22-ц/775/511/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Хараджа Н.В.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Попової С.А., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 міста Маріуполя», треті особи : Приватне акціонерне товариство « Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Маріуполя» (далі - КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Маріуполя»), про відшкодування шкоди,завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 15 січня 2015 року належний позивачу автомобіль HondaCR-V, державний номерний знак НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2, який керував належним відповідачеві транспортним засобом ВАЗ-2131, державний номерний знак НОМЕР_2. Вина ОСОБА_2 встановлена постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2015 року. Просила стягнути з відповідача на свою користь вартість заподіяної шкоди у вигляді відновлюваного ремонту автомобілю з урахуванням заміни нових деталей, у розмірі 18 046,75 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Маріуполя» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вигляді франшизи в розмірі 500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 104,22 грн., а всього 2604,22 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2015 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що їй було виплачене страхове відшкодування з урахуванням фізичного зносу деталей, без ПДВ з врахуванням франшизи у сумі 6169,25 грн., однак, для того щоб в повному обсязі відновити транспортний засіб, вона була змушена придбати нові деталі замість пошкоджених, знос яких не повинен враховуватись. Отже,кошти, які відшкодувала страхова компанія, є недостатніми для відновлення пошкодженого автомобілю.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 18 лютого 2016 року рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2015 року скасовано в частині стягнення майнової шкоди та судових витрат. Стягнуто з комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 міста Маріуполя» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 17 546,75 грн., суму франшизи - 500 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 18 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності третіх осіб, які про час та місце судового засідання були повідомлені. (а.с.61 том3 )

Заслухавши суддю - доповідача, доводи ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3,які підтримали доводи апеляції та просили її задовольнити, заперечення представника відповідача ОСОБА_4, який просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ,суд першої інстанції виходив з того,що страхова компанія здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 6169,25 грн.,тому з відповідача,як юридичної особи,працівником якої під час виконання трудових обовязків, скоєно ДТП ,на користь позивача підлягає відшкодуванню сума франшизи у розмірі 500 грн. та моральна шкода в розмірі 2000 грн.

Через недоведеність позивачем сплати податку на додану вартість, розміру фактичних витрат,понесених на ремонт пошкодженого автомобіля, у задоволенні вказаної частини позовних вимог судом було відмовлено.

Проте повністю погодитися із таким висновком суду не можна.

Судом встановлено,що 15 січня 2015 року о 09 г.50 хв. ОСОБА_2,керуючи автомобілем НОМЕР_3 ,рухаючись по вул.Бахчиванджи, 22 у Жовтневому районі м. Маріуполя,не був уважний,не стежив за дорожньою обстановкою,не вибрав безпечну швидкість руху та скоїв зіткнення із зупиненим попереду автомобілем НОМЕР_4,чим порушив п.п.2.3.б; 12.1 Правил дорожнього руху та здійснив дорожньо-транспортну пригоду,в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно реєстраційного посвідчення власником автомобіля Honda CR-V державний номерний знак АН 2445 CM, є ОСОБА_1

Наявність складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП,протиправність дій водія ОСОБА_2,його вина та факт спричинення ним пошкодження автомобіля НОМЕР_4,встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 29 січня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2.ст.1187 ЦК України ,шкода,завдана джерелом підвищеної небезпеки,відшкодовується особою,яка на відповідній правовій підставі (право власності,інше речове право,договір підряду,оренди тощо) володіє транспортним засобом,механізмом,іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку .

На час дорожньо-транспортної пригоди за кермом транспортного засобу ВАЗ 2131 державний номерний знак НОМЕР_5 перебував ОСОБА_2, який здійснював управління транспортним засобом як працівник КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Маріуполя» в силу своїх трудових обовязків водія транспортного засобу.

Відповідно до ч.1.ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Отже, цивільно-правову відповідальність за шкоду ,яка була завдана позивачу з вини третьої особи несе юридична особа відповідач КЗ « Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Маріуполя», яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки та працівником якої є третя особа,яка під час виконання своїх безпосередніх трудових обовязків водія завдала шкоди позивачу.

Судом також встановлено, що відповідно до полісу № АІ/1187501 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 18 серпня 2014 року ОСОБА_5 «Українська пожежно-страхова компанія» та власником (страхувальником ) автомобіля НОМЕР_6 КЗ « Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Маріуполя», ліміт відповідальності за шкоду,заподіяну майну становить 50 000 грн.,розмір франшизи 500 грн.

