Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2198/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

05.12.2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Голованя А.М.,

суддів: Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря: Діманової Н.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради про визначення місця проживання дитини.

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 28 червня 2008 року перебуває із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини вони припинили у січні 2016 року, при цьому згоди щодо місця проживання дитини не досягли. Відповідач забрав дитину і відмовляється повернути його їй, а також налаштовує сина проти неї, чим шкодить дитині.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила встановити місце проживання дитини з нею.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що у січні 2016 року ОСОБА_3 пішла з дому, покинувши його та сина, після чого не проявляла материнської турботи сину, навіть коли він хворів. При цьому за час спільного життя вона вихованню дитини приділяла мало уваги, він водив сина до дитячого садочка, до школи і на спортивну секцію. Син має більшу прихильність до нього, аніж до матері. Після того, як відповідач пішла з дому, син не бажає з нею спілкуватись і тікає від неї, навіть коли вона приходить до школи.

Виходячи з викладеного та посилаючись на те, що ОСОБА_3 не має постійного місця проживання, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання дитини з ним.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 травня 2016 року зазначені позови об'єднано для спільного розгляду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а його зустрічний позов задовольнити (а.с.151-154, том 1).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 заперечили проти цих доводів і просили в інтересах дитини рішення суду залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради підтримав висновок, наданий органом опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини. Уточнила, що підставою для прийняття вказаного висновку стала прихильність дитини до батька.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 червня 2008 року (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Починаючи з 03 січня 2016 року мати та батько малолітньої дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітній син.

На даний час ОСОБА_5 проживає разом з батьком та з бабою і дідом, батьками відповідача, в житловому будинку по АДРЕСА_2.

Матір дитини проживає окремо в орендованій квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується договором оренди квартири від 01 квітня 2016 року (а.с. 129-130).

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини (ст.141 СК України).

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно з положеннями ч.1 і ч.2 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними (ч.1 ст.163 СК України).

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.1 і ч.2 ст.150 СК України).

В засіданні апеляційного суду сторони вказали, що дійсно з січня 2016 року припинили сімейні стосунки, згоди щодо місця проживання дитини не досягли.

Відповідач зазначає, що дитина залишилася проживати з ним, позивач покинула його і сина, вихованням та утриманням дитини не займається, зловживає спиртними напоями, не має постійного місця проживання. Син ображений на матір, не бажає з нею спілкуватись, боїться її. Має прихильність лише до нього, а також до баби та діда, з якими проживає.

Позивач пояснила, що сімейні стосунки з відповідачем погіршувалися поступово через різні погляди на життя, на права та обов'язки подружжя в шлюбі, на виховання дитини. У січні 2016 року, коли вона через неможливість подальшого спільного проживання з відповідачем, вирішила піти від нього, він не дозволив їй забрати з собою сина. Вона має можливість бачитись із сином лише у школі, проте коли відвідує його, він одразу про це повідомляє по телефону батькові. Син пригнічений та боїться проявляти добрі почуття до неї. Відповідач налаштовує сина проти неї, чим травмує психіку дитини.

У ході дослідження психоемоційного стану малолітнього ОСОБА_5 практичним психологом ДНЗ № 23 «Супутник» з'ясовано, що найважливішими, значимими людьми для нього є батько та баба по батьковій лінії, що зокрема, підтверджується малюнками, на яких мати дитини відсутня, будь-яких розповідей про неї ОСОБА_5 уникає (а.с.63,64, том 1).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики учня 1-го класу КЗ «Навчально-виховне обєднання № 25», ОСОБА_5 навчається в НВО № 25 з першого вересня 2015 року, прийшов до школи гарно підготовленим. З другого семестру 2016 року в ОСОБА_5 помітно знизився інтерес до навчання. Вірогідною причиною такого відношення стали непорозуміння між батьком та матір'ю. Після того, як батьки стали проживати окремо, хлопчиком опікується батько, приводить та забирає зі школи. Мама часто приходить до школи, цікавиться самопочуттям сина, спілкується з класним керівником (а.с.65, том 1).

На запит міської служби у справах дітей для встановлення емоційного контакту практичним психологом, консультантом Кіровоградської міської ПМПК проведено психологічне обстеження ОСОБА_5. Застосовані методики показали, що дитині тяжко відкритись перед іншими, недостатність емоційної теплоти, покинутість, потрібність в спілкуванні, бажання повернутися в минуле.

Дитина малює себе з татом, це свідчить про емоційну близькість з ним. ОСОБА_4 зменшив склад сім'ї, «забув» намалювати маму, а це свідчить про відсутність емоційного зв'язку між ними. Пояснив, що мама його покинула, тому він її не малює. Витісняє матір з свого життя.

Виявлено, що дитина має високу ступінь емоційної залежності від батька, при цьому негативізм, ворожість, образа до матері.

За висновком практичного психолога, ОСОБА_5 бажає проживати та емоційно прихильний до батька, але для нормального психологічного розвитку дитини спілкування з матір'ю повинно бути налагодженим в житті ОСОБА_5 (а.с.103-107, том 1).

Такий висновок психолога узгоджується з поясненнями спеціаліста - психолога ОСОБА_8., в присутності якої заслухано думку малолітнього ОСОБА_5 в судовому засіданні, який розповів, зокрема, що мама пішла від нього та батька, а тому згадувати про неї не бажає. Батько не розповідає, що матір потрібно любити та поважати.

Спеціаліст психолог пояснив, що вплив батька на відношення дитини до матері викликає занепокоєння та дає підстави вважати, що подальший вплив батька завдає шкоди психоемоційному стану та здоров'ю дитини.

Догляд за дитиною здійснюють батько та баба - мати відповідача, яка замінила йому маму.

Вплив батька на дитину, який став причиною негативного ставлення ОСОБА_5 до матері підтверджено показами свідка ОСОБА_9 вчителя вищої категорії НВО № 25, яка є першою вчителькою ОСОБА_5, має досвід педагогічної роботи 30 років.

Відповідно до ч.5 і ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування надав суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини з батьком, матері, яка бажає проживати з дитиною, а також на підставі спілкування з батьками, висновку практичного психолога та на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком обґрунтовано результатами психологічного обстеження дитини, яким виявлено, що для ОСОБА_5 авторитетом є батько і він бажає проживати з ним (а.с.118, том 1).

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з вказаним висновком, оскільки у ньому не враховано рекомендації психолога про те, що дитина потребує уваги та підтримки з боку рідних, налагодження теплих стосунків та спілкування з матір'ю для нормального розвитку дитини. Також в ньому не звернуто уваги, що дитина має високу ступінь емоційної залежності від батька, при цьому встановлено недостатність емоційної теплоти, покинутість, потрібність в спілкуванні, бажання повернутися в минуле, тобто в той час, коли поруч була і мама. Не враховано, що не встановлені виняткові обставини, які б давали підстави для можливості розлучення дитини з матір'ю.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дитина стала заручником неприязних відносин між батьками, що на свідомість дитини здійснюється постійний вплив, який став причиною негативного ставлення до матері.

Та обставина, що дитина проживає не лише зі своїм батьком, а й разом з бабою і дідом, які піклуються про неї, не буде у випадку відокремлення дитини від батька, бабусі й дідуся суперечити інтересам дитини, оскільки відповідно до статті 257 СК України їм гарантовано право на спілкування та виховання внуків.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд першої інстанції встановив, що позивач має постійне місце проживання в м. Кропивницькому, має право власності на частку квартири в м. Мала Виска Кіровоградської області, в якій зареєстрована, має постійне місце роботи та джерело існування, вона створила умови для проживання, та розвитку сина, з народження сина займалася доглядом за ним, його вихованням, приймала активну участь у створенні належних побутових умов для його проживання.

Вказані обставини підтверджуються характеристикою голови квартального комітету № 28 з місця проживання позивача та психолого-педагогічною характеристикою малолітнього ОСОБА_5. (а.с.45, 48, том 1)

Доводи відповідача та його представника про те, що позивач покинула дитину та не цікавиться нею, спростовуються психолого-педагогічною характеристикою учня 1-в класу НВО № 25, в якій зазначено, що мати цікавиться самопочуттям сина, часто приходить до школи, спілкується з класним керівником (а.с.65).

При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, принципу 6 Декларації прав дитини та ст. 8 Конвенції, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з матір'ю.

З огляду на зазначені обставини, ураховуючи той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітнього сина, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України у справі № 2445цс16 від 14 грудня 2016 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування судами загальної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Як на докази зловживання позивачем спиртними напоями, відповідач посилався на покази свідків ОСОБА_10, яка є бабою ОСОБА_5, ОСОБА_11, який є зятем відповідача, та сусідки ОСОБА_12

Суд першої інстанції дав їм правильну оцінку, з урахуванням того, що ці покази надані особами, які є близькими відповідачу та в певній мірі зацікавлені в результатах розгляду справи.

Об'єктивні та беззаперечні докази того, що позивач зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку у нарколога, в матеріалах справи відсутні. Не надані такі докази і в суді апеляційної інстанції.

Навпаки, при повторному апеляційному розгляді справи позивач надала суду оригінали сертифікатів про проходження нею профілактичного наркологічного та обв'язкового психіатричного оглядів, згідно яких у ОСОБА_3 наркологічних захворювань та психіатричних протипоказань не виявлено. (а.с. 52-54, том 2)

Висновки експерта № 654 (а.с. 66, том 2), що був наданим суду апеляційної інстанції стороною відповідача щодо наявності у малолітнього ОСОБА_5 синця, садни, які виникли під час перебування дитини у матері в травні 2017 року не можуть свідчити про жорстокість поведінки матері по відношенню до сина, оскільки остання пояснила, що утворилися вони від необережного падіння дитини яка гралася.

Причиною того, що дитина не відвідувала школу з 15.05.2017 року по 25.05.2017 року, зі слів матері, стала боязнь того, що батько забере ОСОБА_5 до себе, при цьому вона врахувала, що шкільна програма за рік була вже сином успішно пройдена.

Твердження апеляційної скарги щодо відсутності постійного місця проживання у позивача, щодо неналежного оформлення трудового договору, невиконання нею обов'язків по утриманню дитини, відсутності участі у вихованні сина, спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів.

Посилання відповідача на те, що суд безпідставно прийняв до уваги висновок психолога ОСОБА_13, не ґрунтуються на матеріалах справи, які свідчать про те, що вказаний психолог висновку не надавав, був залучений до участі у справі за клопотанням представника відповідача, в якості спеціаліста, як особа яка володіє спеціальними знаннями для надання консультації під час вчинення процесуальної дії.

Не ґрунтуються на досліджених судом доказах доводи апеляційної скарги про негативну характеристику позивача та її ставлення до дитини.

Суд першої інстанції оцінив докази в їх сукупності, враховуючи особисті стосунки, які склалися між сторонами, причини не проживання дитини з матір'ю та з урахуванням того, що плин часу може мати непоправні наслідки для відносин дитини з матір'ю, для забезпечення гармонійного розвитку дитини як особистості, ухвалив рішення відповідно до вимог статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини та з урахуванням інтересів малолітньої дитини.

Зазначене відповідає мотивам і висновкам викладеним в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року, постановленої за наслідком перегляду рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року, і які, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, є обов'язковими для суду апеляційної інстанції.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: