Провадження № 2/734/113/17 Справа № 734/3533/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Анохіна А.М.,

при секретарі Улізько А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3 про скасування акту опису та зняття арешту, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування акту опису та зняття арешту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2015 року старшим державним виконавцем Козелецького ВДВС ОСОБА_2 РУЮ ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого листа № 734/1184/14 виданого 25.03.2014 Козелецьким районним судом Чернігівської області про конфіскацію майна належному на праві власності ОСОБА_1 був складений акт опису й арешту майна. Виконавче провадження за відповідною постановою про відкриття виконавчого провадження було відкрито 15.12.2014 та винесена постанова про арешт майна боржника і оголошення заборони на відчуження буд. 5 по вул. Постишева у м. Остер Козелецького району Чернігівської області. Вказана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження будинку була винесена без відповідного акту опису та арешту даного майна. Лише через 11 місяців після винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 РУЮ був зроблений акт опису та арешту майна. Також позивач зазначає що за вказаною адресою зареєстрована непрацездатна особа ОСОБА_3 яка була опікуном позивача до виповнення його повноліття та у подальшому передала буд. 5 по вул. Постишева у м. Остер по договору дарування ОСОБА_1 Позивач просить скасувати акт опису та арешту майна, належного боржнику, накладеного постановою державного виконавця.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення, просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 просили задовольнити позов в повному обсязі. Підтримали обґрунтування позивача.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.12.2014 року до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції від ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції надійшов виконавчий лист № 734/1189/14 від 25.09.2014 року виданий Козелецьким районним судом Чернігівської області про конфіскацію на користь держави майна належному на праві власності ОСОБА_1

Порядок виконання рішень суду на користь держави, в тому числі щодо конфіскації майна регулюється Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Остерської міської ради народних депутатів Козелецького району Чернігівської області № 126 від 24.09.1998 « Про призначення опікуна над неповнолітнім ОСОБА_1А.», було призначено опікуном його бабусю ОСОБА_3І.(а.с.12).

Відповідно до договору дарування від 05.05.2006 посвідчений державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 1182, ОСОБА_3 подарувала житловий будинок за адресою: м. Остер, вул. Постишева, буд. 5 Козелецького району Чернігівської області - ОСОБА_1А.(а.с.8).

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майновиданою Ніжинським міжміським бюро технічної інвентаризації, номер запису 2052 в книзі 7, власником будинку за адресою: м. Остер, вул. Постишева, буд. 5 Козелецького району Чернігівської області із часткою 1/1 є ОСОБА_1А.(а.с.7).

Згідно до акту опису й арешту майна від 13.11.2015 складеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_4 у присутності понятих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за участю боржника ОСОБА_1 було накладено арешт на буд. 5 по вул. Постишева у м. Остер Козелецького району Чернігівської області(а.с.9-10).

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесеної 15.12.2014 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_4 було накладено арешт на 1/1 частини житлового буд. 5 по вул. Постишева у м. Остер Козелецького району Чернігівської області (а.с.11).

Тобто арешт на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 було накладено постановами державного виконавця в рамках виконавчого провадження.

Згідно довідки № 3967 від 12.09.2016 виданої Остерською міською радою Козелецького району Чернігівської області, про те, що ОСОБА_1 зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.13).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміти закріпленні законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст.16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а також у позовному провадженні.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, незалежно від того, накладено арешту в порядку забезпечення позову чи з метою забезпечення подальшої конфіскації, чи в порядку звернення стягнення на майно боржника при виконанні виконавчих документів, у тому числі постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи акт опису та арешту майна боржником не оскаржувався.

З боку позивача суду не надано жодного належного доказу, якій би свідчив на незаконність акту опису та арешту майна боржника, не міститься таких доказів і в матеріалах справи.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на обєкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо зясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на обєкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Так зі змісту позовної заяви вбачається, що позов заявлено з підстав порушення прав позивача щодо арештованого майна. Тобто предметом оскарження по суті є процесуальна дія державної виконавчої служби, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У п.24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст.57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, арешт майна, який не повязаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

В силу ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає що відсутні підстави визначені законом для задоволення вимог позивача, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 218 ЦПК України, Законом України „Про виконавче провадження, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3 про скасування акту опису та зняття арешту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_9