Відповідно до страхового акту № ОЦ/048/000/15/0014 від 05 березня 2015 року позивачу ОСОБА_5 « Українська пожежно-страхова компанія» було виплачене страхове відшкодування від вказаної ДТП - вартості відновлювального ремонту,з урахуванням фізичного зносу деталей ,згідно калькуляції № uip 9090 від 09.02.2015 року,без ПДВ з врахуванням франшизи (500грн). в сумі 6169,25грн. ,яка зарахована на рахунок позивача 06 березня 2015 року.

23 лютого 2015 року ФОП ОСОБА_6 виконав відновлювальні ремонтні роботи транспортного засобу позивача ,з врахуванням нових деталей та агрегатів ,внаслідок чого вартість виконаних робіт становить 23 716 грн.

Звертаючись з даними позовними вимогами , позивач вказувала, що з метою повного відшкодування завданої їй матеріальної шкоди , заподіяною внаслідок вищезазначеної ДТП, вона звернулась до відповідача з вимогою сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 6169 гривень 25 коп., проте, отримала відмову.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

23 лютого 2015 року ФОП ОСОБА_6 виконав відновлювальні ремонтні роботи транспортного засобу позивача , з урахуванням заміни пошкоджених деталей на нові, внаслідок чого вартість робіт становить 23 716 грн. На підтвердження вартості відновлювального ремонту позивачем надані документи посвідчені печаткою ФОП ОСОБА_6 : рахунок № від 10.03.2015 року, акт виконаних робіт №ФЛ-К- 00046 від 23.02.2015 року, рахунок № від 02.02.2015 року, та приходні касові ордери від 23.02.2015 року, 17.02.2015 року, 13.02.2015 року.

Згідно висновків судової автотоварознавчої експертизи від 25 вересня 2017 року вартість ремонтно-відновлюваних робіт ( з урахуванням вартості оригінальних запчастин) автомобілю НОМЕР_7 станом на час проведення ремонтних робіт , а саме- 23 лютого 2015 року, складає 19409,90 гривень.

Дана сума визначена експертом без урахування фізичного зносу замінених пошкоджених деталей.

У свою чергу, приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 6169,25 гривень, яке відповідає вартості матеріальних збитків, заподіяних потерпілому з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей.

Тобто сума збитків, які завдані потерпілому в результаті дорожньо-транспортної пригоди і не включені до суми страхової виплати, становить 13240, 65грн (19409,90-6160,25 грн.)

За положеннями статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, пунктом 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Отже, з огляду на викладене, заподіювач шкоди сплачує різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки ці збитки не включені до суми страхової виплати.

З оглядом на викладене, судове рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди у вигляді франшизи у розмірі 500 гривень та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення даної частини позову, та стягнення з відповідача 13240 гривень 65 копійок, а саме- різниці між фактичним розміром шкоди у розмірі 19409 грн. 90 копійок( відновлюваного ремонту без урахування зносу деталей) і страховою виплатою в розмірі 6169,25 грн.

Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивачка просить судове рішення скасувати у повному обсязі, та задовольнити її позовні вимоги, які, зокрема, складаються із вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмір 5000 гривень. При цьому, доводів щодо даної частини судового рішення апелянт не наводить.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції, врахувавши вимоги матеріального законодавства України та надані позивачем докази щодо завдання йому моральної шкоди, правильно виходив із вимог розумності і справедливості та дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 2 000 грн. на відшкодування цієї шкоди.

Враховуючи наведене,апеляційний суд вважає,що рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми моральної шкоди підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до частки задоволених вимог у розмірі 73% (13240 грн. 65 коп. від заявлених 18046,75 грн.) та сплачених позивачкою судових витрат у вигляді судового збору судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 511 грн. 56 коп( 243,60+267,96) та витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1700 гривень, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір у загальному розмірі 373 гривні 44 копійки та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1241 гривні.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И ЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2015 року в частині відшкодування матеріальної шкоди у вигляді франшизи у розмірі 500 гривень та розподілу судових витрат -скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 міста Маріуполя» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 міста Маріуполя» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 13240 ( тринадцять тисяч двісті сорок)гривень 65 копійок.

Стягнути з Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 міста Маріуполя» на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 373 гривні 44 копійки та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1241 гривню.

Судове рішення в частині стягнення з Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 міста Маріуполя» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 2000 гривень залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_7

ОСОБА_8