Номер провадження: 22-ц/785/7839/17
Номер справи місцевого суду: 523/764/13- ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту, внесення змін до договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2013 року,

встановила:

16.01.2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк») звернулося до суду із зазначеним позовом та просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за договором кредиту в розмірі 18449,60 доларів США та 4160,00 грн. В обґрунтування вимог представник АТ «Ощадбанк» посилався на те, що 06.12.2006 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту, відповідно до якого останній отримав споживчий кредит в сумі 59 400 доларів США. Строк дії договору встановлено до 06.12.2013 року. В забезпечення виконання грошового зобовязання між ОСОБА_2 та АТ «Ощадбанк» було укладено договір застави транспортного засобу, крім того, за кредитним договором поручителем виступив ОСОБА_3, який взяв на себе солідарну відповідальність перед банком за невиконання або неналежне виконання боржником грошового зобовязання. ОСОБА_2 припинив виконання грошового зобовязання, боржнику надсилалися претензії щодо неприпустимості ухилення від його виконання. У звязку із виникненням заборгованості АТ «Ощадбанк» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. У звязку із тим, що виконавчий напис не припиняє кредитні відносини, виникла заборгованість, яка станом на 20.12.2012 року складає 18449,60 доларів США. Таким чином, посилаючись на умови договору кредиту позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу та штрафні санкції. Крім того, представник АТ «Ощадбанк» просив внести зміни до договору кредиту, змінивши в п.п. 1.1 «84 (вісімдесят чотири) місяці» з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06 грудня 2013 року» на «терміном остаточного погашення кредиту встановити дату подання позовної заяви»; та в п.п. 3.3.4 змінити «сплату останнього ануїтетного платежу здійснити до 06 грудня 2013 року» на «остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше подання позовної заяви».

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2013 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму боргу за договором кредиту в розмірі 4160,00 грн. - комісія за період з 01.09.2008 року по 20.12.2012 року та 18449,60 доларів, в тому числі: проценти за користування кредитом за період з 01.01.2007 по 20.12.2012 року 12875,84 дол. США., пеня за період з 18.04.2012 по 20.12.2012 року 5573,76 дол. США, зазначено, що стягнення проводиться в грошовій одиниці України гривні, за курсом Національного банку України встановленого на час здійснення платежу. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.09.2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором скасувати та в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог АТ «Ощадбанк» щодо стягнення з ОСОБА_3 зазначеної заборгованості.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено порядок ухвалення заочного рішення, оскільки рішення було хвалено на першому судовому засіданні без повідомлення відповідачів. Крім того зазначає, що районним судом не було враховано те, що договір поруки припинено на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки повідомлень та/або вимог з інформацією про прострочення чергових платежів та інших порушень Боржником умов кредитного договору, які передбачені п. 2.4. договору поруки, він не отримував ні від Боржника, ні від Кредитора. Також ОСОБА_3 звертає увагу на те, що позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання зобовязання, скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту 20.07.2011 року, отримавши виконавчий напис нотаріуса, не повідомив, між іншого, поручителя про це, що і є моментом пред'явлення вимоги. Враховуючи те, що своє право на звернення до суду про стягнення боргу з позичальника, та одночасно з поручителя було використано позивачем лише 16.01.2013 року, ОСОБА_3 вважає, що позивачем пропущено встановлений ч.4 ст.559 ЦК України строк на предявлення вимог до поручителя.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції вставив наступні обставини.

Судом встановлено, що 06.12.2006 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 1062-н (а.с.5), відповідно до якого ОСОБА_2, отримав споживчий кредит в сумі 59400 доларів США, з наданням графіку погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним. Поручителем за договором поруки виступив ОСОБА_3, крім того, між ОСОБА_2, та АТ «Ощадбанк» в забезпечення виконання грошового зобовязання, було укладено договір застави транспортного засобу (а.с. 8). Строк дії договору, встановлено до 06.12.2013 року. ОСОБА_2, належним чином не виконував грошове зобовязання не сплачувала борг за кредитом та відсотки за користування ним. На підставі заяви АТ «Ощадбанк» приватним нотаріусом ОСОБА_4, 20.06.2011 року вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави в рахунок часткового погашення боргу в розмірі 553289,31 грн (а.с. 23). З урахуванням того, що вчинення виконавчого напису не припинило кредитні правовідносини, виник борг, який станом на 20.12.2012 року складає 18 449,60 доларів США., та 4 160,00 грн в тому числі: проценти за користування кредитом за період з 01.01.2007 по 20.12.2012 року 12875,84 доларів США., пеня за період з 18.04.2012 по 20.12.2012 року 5 573,76 доларів США, комісія за період з 01.09.2008 року по 20.12.2012 року 4 160,00 грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 ЦК України.

Згідно ст. 1046 ЦК України, договір кредиту є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів згідно до ст. 1048 ЦК України.

В судовому засіданні не встановлено підстав для припинення договору кредиту передбачених ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, а наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту (п. 17 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що вимоги АТ «Ощадбанк» щодо стягнення відсотків та пені згідно до ЦК України та умов договору є законними та підлягають задоволенню.

В частині внесення змін до договору кредиту, суд вважав, що вимоги задоволенню не підлягають, оскільки підстави визначені ст. ст. 651-652 ЦК України позивачем не обґрунтовані та не доведені.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду щодо наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 виходячи з наступного.

Встановлено, що в якості забезпечення кредиту, між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 був укладений Договір поруки №1 від 06.12.2006 року, згідно п. 1.1 якого, ОСОБА_3Г зобовязався перед АТ «Ощадбанк» відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором №1062-н від 06.12.2006 року, що підтверджується копією договору (а.с.11-12).

Згідно п. 2.4. договору поруки якщо при настанні строку платежу Боржником не було сплачено платіж Кредитору, Боржник та/або Кредитор зобов'язуються повідомляти Поручителя про прострочення платежу.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань н допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненні позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частиш позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів.

Нормами частини 2 ст.554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Постанови ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14).

З договору поруки, який був укладений між банком та ОСОБА_3 з метою забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_2, вбачається, що в ньому встановлено строк, після якого порука припиняється, а саме якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимог до поручителя.

Крім того договір поруки містить умову про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за основним договором, яка не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Повідомленням від 22.03.2010 року, яке направлялось на адресу ОСОБА_3 встановлена вимога погасити до 22.04.2010 року борг, який виник у звязку з невиконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором та попереджено, що у разі невиконання зобовязань цієї вимоги, банком буде здійснено звернення до суду з позовом про звернення стягнення на майно та кошти боржників відповідно до умов договорів (а.с.19), тобто банк змінив строк виконання основного зобовязання, встановивши його як 22.04.2010 року.

Колегія суддів відхиляє доводи представника АТ «Ощадбанк», зазначені у запереченнях на апеляційну скаргу, стосовно того, що повідомлення від 22.03.2010 року не є вимогою про дострокове погашення заборгованості а лише інформує боржника про наявність прострочених платежів, оскільки це спростовується самим змістом повідомлення, яке містить вимогу погасити до 22.04.2010 року борг.

Крім того позивач скористався своїм правом на дострокове повернення заборгованості за кредитом, звернувшись 12.07.2011 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за вчиненням виконавчого напису щодо звернення стягнення на майно ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2374,85 грн. та 69098,64 доларів США (а.с.23).

А тому у банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за кредитним договороми, починаючи з 22.04.2010 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 22.10.2010 року.

Згідно штампу вхідної кореспонденції, АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з з позовом про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та його поручителя ОСОБА_3 16.01.2013 року.

Суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув та стягуючи заборгованість солідарно не врахував те, що банк звернувся до суду з позовом до поручителя з пропуском 6 місячного строку, а тому відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України поруки є припиненою.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3, судом першої інстанції було не повно зясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що привело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду в цій частині на підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені зазначених позовних вимог.

Крім того у звязку зі скасуванням рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає зміні рішення в частині розподілу судови х витрат та підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 понесенні останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором кредиту від 06.12.2006 року та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове.

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту від 06.12.2006 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 1516,27 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1667,91 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_5