Справа № 461/8354/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/5290/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Г.О.

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника Львівського відділення №1 ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року поновлено позивачу строк на звернення до суду.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника Львівського відділення №1 ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги невідповідність умов кредитного договору загальним засадам цивільного законодавства, що встановлені ст. 3 ЦК України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, а також приписам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливості умов договору, адже плата за обслуговування кредиту, передбаченого угодою, здійснюється на основі певного методу розрахунку, а розмір грошових внесків, що сплачуються позичальником з обслуговування кредиту, обчислюється на підставі формули із змінними величинами: відповідно сума щомісячних платежів, яка була передбачена узгодженим сторонами графіком погашення кредиту, збільшується.

Звертає увагу, що районний суд не прийняв до уваги той факт, що інформація про кредит майже в повному обсязі не була надана Позивачу, таким чином в порушення норм Відповідачем не надана інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Вважає, що у кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору, виключно в односторонньому порядку і лише в інтересах та зі сторони банку. Окрім того зазначає, що підставою визнання вказаного кредитного договору недійсним є і той факт, що його було підписано без письмової згоди другого з подружжя.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції.

В судове засідання представник відповідача - Акціонерного товариства «Дельта Банк», будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення, не прибув, подавши клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції, яке судом відхилено у звязку із порушенням строків подання такого клопотання. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що зміст оспорюваного договору №007-13530-201211 від 20 грудня 2011 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки в повному обсязі відповідає вимогам встановленим у законодавстві та при укладенні останнього банком дотримано всіх вимог, які є необхідні для чинності правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про визнання договору недійсним позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 20 грудня 2011 року позивач відкрив в порядку ст.ст.1066 та 1067 ЦК України, у АТ «Дельта Банк» поточний рахунок з використанням платіжної картки №8735 в національній валюті, на підставі укладеного договору №007-13530- 201211 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (надалі-Договір) та в порядку ч. 1 ст.1054 і 1069 ЦК України отримав в АТ «Дельта Банк» кредит, який зобовязувався повернути і сплатити відсотки по ньому, в порядку та на умовах визначених вищезазначеним договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.7-8).

Відповідно до п.1.1 Договору, на умовах, визначених в цьому договорі та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку, які оприлюднюються шляхом розміщення на інформаційних стендах Банку в приміщеннях Банку та на сайті Банку www.deltabank.com.ua, Банк уклав з ОСОБА_3 Договір, згідно п.1.2. відкрив поточний рахунок з використанням платіжної картки №8735 в національній валюті (надалі Рахунок), оформив електронний платіжний засіб VISA INTERNATIONAL та встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10 000,00 грн. (п.1.3) та здійснює обслуговування Клієнта згідно переліку послуг та на умовах викладених в Тарифному пакеті «ОСОБА_5 готівочка».

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що з підписанням цього Договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з Правилами Тарифами та погоджується вважати їх обовязковими до застосування до відносин які виникли на підставі цього Договору.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 Закону України "Про захист прав споживачів". Зазначені статті встановлюють відповідальність у вигляді можливості розірвання договору з боку споживача, і не містять підстав для визнання договорів споживчого кредиту недійсними.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Окрім цього, Закон України "Про захист прав споживачів" містить вичерпний перелік наслідків ненадання зазначеної в ст. 11 цього Закону інформації. Такі наслідки зазначені в ст. 15 та 23 Закону і включають в себе розірвання договору, відшкодування збитків та сплату штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте позивач не надав доказів ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції того, що не був належним чином повідомлений про всі умови договору. Як вбачається з договору №007-13530-201211 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, позивачу було надано інформацію щодо всіх умов договору, пов'язаних з його виконанням витрат та щодо сукупної вартості договору.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивач не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та не просив змінити або розяснити окремі положення оспорюваного договору й звернувся до суду про визнання договору недійсним з підстав невідповідності закону тільки після спливу майже пяти років з дня укладення договору.

Доводи апелянта (позивача) про невиконання відповідачем передбаченого законом обов'язку щодо роз'яснення перед укладенням договору всіх його умов, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо несправедливості умов договору, наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як видно із оскаржуваного договору, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу було повідомлено про всю необхідну для даного договору інформацію, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач діяв добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій, про що свідчать його підписи на договорі.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо введення в оману з боку відповідача, оскільки, матеріали справи не містять доказів, що під час укладення вищезгаданого договору відповідач вчинив дії чи бездіяльність, що ввели позивача в обману.

Із врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Решта доводів апеляційної скарги базуються на припущеннях і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, порушень або неправильного застосування норм матеріального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_5