233 № 233/3563/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 листопада 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири, вказуючи, що 26 травня 1999 року в Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі "Примус" її чоловік ОСОБА_4, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 1986 року, уклав з відповідачами договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Після укладення договору право власності ОСОБА_4 було зареєстроване у Костянтинівському БТІ, р/№26. Нотаріально даний договір посвідчений не був. Сім*я позивачки із ОСОБА_4 не склалася та 14 березня 2014 року їх шлюб було розірвано, з того часу останній змінив місце проживання, пішов з дому у невідомому напрямку та жодних відомостей про нього позивачка не має. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року ОСОБА_4 був визнаний безвісно відсутнім. У теперішній час виникла необхідність приведення правовстановлюючих документів у відповідність до чинного законодавства, однак позивачка позбавлена реалізувати своє право власності, так як вищевказаний договір не був нотаріально посвідчений. З часу укладення договору відповідачі ніяких претензій з приводу квартири не мали, їм була сплачена повна вартість квартири 6000 грн., а квартира була передана у користування сім*ї позивачки. На думку позивачки відповідачі, передавши квартиру її колишньому чоловікові, не бажають нотаріально оформлювати договір купівлі-продажу, тож даний спір підлягає вирішенню судом. Просила визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири як придбану у період шлюбу з ОСОБА_4
Ухвалою суду від 07 листопада 2017 року до участі у судовому розгляді справи в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4
В судове засідання позивачка, її представник не з*явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з*явилися, були належним чином повідомлені про дату,час і місце судового розгляду в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у пресі (а.с. 86). За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
З*ясувавши позицію позивача, її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4-7), зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6), згідно позначки у паспорті 27 грудня 1986 року уклала шлюб із ОСОБА_4, зареєстрований Іванопільською сільської радою Костянтинівського району, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_4 І-НО № 259383 (а.с. 14) було розірвано 14 березня 2014 року, актовий запис про розірвання шлюбу відділу ДРАЦС по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського МРУЮ за № 26.
Відповідно до договору купівлі-продажу № 54 від 26 травня 1999 року, укладеного у Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі "Примус", зареєстрованого у Костянтинівському БТІ 26 травня 1999 року, реєстраційна книга № 100, р/№ 26 (а.с. 10), ОСОБА_2, яка діяла від себе особисто та від свого н/л сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно рішення опікунської ради, затвердженого виконкомом 21 травня 1999 року, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_4, продали, а ОСОБА_4, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, купив квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,9 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м, що також підтверджується повідомленням КП "Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради" за вих. № 989 від 06 жовтня 2017 року (а.с. 43).
Відчужувана квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом по приватизації при ВРЖО від 16 листопада 1998 року, зареєстрованого у БТІ м. Костянтинівки під р. № 26, кн. 100 (а.с. 10), що також вбачається з копії розпорядження відділу приватизації при Виробничому ремонтно-житловому об*єднанні № 273 від 16 листопада 1993 року (а.с.15).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об*єктів нерухомого мана щодо об*єкта нерухомого майна № 99415853, сформованої 05 жовтня 2017 року (а.с. 36) відомості у даних реєстрах щодо об*єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1, відсутні.
Згідно витягу технічного паспорту на вищевказану квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12-13) власником даного нерухомого майна зазначено ОСОБА_4, попередні власники - ОСОБА_2, ОСОБА_3
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року, що набрало законної сили 14 січня 2017 року, у справі № 233/4422/16-ц за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, було визнано безвісно відсутнім, початком безвісної відсутності ОСОБА_4 визначено 01 квітня 2015 року (а.с. 8-9).

Як вбачається з довідки МКП "Комунтранс" № 479/02 від 22 листопада 2016 року (а.с. 11) нарахування за послуги з вивезення побутових відходів за адресою: м. Костянтинівка, вул. Громова, 56-52, за період з січня 2014 року по жовтень 2016 року проводилися на 3 осіб, без пільг.

Також, згідно роздрукування по особовому рахунку за адресою: вул. Громова, 56-52, квартиронаймач - ОСОБА_4, послуга - вивезення сміття, у період з січня 2014 року по жовтень 2016 року проводилось нарахування з розрахунку на трьох зареєстрованих осіб, пільги відсутні, оплата нарахувань проводилася помісячно (а.с. 16-19).

Згідно довідки КП "Служба єдиного замовника № 3" м. Костянтинівки № 4988 від 24 листопада 2016 року, виданої ОСОБА_1 (а.с. 16), за адресою вул. Громова, 56-52 за обслуговування будинку та прибудинкової території було нараховано за період з 2014 року по 2016 рік 2960,30 грн.

Відповідно до роздрукування за особовим рахунком ОСОБА_4 за адресою: вул. Громова, 56-52, щодо послуг теплопостачання у період з січня 2016 року по листопад 2016 року проводилось нарахування з розрахунку на трьох зареєстрованих осіб, пільги відсутні (а.с. 20-21).

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

При вирішенні даного спору має застосовуватися законодавство, яке регулювало відповідні правовідносини на момент їх виникнення, тобто на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме ЦК УРСР 1963 року, Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, оскільки Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо біржових операцій, суд доходить висновку, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі, на момент його укладення нотаріальному посвідченню не підлягав та в силу положень ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вважався укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов та передачі майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та здійснювалась органами БТІ.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 було здійснено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно у БТІ.

Таким чином, ОСОБА_4 правомірно набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 та здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004року цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої ст. 3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст..22 КпШС України, що діяв у період існування правовідносин, які розглядаються судом, майно, здобуте подружжям у період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, використання та розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Крім того, згідно ст. 368 ЦК України право спільної сумісної власності є майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст.ст. 63 та 70 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не зупиняє право спільної сумісної власності на майно, придбане за час шлюбу.

Отже, оскільки на момент укладення спірного договору купівлі-продажу сторони домовились щодо всіх істотних умов та дотримали встановленого порядку та форми його вчинення, а нотаріальне посвідчення угод, зареєстрованих на товарній біржі, законом на той час не передбачалось, спірний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, майно передано покупцю, який в свою чергу здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухомість, суд вважає, що є достатні підстави для визнання дійсним договорукупівлі-продажу № 54 щодо квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 травня 1999 року в Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі "Примус" між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Із визнанням даного договору купівлі-продажу дійсним пов*язане виникнення, зміна та припинення для позивачки відповідних правовідносин.

Крім того, враховуючи, що позивачка у справі у період 1986-2014 р.р. перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, приймаючи до уваги, що в інший спосіб законні інтереси позивачки не можуть бути захищені, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ідеальну долю - 1/2 частку нерухомого майна, право власності на яке здобуте у період шлюбу позивачки із ОСОБА_4, ґрунтується на законі і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним купівлі-продажу № 54 щодо квартири АДРЕСА_1, укладений 26 травня 1999 року у Костянтинівській філії Краматорської Універсальної біржі "Примус" між ОСОБА_2, яка діяла від власного імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_3, та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені 27 листопада 2017 року. Повний текст рішення суду виготовлений 04 грудня 2017 року.

Суддя