Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 рік місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка Запорізької області цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ в натурі спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, в якій зазначає, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2, зареєстрований 15 березня 2008 року виконавчим комітетом Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за актовим записом №04. Вказане рішення суду набрало законної сили.

У період шлюбу, 27 грудня 2008 року, у спільну сумісну власність подружжя, вони придбали житловий будинок, який знаходиться за адресою : село Камянське, Василівського району, Запорізької області, вулиця Прифермівська, будинок №7 та земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок.

Ця обставина підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі продажу від 27 грудня 2008 року , який зареєстровано в реєстрі за №3227.

Відповідно до п. 1.10 вказаного договору, він укладений з його згоди.

Відповідно до вкладеного договору, земельна ділянка, що була куплена ними, складалась з 0,25 гектари - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1070 гектари - для ведення особистого селянського господарства.

Житловий будинок відповідно до технічних документів, зазначений літерою «А-1» та має такі характеристики : одна будівля житлового будинку, житловою площею - 0,24,5 кв.м., загальною площею -46, 1 кв.м. До складу придбаного нерухомого майна також входять такі будівлі та споруди : сарай «Б-1», літня кухня «В-1», сарай «Г-1» погріб «Пг», вбиральня «У» огорожа «1,2» басейн для збору води «№3». Ця обставина підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» станом на 06.10.2008 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за №84612274 від 09.04.2017 року, власником вказаного будинку є - ОСОБА_2.

Право власності на земельну ділянку, оренди чи права користування земельною ділянкою за адресою : Запорізька область, Василівський район, с.Камянське, вул. Прифермівська, буд. 7, за ОСОБА_2В не зареєстровано, що підтверджується про листом відділу у Василівському районі головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31.03.2017 року.

На його письмове звернення 13.03.2017 року до ОСОБА_2 про добровільний поділ будинку та землі біля нього, він отримав лист від 17 березня 2017 року про відмову розділити майно в добровільному порядку.

Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 19.04.2017 року, ринкова вартість об'єкта оцінки - господарських будівель та споруд становить 103 552 гривень, отже, йому належить половина вартості майна 103 552 : 2 = 51 776 гривень.

Згідно пункту 4 рішення Камянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 18 лютого 2016 року за №04, вулиця Прифермівська перейменована на вулицю Сонячна.

Позивач просить суд:

- виділити йому в натурі 1/2 частину будинку №7 по вул. Сонячній, в с. Каменське, Василівського району, Запорізької області з господарськими будівлями та спорудами, а сааме: житлового будинку зазначеного літерою «А-1», прибудови «а», сарай -«6-1», літня кухня «В-1», прибудова «а», сарай «Г-1», погріб «Пг», вбиральня «У», огорожа !№1,1!, басейн для збору води «№3» - та визнати за ним право власності на 1/2 частку виділеного будинку з господарськими будівлями та спорудами;

-судові витрати по даній справі покласти на нього.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи є заява, в якій ОСОБА_1 просить суд розглядати цивільну справу у його відсутності.

В судове засідання ОСОБА_2 та її представник в особі ОСОБА_3 не зявились, але надали заяви, в яких просять суд розглянути справу в їх відсутності та відмовити в задоволенні позову.

Суд, розглянувши вказані заяви, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених учасників процесу.

Суд, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

При розгляді даної справи суд дотримується вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, суд розглядає дану справу в межах заявлених вимог, з врахуванням предмету позову та на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, 15.03.2008 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28.05.2015 року, яке набрало законної сили 22.06.2015 року, було розірвано.

Вищевикладені обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб, рішенням Василівського районного суду Запорізької області, копії яких є в справі.

За час перебування позивача та відповідачки у шлюбі, ними було спільно придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою : Запорізька область, Василівський район, село Камянське, вулиця Прифермівська, будинок №7, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 27.12.2008 року, копія якого є в справі.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №84612274 від 09.04.2017 року, яка є в справі, власником вказаного будинку зазначена - ОСОБА_2.

Як вбачається з пункту 4 Рішення Камянської сільської ради Василівського району Запорізької області від 18 лютого 2016 року за №04, копія якого є в справі, вулиця «Прифермівська» була перейменована на вулицю «Сонячна».

На даний час вищевказаний Договір купівлі-продажу не оспорюється сторонами, він не визнаний недійсним, не розріваний….., а тому, має законну силу.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина 1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2) (частина 2).

При цьому, відповідно до ст.. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1); розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (частина 2).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1); розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (частина 2).

З огляду на викладені положення закону та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що житловий будинок за адресою : Запорізька область, Василівський район, село Камянське, вулиця Сонячна (Прифермівська), будинок №7, який було придбано в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, має правовий статус - спільної сумісної власності, незважаючи на те, що їх шлюб розірвано, а отже, вони є його співвласниками.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як співвласники вказаного житла, мають право, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319,321 ЦК України, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, їх право приватної власності є непорушним та охороняється державою, вони не можуть бути протиправно позбавлені цього права чи обмежені у його здійсненні.

Ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у

співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, позивач та відповідачка, не дивлячись на те, що їх шлюб розірвано, мають право на поділ майна та на виділ його в натурі, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житлового будинку будинок за адресою : Запорізька область, Василівський район, село Камянське, вулиця Сонячна (Прифермівська), будинок №7. При цьому, їх частки є рівними.

Позовні вимоги про розподіл вказаного житлового будинку та виділ часток (без виділу в натурі), не заявлялись.

Разом з тим, відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Проте, у відповідності до вимог ст.100 ЖК України та з урахуванням «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, до перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проектами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні. Перепланування жилих будинків та жилих приміщень здійснюється без зміни їх геометричних розмірів та функціонального призначення, але змінює конфігурацію приміщень, що вимагає внесення змін до технічного паспорту будинку або приміщення. До переобладнання відносяться улаштування в індивідуальних жилих будинках, окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання; перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Відповідно до ст. 152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні

системи загального користування, не потребує отримання документів,

що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт

введення обєкта в експлуатацію не потребується.

За змістом наведених правових норм, у випадку переобладнання та перепланування жилого будинку, що передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідно отримання документів, що дають право на виконання таких робіт.

Як визначено ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. До містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та

інженерних рішень. Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об»акта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень.

Стаття 30 цього ж Закону визначає, що технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-. енерго- і газопостачання, каналізації, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної і техногенної безпеки.

В даному випадку, суду не надані докази, зокрема, Висновок експерта, який би давав відповідь на питання: чи можливо розділити житловий будинок, який є предметом даного спору, в натурі ?

Крім того, не надано суду згоду органу державної влади та інших відповідних органів, на переобладнання та перепланування житлового будинку при виділі його часток в натурі.

Зокрема, до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання та інше.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі за №6-1109цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, та в якій зазначено, що згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування згідно з висновком експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, оскільки, така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні належні та достатні докази на підтвердження технічної можливості виділу в натурі часток житлового будинку, господарських будівель та споруд, який є предметом даного спору, надано не було, як і зазначених дозволів на проведення переобладнань цього житлового будинку.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані сторонами докази та вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, законності та справедливості, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Законом України "Про архітектурну діяльність", Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженим наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №273 від 05.12.2000 року,ст.ст.100, 152 ЖК України, ст.ст.31, 57, 60, 61, 62, 63, 65, 68, 69, 70, 71,72 СК України, ст.ст. 181, 182, 316-319, 321, 325, 355, 364, 368, 369, 370, 372, 379, 380, 383 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 130, 154, 174, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду ОСОБА_4