Справа № 369/1332/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/5139/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 28.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.

за участю секретаря Волошина В.Р..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення депозитних коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення депозитних коштів та просила суд стягнути з останнього на її користь суму боргу у розмірі 101 817 грн.

04 липня 2016 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 106) та просила витребувати у відповідача всі наявні докази, що стосуються позовних вимог, стягнути на її користь суму боргу в українській гривні, що є еквівалентом суми 3412 доларів США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі та суму процентів за договором банківського вкладу боргу в українській гривні, що є еквівалентом суми 682 долари США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення у справі.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» 24 вересня 2012 року було укладено договір банківського вкладу № SAMDN8416 «Мультивалютний накопичувальний на 12 місяців» у розмірі 3412 доларів США, строком на один рік. Вказаний договір двічі продовжувався до 25 вересня 2015 року.

Крім того, відповідно до умов договору відповідач зобовязувався сплатити позивачу проценти банківського вкладу у розмірі 10% річних.

На вимогу представника позивача щодо повернення суми банківського вкладу від 24 лютого 2015 року № 6 відповідач відмовив у розірванні депозитного договору, мотивувавши відмову тим, що діяльність ПАТ КБ «ПриватБанк» припинена на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя.

Рішенням Києво Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором банківського вкладу у розмірі 3412 доларів США , що в еквіваленті по курсу НБУ від 20 жовтня 2016 року становить 87654,28 грн. та суму процентів за договором банківського вкладу у розмірі 682 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ від 20 жовтня 2016 року становить 17520,58 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 24.09.2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління банку ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу № SAMDN 8416 «мультивалютний накопичувальний на 12 місяців» у розмірі 3412,00 доларів США строком на один рік до 24.09.2013 р., згідно умов якого відповідач зобовязаний сплатити позивачу проценти на суму банківського вкладу у розмірі 10% річних.

Договором передбачено, що у випадку, якщо після закінчення терміну вкладу, сторони не заперечуватимуть щодо чинності Договору, строк вважається пролонгованим ще на один рік, внаслідок чого строк було продовжено до 25.09.2015 р., з виплатою 10 % річних в кінці терміну.

24.02.2015 року представником позивача за довіреністю ОСОБА_4 було подано заяву за вх. №6 від 24.02.2015 року до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» №74 з вимогою про повернення позивачу суми банківського вкладу.

Листом від 27.02.2015 р. №20.1.0.0.0/7-20150224/4341, відповідач, визнаючи факт відмови у розірванні депозитного договору, укладеного з позивачем, свою відмову обґрунтував припиненням своєї діяльності на території тимчасово окупованої території АРК та міста Севастополя, а також неможливістю здійснення банківського регулювання та нагляду на зазначених територіях.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг Банку, зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки і на підставі письмової вимоги позивача про повернення грошового вкладу та нараховані відсотки готівкою Банк був зобовязаний повернути ОСОБА_2 грошові кошти.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Згідно ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами першою та другою статті 633 ЦК України визначено поняття «публічний договір»: публічний договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно із положенням частин 1, 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно п. 12 Договору, сторони мають право достроково розірвати даний договір у відповідності до діючого законодавства, повідомивши про це другу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки; договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис; письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо. Після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Частиною 1 статті 1061 ЦК України визначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Абзацом 1 пункту 3.5. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту).

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2012 року ОСОБА_2 внесла на депозит у ПАТ КБ «Приватбанк» кошти у розмірі 3412,00 доларів США на строк 365 днів з виплатою 10 % річних за користування коштами.

24 лютого 2015 року представник позивача звернувся до відповідача з вимогами про дострокове розірвання депозитного договору, виплату вкладу, нарахування та виплату відсотків. Однак, відповідач не виплатив суму вкладу та нараховані відсотки.

В апеляційній скарзі представник апелянта посилався на ту обставину, що подані позивачем документи на підтвердження зобовязань банку перед нею, ніби не відповідають вимогам, встановленим законодавством і не може прийматись судом до уваги.

Відповідно до редакції Умов, яка діяла на момент укладення депозитного договору позивачки, зокрема п. 2.14.3, після завершення прийому готівкових коштів, клієнту видається квитанція або чек, що підтверджує внесок готівкових коштів, яка містять інформацію про назву банку, дату і час здійснення операції, прізвище, імя, по батькові і підпис співробітника, який прийняв готівкові кошти, електронний цифровий підпис касира банку.

Колегія суддів вважає, що прийнята Банком форма депозитного договору закріплена в його внутрішніх документах, не відповідає вимогам чинного законодавства, проте використовується ним для оформлення ним депозитних договорів.

В матеріалах справи наявний оригінал квитанції на підтвердження надходження коштів позивачки на рахунок Банку за договором банківського вкладу. Вказана квитанція була видана Банком ОСОБА_2 після внесення нею відповідних коштів на її депозитний рахунок, а тому всі посилання апелянта на недійсну форму даної квитанції є нікчемними, оскільки саме на працівника банку покладено обовязок належного і правильного оформлення квитанцій та інших документів, в тому числі договорів банківського вкладу.

Крім того, розділ 2.6.1.Умов, який встановлює загальні положення щодо депозитних договорів, передбачає численні способи внесення грошей на депозитний рахунок банку зокрема, через термінали банку та платіжну систему «Приват 24». Тож цілком зрозуміло, що за відсутності доступу до цієї системи клієнт банку позбавлений можливості дізнатись стан свого рахунку та підтвердити рух коштів по рахунку. При цьому є загальновідомим, що після початку окупації Криму Приватбанк в односторонньому порядку припинив доступ клієнтів банку, які мешкали на окупованій території, до електронного банкінгу. Внаслідок таких дій Банку було штучно створене становище, за якого клієнти Банку не могли отримати ніякої інформації про свої рахунки, що використовувалось і досі використовується Банком для заперечень будь-яких правовідносин Банку із клієнтами з окупованої території

Аналізуючи заявлені доводи апеляційної скарги та Порядок надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», чинний на момент укладення депозитного договору позивачки та оприлюднений на офіційному сайті відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що договір позивачки із Банком укладений відповідно до внутрішніх документів відповідача та є дійсним.

Також, колегія суддів вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку, що факт окупації території Автономної Республіки Крим та факт вимушеного припинення діяльності Банку на цих територіях дозволяє відповідачу порушувати умови Договору та бути звільненим від відповідальності за порушення його умов та жодним чином не дають йому правових підстав відмовитись від розірвання Договору на вимогу позивача та повернення суми банківського вкладу з процентами.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були враховані всі наявні фактичні обставини даної справи, зокрема було встановлено, що позивач дійсно уклала Договір банківського вкладу та перерахувала відповідну суму на депозитний рахунок, який був відкритий Банком, не вказував на відсутність договірних відносин між ним та ОСОБА_2, тож не ставив під сумнів наявність депозитних коштів та не оспорював наявність договірних відносин.

Керуючись ст.ст. 509, 633, 1058-1061, 1075 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_5