АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з донькою та усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини, відібрання малолітньої дитини та стягнення аліментів й моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначала, що з квітня 2010 року вона перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року шлюб між ними було розірвано.

08 липня 2016 року вона зареєструвала шлюб з іншим чоловіком - ОСОБА_4, на даний час вагітна від нього, а дочка ОСОБА_3 проживає з ними та знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач мешкає окремо.

Вказувала, що вона ніколи не створювала жодних перешкод для побачень доньки з батьком, він завжди мав можливість брати участь у її вихованні. 21 жовтня 2016 року відповідач попросив дозволити йому забрати дочку до себе на вихідні дні, вона проти цього не заперечувала і привезла дочку до ОСОБА_2 Під час перебування у відповідача дочка розповіла йому новину про вагітність матері.

23 жовтня 2016 року, ввечері, коли вона прийшла забирати дочку додому, відповідач не віддав дитину і заявив, що дочка залишиться у нього. Дочка плакала та казала, що матір її зраджує та обманює, що батько розповів їй про те, що мама її не буде більше любити, тощо. Вона одразу викликала наряд працівників поліції за адресою місця проживання відповідача. Проте, працівники поліції пояснили, що оскільки немає рішення суду про відібрання дитини та її місце проживання не визначено, тому нічим допомогти не можуть.

Коли позивачка намагалась розмовляти з відповідачем про повернення дитини, то відповідач, знаючи про вагітність позивачки, вимагав зустрічі наодинці та проведення перемовин. Відповідач говорив, що дочка не здорова і тому її не віддасть.

У зв'язку з викладеними подіями у позивачки був нервовий зрив, вона стала погано себе почувати і звернулась до лікаря, який наполягав на негайному стаціонарному лікуванні з метою збереження вагітності. З 30.10.2016р. по 06.11.2016р. позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 08.11.2016р. знаходилася на стаціонарному лікуванні по збереженню вагітності, змушена була купувати дорогі ліки.

Позивачка переживала дуже тяжкі часи, пов'язані з відібранням дитини, не могла спати, в зв'язку з чим зверталася до приватного психолога та оплачувала її послуги.

Таким чином, діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із його діями, постійно знаходилась у стресовому стані, тривалий час відчувала глибокі моральні страждання, вимушена докладати значних зусиль для відновлення своїх материнських прав і захисту прав дитини, що суттєво позначається на її життєвому укладі та психологічному стані.

Позивачка вважає, що дочка повинна проживати разом з нею, оскільки відповідач не має самостійного доходу, формує в дитини негативне відношення до матері, дитина перебуває під постійним психоемоційним тиском відповідача по відношенню до матері, що може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Вона ж навпаки, працює та має стабільний дохід. Дитина проживає разом з нею в квартирі з усіма зручностями, забезпечена продуктами харчування, іграшками, одягом, має місце для відпочинку, ігор, занять, вона несе всі витрати на дитину. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачувати не бажає.

Під час розгляду справи у суді, позивачка зменшила заявлені позовні вимоги, залишила без розгляду позовні вимоги щодо відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача ОСОБА_2, та передачі її матері - ОСОБА_1; а також вимогу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на викладене, просила визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з її матір'ю ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про встановлення порядку участі у вихованні і спілкуванні з донькою та усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, посилаючись при цьому на те, що позивачка, починаючи з січня 2016 року періодично чинить йому перешкоди у спілкуванні із донькою, а з кінця жовтня 2016 року повністю обмежила його спілкування із дитиною, заборонила відвідувати та навіть говорити із донькою за допомогою телефонного зв'язку, тому він вимушений звернутися із зустрічним позовом про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з донькою та усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_2 вказував на те, що з того часу, як з вересня 2013 року сторони припинили шлюбні відносини та почали жити окремо, конфліктів щодо виховання дитини між ними не виникало. Труднощів у спілкуванні з дитиною також не було, донька завжди їхала до батька із задоволенням. Після розірвання шлюбу відповідач мав можливість спілкуватися з дитиною, приймав безпосередню участь у її вихованні. Позивачка за первісним позовом досить часто зверталася до нього з проханням, щоб донька деякий час проживала з ним, посилаючись на зайнятість та особисті обставини.

З початку 2016 року відносини між донькою та позивачем за первісним позовом погіршились. Донька почала висловлювати бажання проживати з батьком, посилаючись на те, що мати її ображає. З пояснень доньки можна було дійти висновку, то її мати почала негативно до неї ставитися, власна дитина її дратувала. Дочка періодично тижнями проживала з батьком, у цей час позивач за первісним позовом не проявляла інтересу щодо стану дитини.

У травні 2016 року позивачка за первісним позовом залишила дитину на один тиждень проживати з ним, аргументуючи це наявністю особистих проблем. По завершенню вказаного тижневого строку позивач за первісним позовом забрала дитину до себе.

Він ніколи не чинив перешкод тому, щоб донька проживала із матір'ю, оскільки був впевнений, що матиме можливість спілкуватися із спільною дитиною та періодично забирати її до себе. Через декілька днів ОСОБА_1 повідомила, що донька має знову повернутися жити до нього, оскільки заважає їй влаштовувати особисте життя. Так, дитина проживала з ним майже три місяці до 23.08.2016року. Коли в червні 2016 року донька захворіла на ангіну, ОСОБА_1 не виявила бажання приїхати, жодного разу не відвідала дитину та лише зазначила по телефону, щоб він лікував дитину.

Коли позивачка почала спільно жити з своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_4, вона почала періодично перешкоджати спілкуванню його як батька з донькою, не повідомляла про дитячі свята та інші заходи у дитячому садку задля того, щоб він їх не відвідував, обмежувала можливість забирати дитину до себе, скорочувала час зустрічей тощо. Свою поведінку вона пояснювала тим, що донька після того як проводить час у відповідача починає постійно просити повернутися до батька та не хоче проживати із матр»ю та її новим чоловіком. Від доньки він неодноразово чув, що мама і ОСОБА_4 не розмовляють з нею, постійно говорять, щоб вона їм не заважала тощо. Донька просила залишитися жити з батьком.

Посилаючись на те, що такі обставини можуть завдати лише шкоди психічному розвитку дитини, просив задовольнити зустрічний позов та встановити з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини час особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, за умови додержання режиму дня та харчування дитини у вихідні дні з 10.00 годин суботи до 17.00 години неділі з правом забирати доньку з навчального закладу чи з її постійного місця проживання; дні спільного відпочинку ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3- під час канікул у вигляді половини від загальної кількості канікулярних днів: осінніх - у першій їх частині; зимових -у другій частині; весняних -у другій частині; літніх- у першій частині; зобов"язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 для побачення з дитиною у випадку її хвороби за місцем її проживання, знаходження чи перебування; зобов"язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 для відвідування дитячих заходів, дитячого садочку, школи, гуртків, дитячих ігрових майданчиків, у яких виховується, навчається, приймає участь чи перебуває дитина ОСОБА_3; зобов"язати ОСОБА_1. у разі погіршення стану здоров"я дитини ОСОБА_3 негайно повідомляти про це батька дитини ОСОБА_2; зобов"язати ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 у разі зміни місця проживання дитини ОСОБА_3 не пізніше ніж за 2 доби; зобов"язати ОСОБА_1 у разі неможливості з поважних причин чергового спілкування ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 негайно повідомити ОСОБА_2 про виникнення таких обставин та надати побачення в інший день.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір"ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат- 640 грн. В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Зобов"язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3, у тому числі у спілкуванні батька з донькою засобами телефонного, поштового, єлектронного зв"язку, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання чи перебування дитини.

Встановлено з дня набрання рішенням чинності та до повноліття дитини :

- час особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, за умови додержання режиму дня та харчування дитини у вихідні дні з 10.00 годин суботи до 17.00 години неділі з правом забирати доньку з навчального закладу чи з її постійного місця проживання;

- дні спільного відпочинку ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 під час канікул у вигляді половини від загальної кількості канікулярних днів: осінніх- у першій їх частині; зимових - у другій частині; весняних - у другій частині; літніх- у першій частині.

зобов"язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 для побачення з дитиною у випадку її хвороби за місцем її проживання, знаходження чи перебування;

зобов"язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 для відвідування дитячих заходів, дитячого садочку, школи, гуртків, дитячих ігрових майданчиків ,у яких виховується, навчається, приймає участь чи перебуває дитина ОСОБА_3;

зобов"язано ОСОБА_1 у разі погіршення стану здоров"я дитини ОСОБА_3, негайно повідомляти про це батька дитини ОСОБА_2; зобов"язати ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 у разі зміни місця проживання дитини ОСОБА_3 не пізніше ніж за 2 доби;

зобов"язано ОСОБА_1 у разі неможливості з поважних причин чергового спілкування ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 негайно повідомити ОСОБА_2 про виникнення таких обставин та надати побачення в інший день.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат - 640 грн.

В апеляційній скарзі позивачка за первісним позовом ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині вирішення її позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та позовних вимог зустрічного позову про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з донькою та усунення перешкод у вихованні, вільному спілкуванні з дитиною - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог первісного позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення зустрічного позову , а саме: визначити часи особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 наступним чином - за погодженням та у присутності ОСОБА_1 : кожну другу суботу щомісяця в період з 11-00 год. до 18-00 год., кожну другу неділю щомісяця, в період з 11-00 год. до 18-00 год. В іншій частині заявлених позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідач та його представники проти апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду законним.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що з 02.04.2010 р. ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого 14 вересня 2010 року у подружжя народилася дочка ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 8, 9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 р. шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 10).

Частиною 1 ст. 160 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлено, і дана обставина не заперечується сторонами, що до розірвання шлюбу сторони припинили спільне проживання. Донька сторін проживає разом з матір»ю у квартирі АДРЕСА_1, а відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 54, 106).

Задовольняючи позов в частині визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідачем позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір"ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, визнана в судовому засіданні, відповідає інтересам дитини та не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивачка ОСОБА_1 вказувала, що в результаті конфлікту, який виник між нею та відповідачем 23.10.2016 року щодо повернення дитини, вона, перебуваючи у стані вагітності, отримала нервовий зрив, стала себе погано почувати, тому лікарем рекомендовано було спочатку амбулаторне лікування з 30.10.2016 року по 06.11.2016 року, а з 08.11.2016 року - стаціонарне лікування по збереженню вагітності. Вона вимушена була купувати дорогі ліки, відвідувати психолога. Спричинену моральну шкоду оцінила в розмірі 5000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.5 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової

відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів заподіяння їй відповідачем моральної шкоди. Надані ОСОБА_1 копії медичних довідок не можуть бути належним доказом спричинення відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки з них неможливо встановити причинно - наслідковий зв"язок між шкодою і діями відповідача. Крім того, сам факт перебування позивачки на лікуванні в зв'язку із збереженням вагітності може бути обумовлено фізіологічними особливостями, загальним станом здоров'я, медичними показаннями, іншими властивостями організму, та може бути не пов'язаним із душевними стражданнями, заподіяними діями ОСОБА_2

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні та систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначив в суді відповідач ОСОБА_2, що приблизно з початку 2016 року ОСОБА_1 почала періодично перешкоджати його спілкуванню з донькою, не повідомляла про дитячі свята в садочку, щоб він їх не відвідував, обмежувала його можливість забирати дитину до місця його проживання, скорочувала час зустрічей, пояснюючи свою поведінку тим, що донька після того, як проводить час з батьком, постійно просить повернутися до нього та не хоче проживати з мамою та її нинішнім чоловіком. З жовтня 2016 року ОСОБА_1 повністю заборонила відповідачу спілкуватись з дитиною, коли він намагався зустрітись з донькою по дорозі до дитячого садочка, позивач насильно почала відводити дитину та зазначила, що спілкування відповідача з донькою виключене.

Крім того, з матеріалів слідує, що між сторонами існують конфліктні відносини, що також підтверджується неодноразовими викликами працівників поліції (а.с.35,95).

Судом встановлено, що батько неповнолітньої дитини не зловживає спиртними напоями та не вживає наркотичних засобів, має житло на праві власності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, а також не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, що підтверджується характеристикою житлово-експлуатаційної дільниці № 210 від 11.01.2017 року вих. № 12/210, довідкою Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 10.01.2017року та довідкою Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» № 372589 від 13.01.2017 року (а. с. 146, 147, 148).

З матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_1 періодично перешкоджає батькові у спілкуванні з дитиною, між колишнім подружжям існує конфлікт, свідком якого стає дитина, що негативно впливає на її психоемоційний стан, перешкоджає нормальному вихованню дитини.

Враховуючи те, що батько дитини ОСОБА_2 не здійснює негативного впливу на розвиток дитини, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, постійно підтримував з дитиною теплі відносини, приймав участь у її житті, вихованні та розвитку, зважаючи на вік дитини та її інтереси, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та зобов'язання позивачку ОСОБА_1 не чинити перешкоди відповідачу ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні його з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з донькою.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновком районного суду про встановлення графіку спілкування батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 з визначенням часу особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, за умови додержання режиму дня та харчування дитини, у вихідні дні з 10.00 годин суботи до 17.00 години неділі з правом забирати доньку з навчального закладу чи з її постійного місця проживання.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №142 від 27 березня 2017 року «Про визначення способів участі батьків у вихованні малолітніх дітей» визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у формі спілкування з малолітньою донькою перші та треті вихідні кожного місяця з 10-00 години суботи до 17-00 год. неділі, у період шкільних канікул за домовленістю між батьками (витяг з розпорядження а.с.227).

Колегія суддів вважає, що вказаний порядок особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 протягом двох вихідних на місяць відповідає в першу чергу інтересам малолітньої дитини та дає змогу матері та батькові проводити час з донькою у вихідні дні, разом з тим судове рішення позбавляє позивачку цього права.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині встановлення графіку спілкування батька ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 підлягає зміні з встановленням часу особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_7, за умови додержання режиму дня та харчування дитини кожні другі та четверті вихідні щомісяця з 10-00 год. суботи до 17-00 год. неділі з правом забирати доньку з навчального закладу чи з її постійного місця проживання.

Що стосується визначення судом днів спільного відпочинку ОСОБА_2 з донькою, то рішення суду в цій частині відповідає інтересам сторін та їх малолітньої дитини й не може бути скасованим підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що зустрічі відповідача з донькою необхідно проводити тільки в присутності матері - ОСОБА_1 та з її згоди, що також підтверджується і висновком психолога про стан дитини, не можуть бути прийняті до уваги. Позивачкою ОСОБА_1 надана інформаційна довідка про результати роботи та психологічний стан неповнолітньої ОСОБА_3 на момент обстеження дитини, яка була надана на запит матері - ОСОБА_8 і за своєю суттю є інформацією та результатом роботи й особистою думкою спеціаліста Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дніпровської РДА в м . Києві, має рекомендаційний характер.

Враховуючи, що характер стосунків, що склався між сторонами, завдає шкоди їх доньці, батько дитини ОСОБА_2 не здійснює негативного впливу на розвиток дитини, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, приймає участь у житті, вихованні та розвитку доньки, яка періодично тривалий час проживала з ним, а також зважаючи на вік дитини та її інтереси, колегія суддів вважає можливим визначити часи особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 без погодження та без присутності матері.

Керуючись ст.ст.303, 307,309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року в частині встановлення часу особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 змінити.

Встановити час особистих побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, за умови додержання режиму дня та харчування дитини кожні другі та четверті вихідні щомісяця з 10-00 год. суботи до 17-00 год. неділі з правом забирати доньку з навчального закладу чи з її постійного місця проживання.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: