Справа № 159/2731/16-ц
Провадження № 2/159/28/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Жукової Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради про визнання недійсними рішень міської ради, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради, у якому прохає суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_6 міської ради №39/33 від 27.06.2013 року; визнати недійсними договори оренди №1/87, №1/88, №1/89 від 15.07.2013 року земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки для городництва, які розташовані по вул. Патріарха Мстислава,28 в м. Ковелі Волинської області, а також встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку, що розташована за вказаною адресою з врахуванням розміру часток їх власності на нерухоме майно.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона та відповідач у справі ОСОБА_5 є рідними братом та сестрою. Відповідно до договору дарування від 29 квітня 1992 року, батько сторін у справі - ОСОБА_7 подарував відповідачу ОСОБА_5 53/100 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Патріарха Мстислава, 28/1 (колишня Чернишевсього ) в м. Ковелі. За життя батько побудував гараж, який був прийнятий в експлуатацію та затверджено рішенням виконкому №36 від 28.02.1996 року. 13 вересня 1995 року батько ОСОБА_7 помер. 04 березня 1997 року мати сторін ОСОБА_8 оформила спадкові права на 47/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд після смерті спадкодавця ОСОБА_7 Зазначену частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд ОСОБА_8 подарувала їй. 30.10.1996 року з метою заволодіння гаражем, відповідач у справі ОСОБА_5 склав фіктивний акт добровільного розподілу земельної ділянки, в якому зазначено, що такий розподіл проведено між ним та батьком ОСОБА_7 В подальшому, використовуючи вказаний акт, відповідач звернувся до виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради про надання йому дозволу на будівництво гаража. Розпорядженням міського голови № 807 від 22 листопада 1996 року йому було надано дозвіл на будівництво гаража розміром 4.0 м х 8.0 м.

27.06.2013 року рішенням ОСОБА_6 міської ради за №39/33 відповідачу ОСОБА_5 передано в оренду земельні ділянки площею 46 кв.м., 189 кв.м., 401 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та городництва за адресою м. Ковель, вул. П.Мстислава, 28 строком на 49 років. Відповідно до вищезазначеного рішення були укладені договори оренди земельних ділянок 15.07.2013 року між орендодавцем ОСОБА_6 міською радою в особі міського голови ОСОБА_9 та орендаря ОСОБА_5. Вважає, що відповідач щоб отримати в оренду земельну ділянку для обслуговування гаража, надав ОСОБА_6 міській раді неправдиву інформацію, а саме план розміщення гаража, який був побудований їхніми батьками та рішення ОСОБА_6 міської ради про надання йому дозволу на будівництво гаража. Вказує, що гараж був побудований та введений в експлуатацію їхніми батьками в 1991 році, а дозвіл відповідача у справі на будівництво гаража був виданий в 1996 році. Протоколом № 56 від 08.12.2015 року виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельних спорів, який був затверджений рішенням ОСОБА_6 міської ради від 14.01.2016 року за № 17 було рекомендовано: 1) співвласникам житлового будинку дійти згоди щодо поділу земельної ділянки та розміщення господарських будівель і гаражів на земельній ділянці; 2) варіанти розподілу земельної ділянки по вул. П.Мстислава, 28, погоджений співвласниками будинку № 28 по вул. П.Мстислава проект подати на розгляд ОСОБА_6 міської ради. Однак, вирішити питання по розподілу земельної ділянки з відповідачем добровільно не можливо. Вважає, що передача ОСОБА_6 міською радою в оренду відповідачу для ведення городництва земельної ділянки, призначеної для житлової і громадської забудови, порушує вимоги ст. ст. 20,118,123,124 Земельного кодексу України та ст. 16 Закону України «Про оренду землі», якими встановлено порядок зміни цільового призначення земель при наданні їх в оренду та право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону «Про оренду землі». Крім цього, стверджує,що затверджений такий порядок розподілу земельної ділянки та надання в оренду відповідачу земельних ділянок, обмежує її законні права та інтереси, оскільки вздовж більшої частини її будинковолодіння буде існувати земельна ділянка для спільного користування між двома співвласниками, хоча зі сторони будинковолодіння відповідача таких спільних користувань земельною ділянкою не має, надання в оренду відповідачу земельних ділянок було проведено без її згоди та участі. Також посилається на ту обставину, що відповідно до технічних вказівок щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах п. 4.2 розмір земельної частки визначається проектом землеустрою, за угодою між співвласниками майна, за рішенням суду з врахуванням розміру часток власності на нерухоме майно або за рішенням органу місцевого самоврядування. Відтак, покликаючись на норми чинного законодавства, прохає суд ухвалити рішенням, яким визнати недійсними рішення міської ради та договори оренди земельних ділянок, а також про встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку, що розташована за адресою м. Ковель вул. Патріарха Мстислава, 28 з врахуванням розміру часток їх власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві і прохають його задовольнити. У ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги з посиланням на те, що відповідно до судової експертизи від 25.09.2017 року на земельній ділянці за адресою м. Ковель, вул. Патріарха Мстислава, 28, К№:10:035:0053 розташована господарська будівля - хлів. Дана земельна ділянка не може надаватися в оренду для городництва, оскільки там розташована господарська будівля. Дана обставина підтверджує, що договір оренди від 15.07.2013 року № 1/89 є недійсним, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3, позову не визнали. Заперечуючи проти позову посилаються на те, що заява та підстави обґрунтування позову не відповідають встановленим попередніми судами обставинам справи за іншими позовами позивачки до відповідача ОСОБА_5 Факт побудови гаража Г-1, його існування, володіння цим гаражем відповідачем ОСОБА_5 на законним підставах, законність побудови цього гаража Г-1 встановлено у справі № 159/6162/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 Вважає, що дані обставини не підлягають доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України. Крім цього, твердження позивачки про те, що відповідач ОСОБА_5 самочинно побудував гараж Г-1 і не скористався своїм правом на будівництво гаража, є її неправдивим свідченням, а також те, що укладені договори оренди та передача земельних ділянок в оренду порушує її права, оскільки вздовж більшої частини її будинковолодіння існує земельна ділянка спільного користування, а зі сторони будинковолодіння відповідача такого спільного користування немає. І на думку позивача саме ця обставина та надання в оренду земельних ділянок без її згоди порушує її права. Однак, передача в оренду земельних ділянок здійснюється за заявою особи, яка бажає отримати землю в оренду, а узгодження меж з суміжними користувачами земельної ділянки здійснюється на стадії підготовки технічної документації для передачі землі в оренду і до затвердження цих документів. Таке узгодження було здійснено після виїзного засідання узгоджувальної комісії та складення протоколу №6 від 27.02.2013 року 2013 року та затвердження цього протоколу рішенням № 108 ОСОБА_6 міської ради від 14.08.2013 року. Вказане рішення є законним, оскільки при його постановленні взято за основу акт розподілу земельної ділянки від 30.10.1996 року за адресою м. Ковель. вул. П.Мстислава 28 між тими особами, які на момент укладення цього акта були власниками часток житлового будинку. Тобто ще до того, як ОСОБА_1 стала власником 47/100 частини житлового будинку. Такий висновок зробив суд у справі № 159/6162/13-ц ( за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 Посилання позивачки, що договори оренди № 1/87, № 1/88, №1/89 були укладені після виготовлення та затвердження технічної документації, в основу яких лягли протокол №6 від 27.02.2013 року 2013 року та затвердження цього протоколу рішенням № 108 ОСОБА_6 міської ради від 14.08.2013 року, а також посилання на рекомендації протоколу №56 від 08.12.2015 року затвердженого рішенням ОСОБА_6 міської ради від 14.01.2016 року за № 17 узгоджувальної комісії вважає безпідставним. Оскільки комісія дає свої рекомендації ОСОБА_1 та ОСОБА_10, яка фактично проживає у будинку за адресою м. Ковель, вул. П.Мстислава 28/2, і є лише користувачем квартири. Разом з тим, власником цієї квартири є відповідач ОСОБА_5, який з 2016 року проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому не був повідомлений про засідання цієї комісії, не був присутній при розгляді питання, по якому було складено протокол № 56 від 08.12.2015 року. І нікого не уповноважував виступати від його імені у питанні предявлення претензій щодо земельної ділянки,на якій розташований будинок по вул. П.Мстислава 28. Позивачка вказує на те, що договір оренди № 1/89 не відповідає закону у звязку з тим, що земля передана для городництва, а на земельній ділянці фактично розташована господарська будівля хлів. Разом з тим, відповідач вважає, що всупереч ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 21 ЦК України позивачка не довела, яким чином вказана обставина порушує її права .Тому ця обставина не можу слугувати підставою для визнання договору оренди № 1/89 недійсним. Також, відповідно до ЗУ «Про оренду землі», договори оренди земельних ділянок які передані ОСОБА_5 в оренду, право оренди на земельні ділянки зареєстровані у відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради позов не визнав та прохає у його задоволенні відмовити. Заперечуючи проти позову посилається на наступні обставини: виявивши спільне бажання добровільного розподілу земельної ділянки по вул. Чернишевського (теперішня вул. П. Мстислава), 28 у м. Ковелі співвласники ОСОБА_5 та його батько ОСОБА_7 звернулись до землевпорядника ОСОБА_6 міського відділу земельних ресурсів. Як вбачається з акта розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку по вул. Чернишевського (теперішня вул. П. Мстислава), 28 у м. Ковелі, складеного 30 жовтня 1996 року (далі акт розподілу земельної ділянки), було проведено розподіл вказаної земельної ділянки. Згідно вказаного розподілу в спільному користуванні знаходиться 97 кв.м. зазначеної земельної ділянки. В акті замість ОСОБА_7 (останній помер 13 вересня 1995 року) поставила підпис мати відповідача ОСОБА_8, так як документи були оформлені на покійного. В подальшому на підставі договору дарування частини будівель серія ААІ № 226143, посвідченого 07.04.1997 року ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою позивачу ОСОБА_1 подаровано 47/100 частини цілого житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться по вул. Чернишевського (теперішня вул. П. Мстислава), 28 в м. Ковелі. Тоді як відповідачу - ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого ще 29.04.1992 року ОСОБА_6 державною нотаріальною конторою належить 53/100 частини цього житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Отже, ОСОБА_6 міська рада, як орган місцевого самоврядування, приймаючи рішення «Про припинення права користування земельною ділянкою та надання громадянам в оренду земельних ділянок» від 27.06.2013 року № 39/33, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України виключно в інтересах територіальної громади, при цьому не надавала будь-яких переваг та преференцій як позивачу, так і відповідачу по справі. Оскільки, землекористувачам земельної ділянки (сторони у справі) самостійно не вдалось дійти до згоди щодо поділу земельної ділянки та розміщення господарських будівель і гаражів на земельній ділянці за адресою м. Ковель, вул. Патріарха Мстислава, 28, міською радою була застосована процедура виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельних спорів. Узгоджувальна комісія дійшла висновку, що погодження меж земельної ділянки за адресою м. Ковель, вул. Патріарха Мстислава, 28, можливий при умові проведення розподілу відповідно до акту розподілу земельної ділянки 1996 року в частині площ земельних ділянок, які перебувають у користуванні (позивача: ОСОБА_1 535 кв.м, відповідача: ОСОБА_5 603 кв.м). Разом з тим, землекористувачам земельної ділянки за адресою м. Ковель, вул. Патріарха Мстислава, 28 рекомендовано дотримуватись правил добросусідства, передбачених ст. 103 Земельного кодексу України. ОСОБА_6 міська рада розглянувши заяви громадян, зокрема відповідача ОСОБА_5, керуючись ст.ст. 12, 36, 93, 124, 134, 141 Земельного кодексу України, пп.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Положенням про порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у місті Ковелі», затвердженим рішенням міської ради від 20.12.2012 року № 32/12 вирішила: пп. 2 п. 3 затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати в оренду для городництва без права зміни цільового призначення земельної ділянки гр. ОСОБА_5, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, земельну ділянку площею 189 кв.м по вул. П. Мстислава, 28 (кадастровий номер :10:035:0053) терміном на 5 років. Встановити орендну плату в розмірі 12 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки; п. 4 затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надати в оренду терміном на 49 років для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_5, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, земельні ділянки площею 401 кв.м (кадастровий номер :10:035:0052) та площею 46 кв.м (кадастровий номер :10:035:0051) по вул. П. Мстислава, 28. Встановити орендну плату в розмірі 3 відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки; п. 5 зобовязати землекористувачів, зазначених в п.п.3,4 даного рішення, в чотирьохмісячний термін з моменту прийняття рішення укласти договори оренди землі. За таких обставин, вважає, що вимога позивача визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_6 міської ради від 27.06.2013 року № 39/33, не підлягає до задоволення, оскільки така вимога вплине на охоронювані законом права та інтереси інших осіб, зазначених у цьому рішенні міської ради.

На виконання п. 5 рішення ОСОБА_6 міської ради від 27.06.2013 року № 39/33 з відповідачем - ОСОБА_5 15.07.2013 року були укладені договори оренди землі №№ 1/87, 1/88, 1/89. Згідно з п. 35 договорів оренди землі від 15.07.2013 року №№ 1/87, 1/88, 1/89 дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Станом на теперішній час у орендодавця ОСОБА_6 міської ради, та орендаря ОСОБА_5 відсутні взаємні претензії, пропозиції та підстави для розірвання договорів оренди землі.

Так само, у ОСОБА_6 міської ради відсутня інформація щодо протиправного використання орендованих земельних ділянок по вул. П. Мстислава,28 площею 189 кв.м (кадастровий номер:10:035:0053), площею 401 кв.м (кадастровий номер :10:035:0052), площею 46 кв.м (кадастровий номер :10:035:0051) не за цільовим призначенням, та інформація стосовно переходу права власності на вище зазначені земельні ділянки до другої особи. Відтак, приймаючи оспорюване рішення від 27.06.2013 року № 39/33 та укладаючи договори оренди землі від 15.07.2013 року №№ 1/87, 1/88, 1/89, ОСОБА_6 міська рада дотрималась справедливої рівноваги між інтересами суспільства та конституційними правами окремої людини щодо безперешкодного користування своїм майном, при цьому діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин просить відмовити в позові.

Після заявлених уточнених позовних вимог позивачем ОСОБА_1 представник ОСОБА_6 міської ради в своїх наданих суду запереченнях зазначив, що у заяві про уточнення позовних вимог позивач вказує, на той факт, що протокол узгоджувальної комісії від 20.08.2012 року було затверджено рішенням виконавчого комітету за № 383 від 13.09.2012 року (п.4), який було відмінено 14.03.2013 року рішенням виконкому за № 108. Тобто позивач посилається на документ, який немає юридичної сили. Вказує, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 14.02.2014 року (справа № 159/6162/13-ц), були встановлені обставини, що мають значення для повного та всебічного розгляду справи. Зокрема, Апеляційним судом встановлено, що батькам позивача та відповідача (ОСОБА_1 та ОСОБА_5) на праві приватної власності належав будинок № 28 по вул. П. Мстислава в м. Ковелі. За життя, батько ОСОБА_7 подарував відповідачу у справі ОСОБА_5 57/100 будинку з хлівом Б-І та 1/2 частиною хліва "б".13 вересня 1995 року помер батько сторін ОСОБА_7, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 274905. Після смерті батька 47/100 будинку успадкувала його дружина - матір сторін ОСОБА_8, однак правовстановлюючих документів на своє імя не виготовляла. Набувши у власність частину будинку, ОСОБА_8, відповідно до ст.30 чинного на той час ЗК 1990 року, набула права користування частиною земельної ділянки. Іншим землекористувачем земельної ділянки був її син - ОСОБА_5 30 жовтня 1996 року між співвласниками будинку було складено акт розподілу земельної ділянки та встановлено порядок користування земельною ділянкою. В акті зазначено про розподіл земельної ділянки між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, хоча на час складання акта ОСОБА_7 помер. Зазначення в акті прізвища ОСОБА_7 пояснююється тим, що на той час матір сторін - ОСОБА_8 не оформила спадкових прав, і всі документи були на імя батька. Хоча підпис в акті поставила вона, будучи землекористувачем частини земельної ділянки та успадкувавши 47/100 будинковолодіння. Зазначені обставини встановлені рішенням Ковельського міськрайонного суду від 23.12.2011 року в справі № 2/0306/1806/11.07.04.1997 року ОСОБА_8 подарувала свою частину будинку дочці - відповідачу в справі ОСОБА_1 Таким чином, на час набуття ОСОБА_1 права власності на 47/100 будинку між попередніми власниками будинку ОСОБА_5 і її матірю ОСОБА_8 склався порядок користування земельною ділянкою на підставі акта розподілу земельної ділянки від 30 жовтня 1996 року, згідно з яким в користуванні ОСОБА_5 знаходиться земельна ділянка площею 603 кв.м., в користуванні іншого співвласника - 535 кв.м.

Крім того, сторонами не заперечувався той факт, що спірний гараж станом на 1997 рік вже був збудований.

З рішення Ковельського міськрайонного суду від 23 грудня 2011року в справі № 2/0306/1801/2011 року, яке набрало законної сили, та з розпорядження ОСОБА_6 міського голови від 22.11.1996 року № 807 вбачається про безпідставність тверджень позивача (ОСОБА_1І.) про самовільну забудову гаража ОСОБА_5 Більше того, дозвіл на забудову цього гаража і його будівництво було проведено ще в 1996 році, тобто до того, як ОСОБА_1 стала співвласником будинку і землекористувачем.

Вважає, що Апеляційним судом встановлено той факт, що незгода позивача з розміром земельної ділянки, який пропонується їй для ведення городництва не ґрунтується на законі, оскільки земельна ділянка, право користування якою набуте відповідно до ст. 30 ЗК 1990 року, мала цільове призначення «для обслуговування і будівництва житлового будинку», тому вирішення питання про зміну цільового призначення відповідно до положень ст. 12 Земельного Кодексу належить виключно до повноважень міської ради. Та обставина, що відповідачу ОСОБА_5 пропонується надати земельну ділянку дещо більшого розміру, ніж було раніше, не порушує прав позивача, так як внаслідок прийняття рішення виконкомом ОСОБА_6 міської ради розмір земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 не зменшився. Крім того, як позивач, так і відповідач є на даний час лише землекористувачами, власником земельної ділянки є територіальна громада, тому лише ОСОБА_6 міська рада наділена правом розпорядження такими землями, визначення площ землекористування, тощо. Оскаржуване позивачем рішення від 27.06.2013 року за № 39/33 приймалось на підставі вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду. Що стосується твердження позивача, вважає, що земельна ділянка (кадастровий номер :10:035:0053) не може надаватись для городництва оскільки там розташований хлів, то відповідно до ст. 36 ЗК України на земельних ділянках, наданих для городництва, можуть бути зведені тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди. Після закінчення строку оренди зазначеної земельної ділянки побудовані тимчасові споруди підлягають знесенню власниками цих споруд за їх рахунок.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, допитавши експерта, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 14 лютого 2014 року встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 є рідними братом і сестрою.

Їхнім батькам на праві приватної власності належав будинок №28 по вул.П.Мстислава в м.Ковелі.

За життя, батько ОСОБА_7 подарував відповідачу у справі - ОСОБА_5 57/100 будинку з хлівом Б-І та 1/2 частиною хліва "б" .

13 вересня 1995 року помер батько сторін ОСОБА_7

Після смерті батька 47/100 будинку успадкувала його дружина - матір сторін ОСОБА_8, однак правовстановлюючих документів на своє ім'я не виготовляла.

Набувши у власність частину будинку, ОСОБА_8, відповідно до ст.30 чинного на той час ЗК 1990 року, набула права користування частиною земельної ділянки. Іншим землекористувачем земельної ділянки був її син - ОСОБА_5

30 жовтня 1996 року між співвласниками будинку було складено акт розподілу земельної ділянки та встановлено порядок користування земельною ділянкою. В акті зазначено про розподіл земельної ділянки між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, хоча на час складання акта ОСОБА_7 помер. Зазначення в акті прізвища ОСОБА_7 пояснюється тим, що на той час матір сторін ОСОБА_8 не оформила спадкових прав, і всі документи були на ім'я батька. Хоча підпис в акті поставила вона, будучи землекористувачем частини земельної ділянки та успадкувавши 47/100 будинковолодіння. Зазначені обставини встановлені рішенням Ковельського міськрайонного суду від 23.12.2011 року в справі № 2/0306/1806/11.

07.04.1997 року ОСОБА_8 подарувала свою частину будинку дочці - відповідачу в справі ОСОБА_1

Таким чином, на час набуття ОСОБА_1 права власності на 47/100 будинку між попередніми власниками будинку ОСОБА_5 і її матір'ю ОСОБА_8 склався порядок користування земельною ділянкою на підставі акта розподілу земельної ділянки від 30 жовтня 1996 року, згідно з яким в користуванні ОСОБА_5 знаходиться земельна ділянка площею 603 кв.м., в користуванні іншого співвласника - 535 кв. м

Крім того, сторонами не заперечувався той факт, що спірний гараж станом на 1997 рік вже був збудований.

Норми ст. 30 Земельного Кодексу, введеного в дію з 15 березня 1991 року, і чинного на час набуття ОСОБА_1 47/100 будинку з господарськими будівлями і спорудами, передбачали про перехід у всіх випадках до нового власника разом з правом власності на жилий будинок права власності або права користування на земельну ділянку при будинку, якою користувався попередній власник.

Пленум Верховного суду України у п.21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Отже, відповідно до земельного законодавства визначений співвласниками жилого будинку порядок використання земельної ділянки та розпорядження нею є обов'язковим і для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на цей будинок.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22 листопада 2012 року, постановленого в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, рішенням апеляційного суду Волинської області від 10 січня 2013 року встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 користуються земельною ділянкою в порядку, встановленому в акті 1996 році, зокрема, в користуванні позивача знаходиться 535 кв. м, а в користуванні ОСОБА_7- 603 кв.м., у спільному користуванні знаходиться ділянка площею 97 кв. м.

Протоколом № 6 від 27 лютого 2013 року виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельних спорів вирішено погодити межі земельної ділянки по вул. П.Мстислава,28 в м. Ковелі, при умові проведення розподілу відповідно до вищевказаного акту в частині площ земельних ділянок, які перебувають у користуванні ОСОБА_5 - 603 кв. м., та ОСОБА_1 - 535 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради № 108 від 14 березня 2013 року затверджено протокол № 6 виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення спорів від 27 лютого 2013 року відмінено п. 4 рішення виконавчого комітету від 13 вересня 2012 року № 383 «Про затвердження протоколів узгоджувальної комісії»

Тобто, оскарженим рішенням виконкому ОСОБА_6 міської ради затверджено протокол про вирішення земельного спору з приводу порядку користування земельною ділянкою між сторонами, і такий порядок відповідає тому, який був встановлений ще попередніми власниками житлового будинку і землекористувачами, і якого дотримуються сторони на даний час.

Виходячи з викладеного, заявлені вимоги про встановлення нового порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку з врахуванням розміру часток їх власності на нерухоме майно, з врахуванням тверджень позивача про незаконне заволодіння ОСОБА_5 гаражем, який був побудований батьками без правовстановлюючих документів на нього задоволенню не підлягають, як безпідставні.

Позивачка не навела законних підстав, для зміни існуючого порядку користування і спірною земельною ділянкою, який склався з моменту розподілу, тобто в 1996 року.

Оспорюючи укладені договори оренди між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 міською радою, позивач зазначає, що вони підлягають визнанню недійсними з таких підстав: не посвідчення їх нотаріально, надання земельних ділянок в оренду без її згоди, надання земельної ділянки для городництва без зміни цільового призначення землі та надання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель.

Судом встановлено, що відповідно до договорів оренди від 15.07.2013 року ОСОБА_5 надано в оренду земельні ділянки, що знаходяться в м. Ковелі по вул. Патріарха Мстислава, 28, а саме площею 401 кв.м та площею 46 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 189 кв.м для городництва.

Вказані земельні ділянки надані в оренду на підставі рішення міської ради від 27.06.2013 року, відповідно до якого затверджена землевпорядна технічна документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надання цих земельних ділянок в оренду.

Про державну реєстрацію обєктів нерухомого майна свідчать витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію інших речових прав.

Отже, з цих підстав суд вважає необґрунтованими покликання позивача на недійсність договорів оренди з підстав їх не посвідчення нотаріально, так як відповідно до ст.. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Зазначене також викладено і ст. 125 Земельного кодексу України.

На переконання суду не є підставою для визнання договорів оренди землі недійсними в звязку з не погодженням цих меж з суміжними землекористувачами, так як таке погодження, передбачене ст. 198 ЗК України, є необхідним при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконаних для визначення та відновлення меж земельних ділянок та здійснення вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, в тому числі суміжних землекористувачів. А тому суд зазначає, що саме по собі не погодження меж не є порушенням інтересів позивача, а саме погодження чи не погодження меж земельної ділянки у технічній документації не може свідчити про недійсність договору оренди на земельну ділянку.

Більше того, при наданні в оренду ОСОБА_5 земельних ділянок міською радою враховано встановлені межі суміжних земельних ділянок, які скалались відповідно до акту розподілу від 30 жовтня 1996 року.

Не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача щодо визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок виходячи з наступного.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.2 Закону України «Про оренду землі»).

У відповідності до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також, на інших підставах, встановлених законом.

На підставі ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В ході розгляду справи була проведена земельно-технічна експертиза, за висновками якої загальна площа земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 становить 662,85 кв.м, тобто є більшою, ніж відповідно до акту розподілу земельної ділянки від 30 жовтня 1996 року (535 кв.м).

Цим же висновком констатовано, що на орендованій земельній ділянці площею 189 кв.м, яка передана під огородництво, розміщена сітчаста огорожа, що розділяє суміжні земельні ділянки, та господарська будівля хлів (навіс).

На переконання суду,встановлені обставини жодним чином не порушуть законних прав позивача та не дають підстави для визнання договору оренди недійсними саме за цим позовом.

Допитаний в ході судового розгляду судовий експерт ОСОБА_11 підтримав свій висновок щодо фактичного використання земельних ділянок сторонами. При цьому ствердив, що встановити фактичну площу земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні власників будинковолодіння, не виявилось можливим, оскільки сторони на це при огляді не акцентували увагу, а межі користування розділені огорожею.

Він також підтвердив свій висновок , що конфігурація земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні власників квартир, частково не відповідає конфігурації земельної ділянки, яка була в користуванні в 1996 році відповідно до акту розподілу, та розміру і конфігурації, встановлених протоколом виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельних спорів від 27.02.2013 року та технічній документації, виготовленої в звязку з наданням в оренду земельної ділянки ОСОБА_5

Проте, зазначена невідповідність в розмірах земельних ділянок та невідповідність конфігурації, на думку суду, жодним чином не порушує права землекористування позивачки саме при укладенні договорів оренди земельних ділянок.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що права позивача не є порушеними, оскільки ним, всупереч вимогам ст. .ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження порушення його законних прав та інтересів.

На підставі ст.ст.11, 15,30, 59-62, 85, 212, 213,214, 215, 218 ЦПК України,ст.398 ЦК України, ст.ст.12,88, 93,152 Земельного Кодексу України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 міської ради про визнання недійсними рішень міської ради, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:ОСОБА_12