Провадження №4-с/523/208/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

секретаря судового засідання Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеси справу за скаргою ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересована особа: ПАТ «Дельта Банк» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Скаржник звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області та просив:

зобовязати, Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, зняти арешт з належного мені на праві приватної власності, нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: 65123, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 93, приміщення 241, накладений Державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції

В обґрунтування скарги зазначив, що 09 квітня 2014 року ОСОБА_3 набула права власності на нерухоме нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: 65123, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 93, приміщення 241н. Вказане майно набуте через шість років після укладення Іпотечного договору ВКО № 815625 між мною та начальником відділення №385 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4, і не є предметом іпотечного договору. 29 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 385 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_5, був укладений договір про надання споживчого кредиту №. За умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надав кредит у сумі 68350,00 (шістдесят вісім тисяч триста пятдесят) доларів США. Так як донька скаржниці власного майна не мала, а кредит оформила для придбання власної квартири ОСОБА_3, для забезпечення виконання умов кредитного договору, погодилась виступити майновим поручителем. 29 липня 2008 року скаржник уклала Іпотечний договір ВКО №815625, за умовами якого передала в іпотеку іпотекодержателю майно, а саме квартиру що знаходиться за адресою Дніпропетровська дорога 93, № 241. У вересні 2016 року, скаржник та її донька прийшли до висновку, що для того аби хоч частково погасити боргові зобовязання доньки в яких скаржник є поручителем, потрібно продати нежитлове приміщення. Воно не знаходиться під заставою і належить на праві приватної власності. Дане приміщення розміщене за адресою: 65123, м, ОСОБА_2, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 93. приміщення 241н. Під час консультації у нотаріуса, з приводу оформлення договору купівлі - продажу, дізналась, що усе належне майно знаходиться під забороною відчуження. Дана заборона була накладена Державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, яким 06 травня 2011 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 26300610. Відповідно до статті 11 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Але державним виконавцем було накладено арешт на все моє майно, а це порушує права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. 18 листопада 2016 року звернулась із клопотанням про зняття арешту з майна до Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. На яке 13 грудня 2016 року № 57075 отримала відповідь (наручно відповідь була мною отримана у квітні 2017 року, саме з цієї причини ми не мали змоги звернутися до суду зі скаргою про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити . З відповіді скаржник дізналась, що в ході перевірки книг обліку виконавчих проваджень, встановлено, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №26300610 про стягнення з ОСОБА_1, на користь АТ «УкрСибБанк» грошової суми у розмірі 686844,04 грн. ОСОБА_1 відповідно до п. 9.9 інструкції Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. І тому, беручи до уваги вищевикладене, Суворовський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області не в змозі перевірити матеріали виконавчого провадження ВП №26300610, та задовольнити клопотання про зняття арешту з нежитлового приміщення, у звязку зі знищенням виконавчого провадження.

Суд, вивчивши скаргу, додані до неї документи, оцінивши надані докази вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 квітня 2014 року ОСОБА_3 набула права власності на нерухоме нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: 65123, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 93, приміщення 241н. Вказане майно набуте через шість років після укладення Іпотечного договору ВКО № 815625 між мною та начальником відділення №385 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4, і не є предметом іпотечного договору. 29 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення № 385 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_5, був укладений договір про надання споживчого кредиту №. За умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надав кредит у сумі 68350,00 (шістдесят вісім тисяч триста пятдесят) доларів США. Так як донька скаржниці власного майна не мала, а кредит оформила для придбання власної квартири ОСОБА_3, для забезпечення виконання умов кредитного договору, погодилась виступити майновим поручителем. 29 липня 2008 року скаржник уклала Іпотечний договір ВКО №815625, за умовами якого передала в іпотеку іпотекодержателю майно, а саме квартиру що знаходиться за адресою Дніпропетровська дорога 93, № 241н. У вересні 2016 року, скаржник та її донька прийшли до висновку, що для того аби хоч частково погасити боргові зобовязання доньки в яких скаржник є поручителем, потрібно продати нежитлове приміщення. Воно не знаходиться під заставою і належить на праві приватної власності. Дане приміщення розміщене за адресою: 65123, м, ОСОБА_2, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 93. приміщення 241н. Під час консультації у нотаріуса, з приводу оформлення договору купівлі - продажу, дізналась, що усе належне майно знаходиться під забороною відчуження. Дана заборона була накладена Державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, яким 06 травня 2011 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 26300610. Відповідно до статті 11 ЗУ «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Але державним виконавцем було накладено арешт на все моє майно, а це порушує права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. 18 листопада 2016 року звернулась із клопотанням про зняття арешту з майна до Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. На яке 13 грудня 2016 року № 57075 отримала відповідь. З відповіді скаржник дізналась, що в ході перевірки книг обліку виконавчих проваджень, встановлено, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №26300610 про стягнення з ОСОБА_1, на користь АТ «УкрСибБанк» грошової суми у розмірі 686844,04 грн. ОСОБА_1 відповідно до п. 9.9 інструкції Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. І тому, беручи до уваги вищевикладене, Суворовський відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області не в змозі перевірити матеріали виконавчого провадження ВП №26300610, та задовольнити клопотання про зняття арешту з нежитлового приміщення, у звязку зі знищенням виконавчого провадження.

Відповідно до відповіді Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 25.10.2017 р. № ВП№26300610, в ході перевірки книг обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю, встановлено, що у Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ у 2011 році на виконанні перебувало виконавче провадження ВП №26300610 з примусового виконання виконавчого листа №2-6329/10 від 29.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу на користь АТ «УкрСиббанк» в розмірі 686844,04 грн.04.01.2012 державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ст. 47 п. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція). Відповідно до п.9.9 інструкції Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання звершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про те, що виконавче провадження № 52393832 закінчено, проте державним виконавцем не знято арешту з нерухомого майна позивача, чим останній порушив норми Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець повинен здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом та вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними й зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно до постанови ВССУ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У відповідності до ч.1 ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно до п.3 вказаної постанови, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно до розяснень, наданих ВССУ у п.18 постанови пленуму від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на вищевикладене, суд вважає скаргу обґрунтованою.

Керуючись: ст. ст. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 169, 208-209, 212-215, 218, 383 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, заінтересована особа: ПАТ «Дельта Банк» про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Зняти арешт з належного ОСОБА_1 на праві приватної власності в частині нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: 65123, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 93, приміщення 241н, накладений Державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_6 відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження серії та номер ВП 26300610 від 06.05.2011р., номер запису про обтяження: 5280882, дата реєстрації 06.05.2011р.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Суворовський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: