Справа № 344/1899/17
Провадження № 2/344/1808/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за первісним позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 02.10.2007 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір 1646 pv23-07. Відповідно до п. 2.1 договору відповідач отримав кредит в розмірі 40000 дол. США 00 цен. зі сплатою 12,05% річних та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відовідно до умов договору про надання кредиту до 02.10.2027 року. Відповідно до п.п. 3.2, 3.6 договору сторони домовились про черговість суми, внесені позичальником у погашення поточної заборгованості згідно договору, які направляються на виконання зобов'язань позичальника. Позичальник зобов'язується щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтентного платежу, розмір якого за цим договром становить 447,35 дол. США. У складі ануїтентного платежу також виплачуються проценти за коистування кредитними ресурсами. Однак, позичальник належним чином не виконує, внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість за курсом НБУ станом на 08.12.2016 року (1 дол. США = 26,020104 грн.) у розмірі 1 796 231 грн. 83 коп, з яких: 34 333,97 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 893 373,47 грн. 47 коп. - загальна сума заборгованості по основному боргу кредиту; 436,71 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 11 363 грн. 24 коп. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 7 673,18 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 199 656 грн. 94 коп. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 691 838 грн. 18 коп. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

ОСОБА_2, як поручитель згідно договору поруки від 02.10.2007 року, відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним договором про надання кредиту перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, а тому позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором 1646 pv23-07 від 02.10.2007 року.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, яка виникла на підставі договору поруки від 02.10.2017 року, мотивуючи тим, що він як поручитель згідно договору поруки від 02.10.2007 року зобовязувався перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем ОСОБА_1 (боржником) усіх її зобовязань, що виникли з кредитного договору від 1646 pv23-07 від 02.10.2007 року. Оскільки в договорі поруки від 02.10.2007 року строків чи термінів не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Банком відповідно до умов кредитного договору направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості від 14.03.2016 року, вимоги до поручителя відповідно до ч.4. ст. 559 ЦК України могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку, тобто до 14.06.2016 року, а тому на момент звернення ПАТ Банк Фінанси та Кредит до суду з позовною заявою 09.02.2017 року про стягнення заборгованості по кредиту порука ОСОБА_2 є припиненою.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Позивач за зустрічним позовом та його представник в судове засідання не з'явились, просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з боржника та поручителя.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року між ПАТ Банк Фінанси та Кредит та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 1646 pv23-07 від 02.10.2007 року (а.с.3-7), за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в сумі 40 000 доларів США, та зобов'язався погасити кредит у строки встановлені договором. Умовами п. 2.1. кредитного договору (а.с3) встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 12,05% річних. Відповідно до п. 3.2 договору про надання кредиту позичальник зобовязався повертати кредит у повному обсязі, але в будь- якому випадку не пізніше 02 жовтня 2027 року.

Не зважаючи на взяті на себе за договором про надання кредиту зобов'язання, відповідач ОСОБА_5 систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором про надання кредиту (а.с.9-15, 16-17).

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту 1646 pv23-07 від 02.10.2007 року (а.с. 9-15, 16-17) відповідач ОСОБА_5, не зважаючи на взяті на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов'язання, з часу укладення такого договору допускала істотні порушення умов договору, зокрема в частині розміру та строків погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами. Позивачем станом на 08.12.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором 1646 pv23-07 від 02.10.2007 року, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором становить 1 796 231 грн. 83 коп, з яких: 34 333,97 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 893 373,47 грн. 47 коп. - загальна сума заборгованості по основному боргу кредиту; 436,71 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 11 363 грн. 24 коп. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 7 673,18 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 199 656 грн. 94 коп. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 691 838 грн. 18 коп. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Відповідно до частини 1,3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в пункті 27 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

В запереченні на позовну заяву поданому до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, відповідач просила зменшити розмір нарахованої позивачем пені, посилаючись на те, що вона не в змозі сплатити таку суму у звязку з різким падінням курсу гривні в кінці 2014 року та скрутне матеріальне становище.

Зазначене положення закону є правом, а не обовязком суду, однак, якщо наявні такі обставини, то вони мають ураховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки.

Враховуючи вищевикладене, співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання, зокрема те, що розмір нарахованої пені (691 838,18 грн.) значно менший розмір основного боргу (893 373,47 грн.), суд приходить до висновку про те, що в задоволенні даного клопотання відповідача слід відмовити, стягнувши з відповідача ОСОБА_5 пеню в розмірі 691 838,18 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 та вимог зустрічного позову, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору 1646 pv23-07 від 02.10.2007 року, між банком та відповідачем ОСОБА_2 02.10.2007 року укладено договір поруки (а.с.21-22), відповідно до якого в п. 2.1 та п. 2.2 поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статей 1, 6 та 11 ЦК України наявність або відсутність прав та обовязків сторін, припинення, зміна або виникнення прав і обовязків учасників правовідносин встановлюються та регулюються нормами матеріального права й договором.

Тому, установлюючи наявність, відсутність або припинення правовідносин між сторонами цивільного спору, визначаючись із видом цих правовідносин і з обсягом прав та обовязків сторін у цих правовідносинах, установлюючи фактичні обставини справи щодо правовідносин сторін, суди повинні виходити з положень норми матеріального права, яка регулює зазначені правовідносини, та, вирішуючи спір, повинні встановити всі фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору та які зазначені в нормі матеріального права, що регулює ці правовідносини.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання в повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Правова позиція щодо строку припинення поруки висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 січня 2014 року № 6-155 цс 14.

Відповідно до п. 3.3.2. кредитного договору 1646 pv23-07 від 02.10.2007 року позичальник зобовязався повертати кредит у повному обсязі, але в будь- якому випадку не пізніше 02 жовтня 2027 року.

Згідно п 3.1. договору поруки від 02.10.2007 року у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором у зазначені строки, поручитель зобов'язується не пізніше 2 банківських днів з моменту повідомлення його кредитором про невиконання боржником зобов'язань оплатити грошову суму, яку вимагає кредитор.

Відповідно до листа АТ Банк Фінанси та Кредит від 14.03.2016 року поручителю ОСОБА_2 Надійшла вимога про дострокове погашення заборгованості.

ПАТ Банк Фінанси та Кредит звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по кредиту лише 09.02.2017 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку на предявлення вимоги до поручителя, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою.

У зв'язку з наведеним, поручитель не повинен нести солідарну відповідальність з боржником.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту є частково обгрунтованою та підлягає частковому задоволенню в частині позичальника ОСОБА_5., а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача ОСОБА_5 також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527 ч. 1, 546 ч. 1, 548 ч. 1, 611, 554 ,ч. 4 ст. 559, 1050 ч. 2, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч. 1 ЦПК України, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60, заборгованість за кредитним договором № 1646 pv23-07 від 02.10.2007 року станом на 08.12.2016 року у розмірі 42443 ( сорок дві тисячі чотириста сорок три) долари 86 центів США, що еквівалентно 1104392 ( один мільйон сто чотири тисячі триста девяносто дві) гривні 89 копійок, в тому числі: заборгованість по кредиту 34333 доларів 97 центів,що еквівалентно 893373 гривні 47 копійок, сума строкової заборгованості по відсоткам у розмірі 436 доларів 71 цент, що еквівалентно 11363 гривні 24 копійки, сума простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 7673 долари 18 центів, що еквівалентно 199656 гривень 18 копійок та пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам в розмірі 691838 ( шістсот девяносто одну тисячу вісімсот тридцять вісім) гривень 18 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», місцезнаходження: м. Київ, вул. Артема, 60, витрати по сплаті судового збору у розмірі 26943 гривні 47 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заявлений зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою задовольнити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_2, яка виникла на підставі договору поруки від 02 жовтня 2007 року укладеного міжПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.А.Татарінова