РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Волноваський районний суд Донецької області у складі: головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі - Фоміних С.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільно набутого майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 01.09.2012 року , зараз перебувають у стані розірванню шлюбу. В даному шлюбі народилася донька Вероніка, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період зареєстрованого шлюбу придбали майно: холодильник «Indesit» вартістю 5000 гривень, пральну машину «LG» - 5000 гривень, телевізор «LG», шафа-купе 10000 гривень, морозильна камера «Sanussy» - 6000 гривень, соковижималка 1200 гривень, блендер 500 гривень. На даний час відповідач чинить перешкоди у користуванні спільним майном, добровільно поділити спільне майно відмовляється, тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на морозильну камеру «Sanussy» - 6000 гривень, блендер 500 гривень, соковижималку 1200 гривень, пральну машину «LG» - 5000 гривень, надати дане майно в натуральному вигляді, зобов»язати відповідача повернути її та дитини речі.

В судовому засіданні позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідач в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений , надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачка з їхньої квартири виїхала добровільно, забрала свої та дитини речі, те , що не забрала, він відвіз додатково. Перевів на кредитну картку позивачки в 2016 році всього 13105 гривень в рахунок поділу спільного майна, позивачка обіцяла після цього не мати претензій щодо поділу майна. Пральну машину, морозильну камеру, блендер та соковижималку він придбав до їхнього шлюбу, про що надав відповідні квитанції.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Зі свідоцтва про шлюб серії І-НО 297130 судом встановлено, що сторони уклали шлюб 01 вересня 2012 року? актовий запис № 113, шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського РУЮ у Донецькій області .

З наданого свідоцтва про народження судом встановлено, що сторони мають дитину: Вероніку, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З наданого відповідачем товарного чеку № ПП-009264 від 10 листопада 2011 року ( а.с. 20) судом встановлено, що пральну машину LG F-1056МD було придбано за 3029,97 гривень.

З гарантійного свідоцтва № 0405674 судом встановлено, що морозильний ларь ZFC 31400 WA придбаний 25 квітня 2012 року.

Свідок ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні , не змогла пояснити суду дату та вартість придбаного спірного майна , яке є предметом спору за даною цивільною справою.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ст. 65 СК України).

Згідно із вимогами ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

На підставі ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право колишнього подружжя на частку у спільному сумісному майні зберігається незалежно від припинення шлюбу (ст. 68 СК України). У випадку порушення цього права особа має право на його захист. До таких вимог позовна давність застосовується у три роки, вона обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ст. ст. 20, 72 СК України).

Згідно з положеннями статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

На підставі ст.ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі ст.41 Конституції України право власності передбачає можливість власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З наданих відповідачем документів судом встановлено , що морозильна камера та пральна машина придбані до укладення шлюбу з позивачкою, отже є одноосібною власністю відповідача ОСОБА_3 Інших доказів щодо спільного придбання майна позивачка в період шлюбу не надала.

До того ж, судом встановлено, що за період з січня 2016 року до червня 2016 року на карту «Приватбанку» , належну позивачці ОСОБА_2, відповідачем переведено разом 13105 гривень. Позивачка пояснила, що ці суми аліменти на утримання дитини, відповідач в запереченнях зазначив, що ця сума плата за спільне майно, на яке позивачка обіцяла не претендувати після виплати.

Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобовязані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. На підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Всупереч зазначеним вимогам законодавства позивачкою ОСОБА_2 взагалі не було надано судові достатніх та переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо придбання спірного майна в період шлюбу.

Враховуючи вищевикладене, позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 31, 60, 131, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільно набутого майна подружжя відмовити.

В повному обсязі рішення складене 08 грудня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом десяти днів з дня отримання копії рішення особою, яка брала участь у справі, але не була присутньою в судовому засіданні під час проголошення судового рішення.

Суддя: