З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"09" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді Астахової О.О.,
при секретарі: Наумовій О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату індексації, компенсації за затримку та моральної шкоди , -
Мотивуючи вимоги тим, що з 03.06.2014 року його було прийнято на посаду юрисконсульта підприємства. Проте останні 18 місяців роботи на підприємстві постійно відбуваються затримки по виплаті заробітної плати, що є порушенням трудового законодавства.
Неодноразові звернення позивача до відповідача не дали належних результатів. У зв»язку із невиплатою заробітної плати у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість починаючи з 01.11. 2016 року по 31.07.2017 року у сумі 25 450,00 грн. Крім того позивачем здійснено розрахунок суми індексації за вказаний період, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 26 796,16 грн.
Посилаючись на те, що робота у даному підприємстві пов»язана із пересуванням по місту, позивач вважає на його користь підлягає стягненню понесені ним витрати у сумі 20 000,00 грн.
Також, за порушення строків виплати заробітної плати з вини відповідача, позивач просить стягнути на його користь компенсацію, яка за період з 01.09.2014 року по 01.10.2016 року складає 771,84 грн. Враховуючи, що за період з 01.11.2016 року по 31.07.2017 року позивачу не була нарахована заробітна плата, а за нормами діючого законодавства не передбачено форму обрахунку компенсації за несплату заробітної плати він вважає достатньою компенсацію у сумі 50 900,00 грн., що становить подвійний розмір невиплачених йому коштів.
Більше того, у зв»язку із неправомірною поведінкою щодо нього та несвоєчасну виплату заробітної плати, ОСОБА_1 зазначає, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та хвилюваннях, погіршенні стану здоров'я, порушенні сну та як наслідок зниження працездатності та можливості знайти роботу із більш високою заробітною платою. Розмір завданої немайнової шкоди позивач оцінює у сумі 70 000,00 грн.
Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись до суду із даним позовом.
У судове засідання сторони не з'явились, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялись судом належним чином.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, зі змісту якої убачається, що позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення, він підтримує та просить їх задовольнити з підстав, якими обґрунтовується позов. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
Згідно із ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.
Судом встановлено, що наказом № 10-к від 03.06.2014 року позивач був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» на посаду юрисконсульта. (а.с. 5-8).
Як убачається із довідки виданої «Комфорт КШ» 10 серпня 2017 року №12, ОСОБА_1 працює у даному товаристві з 03.06.2014 року за основним місцем роботи, його посадовий оклад в 2016 році становив:
з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року - 1378,00 грн.;
з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року - 1450,00 грн.;
з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - 1600,00 грн.
Посадовий оклад в 2017 році складає 3200,00 грн. (а.с. 73).
01.11.2016 року позивач направив на адресу підприємства заяву про виплату заборгованості по заробітній платі, з проханням надати інформацію в тому числі щодо нарахування заробітної плати за спірний період.
Однак відомостей того, чи була нарахована позивачу але не виплачена заробітна плата матеріали справи не містять. Відповіді на звернення відповідачем не надано. Із вимогами про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в порядку ст. 96 ЦПК України, позивач не звертався. (а.с. 9-15).
Згідно із ст. ст. 10,60 ЦПК України, саме на сторони покладено обов»язок по доведенню тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Позивач із клопотанням про витребування доказів заборгованості ТОВ «Комфорт КШ» по невиплаченій йому заробітній платі не звертався, вважав, що відповідачем не спростовано його доводи про наявну перед ним заборгованість у вказаному розмірі, а тому вважав за доцільне на підставі наданих ним доказів вирішувати спір, що виник між сторонами.
За положеннями ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
А відтак, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд виходить з наступного.
Відповідно до виписки по банківському рахунку ОСОБА_1 відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк», за період з 12.06.2014 року по 12.09.2016 року на рахунок позивача від ТОВ «Комфорт КШ» надійшла заробітна плата у розмірі - 30 443,60 грн. (а.с. 21-28).
Відомостей про розмір виплаченої заробітної плати за спірний період з 01.11.2016 року по 31.07.2017 року матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України (КЗпП) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 5 статті 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Позивач зазначає, що ТОВ «Комфорт КШ» на сплачувало встановлену заробітну плату починаючи з 01.11.2016 року по 31.07.2017 року, порушуючи вимоги законодавства України про працю.
Доказів на спростування даної обставини, відповідачем не надано.
Таким чином, суд приймає до уваги пояснення позивача, щодо розміру заборгованості ТОВ «Комфорт КШ» у виплаті заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.11.2016 року по 31.07.2017 року у сумі 25 450,00 грн., оскільки він ґрунтується на даних довідки про розмір заробітної плати позивача за 2016, 2017 роки. Доказів на спростування правильності розрахунку наданого позивачем, відповідачем не надано. А тому, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача по заробітній платі за період з 01.09.2014 року по 31.07.2017 року у сумі 25 450,00 грн. підлягають задоволенню.
Згідно із частиною шостою статті 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до статті 33 Закону України "Про оплату праці" у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.
Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").
Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078).
Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України "Про оплату праці").
Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713.
Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, сума індексації заробітної плати за період з вересня 2014 року по липень 2017 року, становить 26 796,16 грн. (а.с. 70-72). А відтак, позовні вимоги про стягнення індексації заробітної плати за вказаний період у сумі 26 796,16 грн. також підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за не виплату та затримку у виплаті заробітної плати слід зазначити наступне.
Згідно із ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам не рідше двох разів на місяць.
Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.
Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.
Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.
Зважаючи на те, що у суду відсутні відомості чи була нарахована але невиплачена заробітна плата за спірний період, наданим правом на подання та витребування доказів на підтвердження обставин якими обгрунтовуються позовні вимоги, позивач розпорядився на власний розсуд, не зважаючи на роз»яснення судом наслідки вчинення та не вчинення відповідних процесуальних дій, клопотань про витребування відомостей про розмір нарахованої але невиплаченої заробітної плати за спірний період до суду не заявляв, не убачається можливим здійснити правильний розрахунок суми компенсації за затримку та невиплату заробітної плати.
За положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
А відтак, вимоги про стягнення компенсації за період з 01.09.2014 року по 01.10.2016 року у сумі 771,84 грн. задоволенню не підлягають.
Розрахунок позивача компенсації за несплату заробітної плати за період з 01.11.2016 року по 31.07.2017 року, здійснений у подвійному розмірі невиплачених коштів, що складає 50 900,00 грн., також не ґрунтується на нормах матеріального права, а тому не може бути прийнятий судом.
За таких обставин, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача 20 000,00 грн. витрат пов»язаних із виконанням трудових обов»язків, пов»язаних із пересуванням по місту, то вони теж не підлягають задоволенню. Оскільки позивачем не доведено факту понесення ним витрат у такому розмірі, а також не надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 57-59 ЦПК України того, що такі транспорті витрати підлягають, в силу покладених на нього обов»язків, відшкодуванню ТОВ «Комфорт КШ».
Вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд знаходить такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як було встановлено у судовому засіданні відповідачем протягом 2014-2017 років здійснювалась виплата заробітної плати позивачу з порушення строків.
Відповідно до ст. 237 -1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
2. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд приймає до уваги доводи позивача щодо завдання йому діями відповідача, які виразились у несвоєчасному здійсненні з ним розрахунків по заробітній платі, - моральної шкоди, оскільки право працівника на своєчасну оплату праці закріплено законодавчо. Право працівника на належну та своєчасну заробітну плату кореспондується з обов'язком роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх.
Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.
Позивачем обгрунтувано позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.
Відповідач не спростував доводів позивача, не довів перед судом відсутність своєї вини у несвоєчасних виплатах позивачеві, а тому виходячи із засад розумності, об»єктивності і справедливості, оцінюючи кожний доказ окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000,00 грн.
Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави необхідно стягнути 640,00 грн. судового збору в частині вимог майнового характеру та 640,00 грн. в частині вимог немайнового характеру, а всього 1280 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 58, 59, 60, 209, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. 21, 24, 115, 233 КЗпП України ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату індексації, компенсації за затримку та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 450,00 грн., суму індексації заробітної плати у розмірі 26 796,16 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., а всього 53 246 (п»ятдесят три тисячі двісті сорок шість) 16 грн.
Допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфорт КШ» в дохід держави судовий збір в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :