.3-4/.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року заявлені позовні вимоги задоволено. Визначено позивачу додатковий строк для подання до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті 17 квітня 2015 року ОСОБА_4, тривалістю в один місяць з моменту набрання рішенням законної сили /а.с.40-41/.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення /а.с.44-46/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 квітня 2015 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 квітня 2015 року за актовим записом №53 /а.с.24/.

12 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ? житлового будинку, після смерті ОСОБА_4, який на момент смерті мешкав за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район смт Сад вулиця Маяковського 30 /а.с.21/.

Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17 листопада 2015 року №02-31/1093 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район смт Сад вулиця Маяковського 30, за померлим ОСОБА_4 не зареєстровано /а.с.48/.

Також до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася ОСОБА_3, дочка померлого ОСОБА_4

Згідно постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії від 01 грудня 2016 року № 02-31/2668 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті 17 квітня 2015 року ОСОБА_4 у звязку з тим, що пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини /а.с.13, 29/.

Звертаючись з даними позовними вимогами ОСОБА_3 в якості поважних причин пропуску встановленого строку для прийняття спадщини вказала, що не знала про необхідність звертатись до нотаріальної контори протягом шести місяців після смерті батька та не знала про будь-яке майно, що було у його власності. Смерть батька виявилася для неї тяжким душевним переживанням та знадобився деякий час на пошуки документів на будинок, оскільки вони були відсутні у позивача.

Суд першої інстанції визнав такі обставини поважною причиною пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини та визначив позивачу додатковий строк для подання відповідної заяви.

Проте з таким висновком погодитись не можна, з наступних підстав.

Нормами ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вимогами ст.ст. 1270 та 1272 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину виникає у спадкоємця з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані у разі, якщо: по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а по-друге, ці обставини визнані судом поважними.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався цим правом на прийняття спадщини через відсутність іншої необхідної інформації, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1485цс15).

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції не врахував вищезазначені вимоги чинного законодавства, та прийшов до необґрунтованого висновку про наявність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті батька.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, докази, надані позивачем у суді першої інстанції, не свідчать про те, що позивач підтвердив поважність пропуску всього строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а саме наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів що перешкоджали йому звернутися з відповідною заявою суду не надано. Тому обставини, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги, не можуть бути підставами для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та зазначені позивачем обставини не свідчать про поважність пропуску зазначеного строку.

На підставі викладеного вище та відповідно до вимог ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. ОСОБА_5 Максюта