Ухвала

іменем україни

27 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Євграфової Є.П., МостовоїГ.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовними вимогами до ОСОБА_4, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2011 року у розмірі 16 233 грн. 85 коп. та судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 13 серпня 2011 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір без номера, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1 300 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Умови договору відповідач не виконувала належним чином, щомісячно кредит не погашала, таким чином станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 16 233 грн. 85 коп.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13 серпня 2011 року у розмірі 16 233 грн 85 коп та судові витрати в сумі 1 600 грн.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 серпня 2011 року станом на 31 січня 2017 року у розмірі 1 262 грн 95 коп, з них 670 грн 22 коп заборгованість за кредитом, 592 грн 73 коп Заборгованість по процентам за користування кредитом, та 162 грн 35 коп судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року та залишити в силі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 березня 2017 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява разом з Умовами і Тарифами складає між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач була ознайомлена із вказаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом, відповідача в заяві, а наданий позивачем розрахунок підтверджує наявність заборгованості за цим Договором.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 в порушення вимог ст. ст. 526 , 527, 530 ЦК України належним чином не виконала зобов'язання за договором, тому підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії, пені та штрафи суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що умови, які знаходяться у матеріалах справи є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Судом встановлено, що 13 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір без номера, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1 300 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг і позичальник з цими Умовами, Правилами і Тарифами повністю погоджується.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 16 233 грн 85 коп, з яких заборгованість за кредитом - 670 грн 22 коп, заборгованість по процентам за користування кредитом - 11 314 грн 40 коп, пеня та комісія - 3 000 грн, а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил: штраф (фіксована частина) - 500 грн та штраф (процентна складова) 749 грн. 23 коп.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що Умови, які знаходяться у матеріалах справи, не містять підпису відповідача ОСОБА_4 При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від22 березня 2017 року № 6- 2320цс16.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 в судовому засіданні визнала наявність заборгованості у позичальника по тілу кредиту у розмірі 670 грн. 22 коп. та частково заборгованість по процентам.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме Умови, які містяться в матеріалах справи, є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а тому правових підстав для стягнення нарахованої пені і штрафів за порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором немає. Разом з цим, відповідач ОСОБА_4 в порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України належним чином не виконала зобов'язання за Договором, судом встановлена заборгованість за кредитом, тому із відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом та прострочені проценти за користування кредитними коштами.

Що стосується доводів скаржника про те, що судом не враховано підвищення відсоткової ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в двічі, то суд касаційної інстанції не приймає їх до уваги, оскільки в силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником ОСОБА_5,відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Є.П. Євграфова

Г.І. Мостова