Справа № 136/1774/17
провадження № 2/136/690/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" грудня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливської сільської ради Липовецького району про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4. Після смерті батьків відкрилась спадщина за заповітами вчиненими за їх життя на її, ОСОБА_1, ім'я. До складу спадкової маси увійшов житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, який належав до суспільної групи колгоспний двір, отож належав батькам на праві спільної сумісної власності. Спадщину позивач прийняла шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Інші спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку та прийняли спадщину відсутні. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, мотивуючи тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому встановити, яка частка зазначеного будинку належить його власникам не можливо.

В судове засідання позивач та її представник не з'явились, проте надали суду заяву, в якій позов підтримали та просили розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у їх відсутності до суду не направили.

За таких обставин, суд визнає неявку представника відповідача не поважною, а тому не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, отож здійснює розгляд в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3, на що вказує свідоцтво про смерть (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть, а.с.3).

Із матеріалів спадкових справ, що були витребувані судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відкрилась за заповітами вчиненими за життя спадкодавців на ім'я позивача ОСОБА_1, яка приходиться їм дочкою, в підтвердження чому є свідоцтво про народження та відповідно про шлюб. Вказані заповіти, згідно записів вчинених на їх зворотній стороні, чинні. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку та прийняли спадщину, за матеріалами спадкових справ відсутні.

Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті своїх батьків, спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, подавши заяви в межах шестимісячного строку.

В силу правил ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Втім постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 03.11.2017 позивачу відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1, про що засвідчує рішення органу місцевого самоврядування №35 від 17.03.2016 "Про перейменування вулиць с.Щаслива" (а.с.7). Відмова мотивована тим, що об'єкт нерухомості належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить спадкодавцям не представляється за можливе.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 07.03.1989, житловий будинок за АДРЕСА_1, належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого являється ОСОБА_4.

Згідно довідки виданої Щасливською сільською радою № 798 від 07.11.2017, станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які були зареєстровані та постійно проживали у вказаному житловому будинку.

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

На підставі ст.ст. 121, 123 Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, право власності на майно колгоспного двору, в яке і входив житловий будинок за АДРЕСА_1 належав в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? кожному. Питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору ніким із них не ставились.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті обох батьків, до складу спадкової маси охопленої заповітом увійшли частки спірного об'єкта нерухомості, позивач спадщину у визначеному порядку та строки прийняла, отож їй належить з моменту відкриття цілий житловий будинок за АДРЕСА_1, що належав в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? кожному.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини викладені у позовній заяві, наявність порушених прав позивача є очевидною, отож підлягає захисту у спосіб, що обрано позивачем, тому суд задовольняє позов.

На підставі викладеного та керуючись ст.1218, 1223, 1233, 1268, 1270 ЦК України, ст.10, 11, 58-60, 158, 169, 209-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітами після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1, та після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко