УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Київенерго», самостійного відокремленого підрозділу «Автотранспорт» публічного акціонерного товариства «Київенерго», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з листопада 2008 року займав посаду водія у самостійному відокремленому підрозділі «Автотранспорт» публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго»), а 27 серпня 2015 року його звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи звільнення незаконним у зв'язку з відсутністю згоди на це профспілкового комітету підприємства, позивач просив визнати незаконним і скасувати наказ директора СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго» від 27 серпня 2015 року № 253-п про звільнення, поновити його на роботі, стягнути із СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 27 серпня 2015 року по день поновлення на роботі, покласти повну солідарну матеріальну відповідальність, заподіяну ПАТ «Київенерго», на третіх осіб.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 40, 43, 147-149 КЗпП України, врахувавши роз'яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивача із займаної посади за відсутності згоди профспілкового комітету відбулося у межах права відповідача на таке звільнення в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 43 КЗпП України.

Висновок судів про те, що у відмові первинної профспілки СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго» на звільнення ОСОБА_4 відсутнє правове обґрунтування, є правильним.

Колегія погоджується з такими висновками, які узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-703 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином,правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик