Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2017 р. Справа153/470/17

Провадження2/153/172/17-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Любинецької-Онілової А.Г.

за участю секретаря судового засідання Сарафімовської Т.О.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль Вінницької області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про захист прав споживача щодо визнання та визнання частково недійсними кредитного договору та додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» про захист прав споживача щодо визнання та визнання частково недійсними кредитного договору та додаткової угоди. Вказала, що 23 червня 2006 року між нею та ПАТ «КБ «Надра» був укладений кредитний договір №23/06/2006/840-КВ/29, згідно якого вона отримала кредит в сумі 10400 доларів США зі сплатою 10 відсотків річних. Кінцевий термін повернення кредиту 23.06.2026. 29.07.2010 до вказаного кредитного договору між нею та відповідачем укладена додаткова угода №1, згідно п.1.1 якої кінцевий термін повернення кредиту 23.06.2026. Однак 28 серпня 2015 року, не чекаючи кінцевого терміну повернення кредиту, відповідач достроково звернувся з позовом до суду про стягнення з неї кредитної заборгованості по кредитному договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006. Позивач вказала, що ознайомившись зі змістом предявленого до неї позову, вона дізналася про порушення її прав, так як до неї була предявлена вимога про стягнення 0,35 відсотків річних комісії у вигляді плати за управління кредитом, щомісячно, протягом всього терміну користування кредитними коштами, від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, зазначеної у пунктах 1.1 кредитного договору та додаткової угоди №1, що свідчить про несправедливість таких умов договору по відношенню до неї як споживача та є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Крім цього, всупереч вимогам законодавства, в абзаці 2 п.1.1.2. додаткової угоди №1 банк включив комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75 відсотків від суми залишку по Кредиту, розрахованої на день сплати. При цьому комісія сплачується одноразово протягом першого календарного місяця після закінчення періоду, зазначеного в п.1.1.1. Договору. Позивач зазначила, що встановивши в кредитному договорі та в додатковій угоді №1 сплату щомісячної комісії управління кредитом, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію їй надаються. Позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк «Надра» при укладенні з нею кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 та додаткової угоди №1 від 29.07.2010 включив умови, які є несправедливими, а саме: в частині комісії у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35 відсотків річних суми зобовязань (п.1.3.2. кредитного договору та абзац 2 п.1.1. додаткової угоди №1) та в частині комісії за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75 відсотків від суми залишку по Кредиту, розрахованої на день сплати (абзац 2 п.1.1.2. додаткової угоди №1). Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд визнати недійсними умови кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 та додаткової угоди №1 від 29.07.2010 до кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006, укладених між нею та ВАТ «КБ «Надра» в частині комісії у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35 відсотків річних суми зобовязань (п.1.3.2. кредитного договору та абзац 2 п.1.1. додаткової угоди №1) та в частині комісії за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75 відсотків від суми залишку по Кредиту, розрахованої на день сплати (абзац 2 п.1.1.2. додаткової угоди №1).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав, пояснив, що між сторонами було укладено кредитний договір та додаткову угоду №1. Під час судового засідання в справі про стягнення заборгованості з неї на користь банку, було виявлено, що банк включив в умови договору несправедливі умови. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі за обслуговування кредиту. Банк не зазначив, за які послуги нараховується плата. П.1.3.2 та п.1.1.2 абз.2 додаткової угоди не справедливі. Своєю постановою Верховний Суд України від 16.11.2016 (справа №174цс16) визнав, що банк не мав права встановлювати плату за обслуговування кредиту. Просив позов задовольнити, взяти до уваги правові позиції ВСУ. Щодо позовної давності, вважає, що позивач не пропустила строк, оскільки кінцевий термін погашення кредиту 2026 рік і про вказані умови договору їй стало відомо із позовної заяви відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» - ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги не визнав. Пояснив, що було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачу ОСОБА_1 надано кредит. Позивач була згідна з умовами кредитного договору, підписала його та додаткову угоду до кредитного договору. Послуги банку обговорювалися із менеджером під час укладення кредитного договору. Позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки пройшли строки позовної давності. Просив застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Із копії позовної заяви вих.№14/5/3-348 від 28.08.2015 встановлено, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 в сумі 17021,90 доларів США та 55078, 67 гривень.

Із копії кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 встановлено, що між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_7 отримала кредит в сумі 10400 доларів США зі сплатою 10 відсотків річних. Кінцевий термін повернення кредиту 23.06.2026.

Із копії додаткової угоди №1 до кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006, укладеної 29.07.2010 та копії графіку, встановлено, що сторони домовились викласти Договір у новій редакції і згідно п.1.1 кінцевий термін повернення кредиту 23.06.2026, а також затверджено графік повернення кредиту.

Із копії розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 станом на 07.07.2015 встановлено, що загальна сума заборгованості становить 19611,90 доларів США та 417064,70 гривень.

Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 01.08.2016 встановлено, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості по кредитному договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 задоволені. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 станом на 07.07.2015 в сумі 17021 (сімнадцять тисяч двадцять один) доларів США 90 центів та 55078 (пятдесят пять тисяч сімдесят вісім гривень 67 копійок), з яких заборгованість по кредиту, у тому числі прострочена 10041 доларів США 85 центів, заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена 3705 доларів США 59 центів, заборгованість по сплаті комісії 2772 доларів США 37 центів, штраф за порушення умов договору 502 долара США 09 центів, та пеня за прострочення сплати кредиту 55078 гривень 67 копійок.

Із копії рішення апеляційного суду Вінницької області від 14.11.2016 встановлено, що рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 01.08.2016 в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_6 скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_6. Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 01.08.2016 в частині стягнення пені змінено, зменшено її розмір з 55078,67 гривень до 50164,45 гривень. В решті рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 01.08.2016 залишено без змін.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Сторонами не заявлено клопотань про виклик свідків, витребування інших доказів чи призначення судових експертиз, а тому суд, керуючись ст.11 ЦПК України, вирішив справу на підставі наявних у ній доказів.

Оцінюючи усі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності та враховуючи, що відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що дійсно право позивача порушене включенням умов, які є несправедливими, а саме п.1.3.2. кредитного договору про нарахування платежів за обслуговування кредиту в частині комісії у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35 відсотків річних від суми зобовязань та абз. 2 п.1.1. додаткової угоди №1 про нарахування комісії за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75 відсотків від суми залишку по кредиту, розрахованих на день сплати, відповідно до 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд враховує правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 (справа №6-1746цс16).

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Однак позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Судом встановлено, що між сторонами 23.06.2006 було укладено кредитний договір №23/06/2006/840-КВ/29, відповідно до якого позивач отримала кредит в сумі 10400 доларів США зі сплатою 10 відсотків річних. 29.07.2010 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006. Позивач ознайомлена з умовами договору 29.10.2010 та додаткової угоди 23.06.2006, зокрема п.1.3.2. кредитного договору та абзацом 2 п.1.1. додаткової угоди №1, про що свідчить її особистий підпис в кредитному договорі та додатковій угоді №1.

Відповідно до ст.253 ЦК України початком перебігу позовної давності, у межах якої позивач мала право звернутися до суду з вимогою про захист її порушеного цивільного права внаслідок нарахування платежів за обслуговування кредиту, є - 24.06.2006 та 30.07.2010, тобто наступні дні після підписання кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 та додаткової угоди №1 від 29.07.2010. Відповідно до ст.254 ЦК України кінцевою датою цієї позовної давності є 30.07.2013, тобто, саме до цієї дати порушене право позивача підлягало судовому захисту.

Позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона не знала про включення умов до кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 та додаткової угоди №1, укладеної 29.07.2010, які є несправедливими, а саме п.1.3.2. Кредитного договору про нарахування платежів за обслуговування кредиту в частині комісії у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35 відсотків річних від суми зобовязань та абз. 2 п.1.1. додаткової угоди №1 про нарахування комісії за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75 відсотків від суми залишку по кредиту, розрахованих на день сплати. Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 не знала про існування вказаних умов, не знайшли свого підтвердження і спростовані поясненнями представника відповідача та дослідженими копіями договорів, які підписані позивачем в дати їх підписання. Викладене дає підстави вважати, що про існування вказаних пунктів умов позивач не могла не знати, оскільки власноручно підписала кредитний договір №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 та додаткову угоду №1 до Кредитного договору №23/06/2006/840-КВ/29 від 23.06.2006 від 29.07.2010.

До суду з вказаною позовною заявою ОСОБА_1 звернулася 18.04.2017 вх.№2444, дата підписання складення позовної заяви 18.04.2017, тобто, позивач заявила позов після моменту закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України під час судового розгляду справи представником відповідача зроблено заяву про застосування позовної давності у цьому спорі.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом (трирічний строк позовної давності), відсутні докази про поважність причин пропущення позовної давності позивачем, тому суд має підстави для відмови у задоволенні цього позову, у звязку зі спливом позовної давності.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.88 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачу судових витрат за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України і на підставі ст.ст. 257, 267 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ямпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.Г. ЛЮБИНЕЦЬКА-ОНІЛОВА