АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5279/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2722/17Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Гальонкін С.А., Хіль Л.М.

за участю секретаря Колодюк О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким щомісячно стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати з дати подання позову до суду і до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів за один місяць.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що сімейні стосунки у сторін не склалися, дочка перебуває на її утриманні та проживає з нею, навчається на першому курсі Української медичної стоматологічної академії, а відповідач не надає матеріальної допомоги на виховання і утримання дитини.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року позов задоволений: стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно на період навчання до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, починаючи з 23.06.2015 року, за умови навчання доньки, але не довше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд неповно з'ясував суттєві обставини справи, зокрема при вирішенні спору суд не встановив його платоспроможність та не ухвалив заочне рішення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 25 січня 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дитина - дочка ОСОБА_4, яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.3).

05 грудня 2000 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано у відділі РАГС Автозаводського райвиконкому м.Кременчука Полтавської області та видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 (а.с.5)

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 09.05.2013 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.6).

Відповідно до довідки №533 від 10.06.2015 року ОСОБА_4 навчається на денній формі медичного факультету №1 Української медичної стоматологічної академії з 01.09.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а.с.4).

Сторони проживають окремо, відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності зі ст. 199 СК України, якщо повнолітня донька, син продовжує навчання в зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, виходить з такого.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно вимог ст. 141 СК України права та обов'язки матері та батька щодо дитини є рівними незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 р. розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Крім того, згідно ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з одного з батьків, суд повинен брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції діяв відповідно до вимог ст.11, ст.60 ЦПК України, тобто ухвалив рішення у межах заявлених вимог та з врахуванням доказів, наданих у справу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 був повідомлений про перебування в провадженні Автозаводського районного суду м.Кременчука позовної заяви про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки оскільки отримав саму позовну заяву з додатками та судову повістку про виклик до суду на 07.09.2017 рік (а.с.13).

В жодне судове засідання до суду першої інстанції не з'явився, доказів своєї неплатоспроможності під час розгляду справи в суді першої інстанції як і апеляційної не надав. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів існування об'єктивних обставин, які б перешкоджали йому прийняти участь у розгляді справи та скористатися своїми процесуальним правами для заперечення або спростування пред'явлених до нього вимог.

Долучена до апеляційної скарги копія трудової книжки у якості доказу неплатоспроможності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано інших доказів, які б підтверджували, що він об'єктивно був позбавлений можливості працевлаштуватись або перебувати на обліку в центрі зайнятості.

Відповідно до положень ст.ст.11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, рішення місцевого суду ґрунтується на законі, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: С.А.Гальонкін

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно

Суддя: О.А.Лобов