АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5409/17 Справа № 198/234/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Посунся Н.Є.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «Красноармєєц» про визнання припиненим договору оренди землі, зобовязання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №011806, виданого Юрївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 30.10.2003 року, вона є власником земельної ділянки площею 14,458 га, що розташована на території Новоіванівської сільської ради Юрївського району, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 27 березня 2012 року позивачка та ФГ «Красноармєєц» Юрївського району за №81/5 уклали договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років та цього ж дня склали і підписали акт прийому-передачі земельної ділянки. 23.10.2012 року вказаний договір оренди землі зареєстровано у відділі Держкомзему Юрївського району Дніпропетровської області про що у державному реєстрі земель вчинено запис за №01693. 27 березня 2017 року строк дії договору закінчився, проте її прохання повернути земельну ділянку відповідач проігнорував, пояснивши, що договір оренди був зареєстрований в реєстраційній службі 23.10.2012 року, тому термін його діє триває до 23.10.2017 року, та засіяв зерновими культурами зазначену ділянку. Не зважаючи на направлені відповідачу листи з проханням повернути земельну ділянку, останній на них не реагує, а навпаки засіває зерновими культурами. Тому позивач просила визнати договір оренди земельної ділянки №-01-002-0074, укладений 27.03.2012 року між нею та відповідачем, припиненим, у звязку з закінченням строку на який його було укладено; зобовязати відповідача повернути ОСОБА_2 вказану земельну ділянку.

Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП №011806, виданого Юрївською райдержадміністрацією Дніпропетровської області 30.10.2003 року позивачці ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 14,458 га, яка розташована на території Новоіванівської сільської ради Юрївського району, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (ас. 10).

Між ОСОБА_2 та ФГ «Красноармєєц» 27 березня 2012 року укладено договір оренди землі №81/5, за умовами якого позивач надає, а відповідач приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новоіванівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області (а.с. 11).

За пунктом 2 зазначеного вище договору оренди, в оренду передається земельна ділянку, загальною площею 14,458 га № паю 346 з кадастровим номером -01-002-0074.

Пунктом 7 договору оренди землі №81/5 від 27.03.2012 року передбачено, що договір укладено на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його.

Відповідно до пункту 37 зазначеного вище договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

27 березня 2012 року ОСОБА_2 передала ФГ «Красноармєєц» Юрївського району в строкове платне користування земельну ділянку площею 14, 458 га , з кадастровим № -01-002-0074 згідно договору оренди землі №81/5 від 27.03.2012 року, що підтверджується копією акту прийому-передачі земельної ділянки від 27.03.2012 року (а.с. 13).

23 жовтня 2012 року зазначений договір оренди землі №81/5 від 27.03.2012 року зареєстрований у відділі Держкомзему Юрївського району Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №01693.

19 липня 2016 року позивач направила відповідачу лист з проханням не проводити осінньо-весняні польові роботи на паї, в звязку з закінченням строку дії договору (а.с. 14, 17).

Листом від 28.11.2016 року №307 ФГ «Красноармєєц» повідомило позивача, що має намір продовжити договір на новий термін з викладеними умовами подальшої оплати орендної плати (а.с. 15).

Листом від 15.12.2016 року ОСОБА_2, у відповідь на лист відповідача №307 від 28.11.2016 року, підтвердила своє бажання не продовжувати договір оренди (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Також, відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Цивільним кодексом України також встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши дату державної реєстрації договору оренди земельної ділянки №81/5 від 27.03.2012 року 23 жовтня 2012 року; приймаючи до уваги термін укладення даного договору на 5 років, а також пункт 37 цього договору, яким погоджено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, що термін дії договору необхідно рахувати саме з дати його державної реєстрації, а тому його строк закінчується 23 жовтня 2017 року.

Таким чином, на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, були відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання припиненим договору оренди землі та зобовязання повернути земельну ділянку, тому рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року скасуванню не підлягає, адже ухвалене у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-643цс16 від 13 червня 2016 року, яка, згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст. ст. 88, ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді