ухвала

іменем україни

16 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Червинської М.Є., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Карпенко С.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 26 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, і ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит в сумі 5 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач свої обов'язки з погашення кредиту не виконує, банк просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 21 326,39 грн за кредитним договором від 26 грудня 2006 року б/н, яка складається із заборгованості за кредитом - 4 805,74 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 11 566,39 грн; заборгованості за пенею та комісією - 3 700,62 грн, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 2 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 003,64 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2016 року рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 10 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове.

Позов, заявлений в сумі 21 326,39 грн задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 11 215,41 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 268,97 грн, а всього 11 484,38 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що початком строку позовної давності є дата останнього платежу - 23 січня 2009 року, а звернувшись до суду із позовом 27 липня 2015 року, банк пропустив трирічний строк позовної давності, встановлений ч. 3 ст. 267 ЦК України, про який заявлено відповідачем.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що строком дії картки визначено грудень 2012 року, тобто право ОСОБА_6 сплачувати заборгованість за кредитом у мінімальному розмірі - 7 % від суми заборгованості - припинилося 31 грудня 2012 року і виник обов'язок повністю сплатити заборгованість за кредитом; позов пред'явлено банком до суду 27 липня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, початком перебігу якого є 01 січня 2013 року.

Також колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що оскільки відповідач мав сплачувати проценти за користування кредитом - щомісяця 3 % від суми заборгованості до 31 грудня 2012 року, то вимоги банку про стягнення процентів у сумі 11 566,39 грн станом на 30 червня 2015 року з урахуванням дати звернення банку до суду 27 липня 2015 року підлягають задоволенню частково за період з 27 липня по 31 грудня 2012 року.

Також, оскільки банк у позовній заяві просив стягнути проценти за період до 30 червня 2015 року, а відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, то зобов'язання відповідача з повернення кредиту перед банком не припинені, тому в порядку плати за користування позикою за період з 01 січня 2013 року по 30 червня 2015 року відповідач має сплатити банку 4 358,81 грн із розрахунку обумовленого в кредитному договорі розміру 3 % від суми заборгованості щомісячно. Заявлена банком до стягнення пеня також підлягає частковому задоволенню в межах річного строку позовної давності, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, тобто за період з 27 липня 2014 року по 30 червня 2015 року.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до укладеного договору від 26 грудня 2006 року б/н ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 5 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_6 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві від 26 грудня 2006 року.

У заяві ОСОБА_6 від 05 грудня 2006 року про відкриття рахунку і надання послуг зазначено розмір кредитного ліміту в сумі 250,00 грн, базова процентна ставка - 3 % у місяць, залишок заборгованості на картку № НОМЕР_1.

Як зазначено в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», розмір щомісячних платежів погашення плати за використання кредитних коштів у звітному періоді - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця слідуючого за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 1 % від заборгованості, але не менше 10 грн на місяць (нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки за кредитом або процентами 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн); штраф при порушенні строків платежів щодо будь-якого грошового зобов'язання, передбаченого договором більше ніж на 120 днів, - 250 грн + 5 % від суми позову.

У пунктах 3.2, 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

У пункті 2 Умов і Правил передбачено, що мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя (фізичної особи - клієнта), на ім'я якого випущена платіжна карта і який на законних підставах використовує платіжну картку), які щомісячно підлягають оплаті держателем протягом строку дії картки, даний платіж розраховується як сума овердрафта і сума щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати процентів за кредитом.

З інформації за карткою № НОМЕР_1 вбачається, що строк закінчення її дії - грудень 2012 року.

З виписки за вказаною карткою вбачається, що 13 серпня 2007 року кредитний ліміт збільшено до суми 5 500,00 грн.

ОСОБА_6 обов'язки погашення кредиту не виконує.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості ОСОБА_6 здійснив останній платіж на погашення кредиту 23 січня 2009 року, що підтвердив відповідач у заяві від 10 вересня 2015 року, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 21 326,39 грн за кредитним договором від 26 грудня 2006 року б/н, яка складається із заборгованості за кредитом - 4 805,74 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом - 11 566,39 грн; заборгованості за пенею - 3 700,62 грн, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 2 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 003,64 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 ст. 1054 параграфа 2 глави 71 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1048 параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Верховний Суд України в постанові від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15 висловив позицію, що у разі, якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, в тому числі у разі пропуску банком строку звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений з моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання погашення чергового платежу.

Таким чином, касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Ю.Г. Іваненко С.О. Карпенко О.М. Ситнік О.В. Ступак