УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Відродження» до ОСОБА_4 про поновлення договору оренди землі, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Відродження» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство «Відродження» (далі - ТОВ Підприємство «Відродження») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 листопада 2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ Підприємство «Відродження» укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 2,78 га, для вирощування сільськогосподарських культур строком на п'ять років. Після закінчення дії договору підприємство продовжило використовувати належну відповідачу земельну ділянку та звернулося до нього із листом про поновлення договору оренди, а також належним чином виконувало договірні зобов'язання, оскільки заборгованість з орендної плати перед відповідачем відсутня. Окрім того, ТОВ Підприємство «Відродження», маючи намір поновити договір оренди, виплатило відповідачу орендну плату на майбутній період.

Зазначало, що жодного листа-повідомлення про заперечення щодо поновлення договору відповідач на їх адресу не направляв.

На підставі викладеного просило визнати поновленим на той же строк і на тих самих умовах договір оренди земельної ділянки від 18 листопада 2010 року, укладений між ТОВ Підприємство «Відродження» та ОСОБА_4 відносно земельної ділянки площею 2,78 га ріллі, для товарного сільськогосподарського виробництва на території Петракіївської сільської ради Хорольського району, який був зареєстрований у Хорольському районному відділі державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 березня 2012 року № 01980; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано поновленим на той же строк, і на тих самих умовах, договір оренди земельної ділянки від 18 листопада 2010 року, укладений між ТОВП «Відродження» та ОСОБА_4, відносно земельної ділянки площею 2,78 га ріллі, для товарного сільськогосподарського товариства, на території Петракіївської сільської ради Хорольського району, який був зареєстрований у Хорольському районному відділі Полтавської РФ центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 березня 2012 року № 01980. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВП «Відродження» судовий збір у розмірі 1 218 грн.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 березня 2016 року рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ Підприємство «Відродження», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційної скарги, посилаючись на письмові заперечення.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 18 листопада 2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ Підприємство «Відродження» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,78 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Петракіївської сільської ради Хорольського району, яка належить відповідачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, для вирощування сільськогосподарських культур, строком на п'ять років.

Договір зареєстровано у Хорольському районному відділі державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Полтавської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 березня 2012 року №01980 (а. с. 6).

18 листопада 2010 року сторонами було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди (а. с. 4).

14 вересня 2015 року та 23 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, як додаток до нього зазначено проект додаткової угоди (а. с. 11-12).

16 жовтня 2015 року ОСОБА_4 подав до ТОВ Підприємство «Відродження» заяву про небажання останнього підписувати договір оренди на новий термін та прохав не використовувати належну йому земельну ділянку, дана заява зареєстрована позивачем за вхідним № 11 від 16 жовтня 2015 року (а. с. 32).

Законом України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди земельної ділянки та порядок продовження договору.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, що діяла на час укладення Договору), строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. В силу ч. 1 ст. 31 цього Закону договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди є, зокрема: об'єкт оренди; строк дії договору оренди.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинна на момент спірних правовідносин) під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

З матеріалів справи вбачається, що наявні листи-повідомлення ТОВ Підприємства «Відродження» від 14 вересня 2015 року та від 23 грудня 2015 року не місять відомостей про направлення чи отримання їх відповідачем. Окрім того, позивачем до матеріалів справи взагалі не долучено копії додаткової угоди, яка зазначена як додаток до листів-повідомлень від 14 вересня 2015 року та від 23 грудня 2015 року (а. с. 11-12).

Таким чином, нормами ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» встановлено обов'язок орендаря щодо належного виконання свої обов'язки за договором, повідомлення орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк та долучення до листа-повідомлення проекту додаткової угоди, які ТОВ Підприємством «Відродження» виконані не були.

Також, відповідачем 16 жовтня 2015 року було надіслано ТОВ Підприємству «Відродження» заяву про те, що він заперечує проти використання його земельної ділянки та має намір сам її використовувати (а. с. 32).

Крім того, відповідно до п. 43 договору оренди, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а. с. 4-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Спірним договором передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 5 років та набирає чинності з моменту державної реєстрації цього договору.

Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ними чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами.

З урахуванням зазначених норм матеріального права строк дії спірного договору спливав 05 березня 2017 року.

Отже, на момент звернення позивача до суду з позовом, строк дії договору оренди не закінчився, він був чинним, тому позов був передчасним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Відродження» відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Завгородня І.М. КарпенкоС.О.