Справа №488/2060/17 30.11.2017 30.11.2017 30.11.2017
Провадження №22-ц/784/2361/17
Справа № 488/2060/17 Головуючий першої інстанції: Селіщева Л.І.
Провадження № 22-ц/784/2361/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3 відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про розірвання договору та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач вказував, що 30 березня 2017 р. між ним та ОСОБА_4 в простій письмовій формі було укладено договір у вигляді розписки, за яким остання отримала від нього кошти у розмірі 8400 доларів США на купівлю квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язалась протягом десяти днів, починаючи з 05 квітня 2017 року, виїхати з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а також зняти з реєстрації за цією адресою ОСОБА_5 Позивач зазначав, що своє зобов'язання по передачі грошей він виконав, квартира відповідачкою була придбана, але інше зобов'язання за вказаною розпискою щодо того, щоб виписати ОСОБА_5 з квартири в строк до 15 квітня 2017 р. нею не виконано.

Посилаючись на викладене та положення ст.ст. 651, 1212 ЦК України, ОСОБА_2 просив розірвати договір від 30 березня 2017 р. та зобов'язати ОСОБА_4 повернути йому 220 668 грн., що станом на 02 червня 2017 р. є еквівалентом 8400 доларів США за офіційним курсом НБУ.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, пояснила, що свої зобов'язання вона виконала в повному обсязі: виселилась з квартири АДРЕСА_3 та знялась з реєстрації за даною адресою, а зобов'язань щодо зняття з реєстрації їх з відповідачем повнолітнього сина - ОСОБА_5 на себе не брала.

Третя особа ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позову. В судовому засіданні пояснив, що він не був присутній при написанні розписки від 30 березня 2017 року, оскільки перебував на навчанні у м. Дніпропетровську. Про вказану розписку йому було відомо, проте він не обіцяв позивачу знятись з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення в зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема, безпідставним встановленням судом виконання відповідачкою своїх зобов'язань за договором у повному обсязі, оскільки, на думку апелянта, остання не забезпечила того, щоб ОСОБА_5 був знятий з реєстрації адресою: АДРЕСА_2. За такого, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони є колишнім подружжям, шлюб між якими був розірваний у 2012 році. Від цього шлюбу сторони мають спільного сина -ОСОБА_5, 1994 р.н.

В 2001 році ОСОБА_2 був виданий ордер на склад сімї із 3 осіб (він, дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_5.) на двокімнатну квартиру, житловою площею 21,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_4, куди вони вселились та зареєструвалися за даною адресою.

Вказана квартира до теперішнього часу не приватизована.

Також судом встановлено, що 30 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір, оформлений розпискою, згідно якої відповідачка отримала від позивача 8 400 доларів США на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_5, та зобов'язалась протягом 10 днів, починаючи з 05 квітня 2017 року, виїхати з квартири за адресою: АДРЕСА_4 та знятись з реєстрації за даною адресою (а.с. 32).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що відповідачка ОСОБА_4 виконала свої зобов'язання за вищевказаним договором - використала отримані від позивача кошти за призначенням, придбавши у свою приватну власність квартиру АДРЕСА_6 (а.с. 7-8), виселилась та знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 6).

З урахуванням викладеного, суд дійшов правильного висновку що відсутні передбачені ст. 651 ЦК України підстави для розірвання договору та застосування правових наслідків розірвання договору, передбачених ст. 653 ЦК України.

Посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_4 також за укладеним з позивачем договором прийняла на себе обов'язок щодо зняття з реєстрації їх сина ОСОБА_5, який нею не був виконаний, що є істотним порушенням нею договору, не можуть бути прийняти до уваги.

Так, у розписці від 30 березня 2017 року ОСОБА_4 було, зокрема, вказано, що вона зобов'язується протягом 10 днів з 5 квітня 2017р. виїхати з квартири за адресою: АДРЕСА_4, де вона проживає разом із сином. Після чого зазначено: «Обязуемся виписаться. ОСОБА_6» (мовою оригіналу).

Отже, зміст цієї розписки доводить прийняття відповідачкою на себе зобов'язання щодо зняття її з реєстрації за вказаною адресою, проте не свідчить, що вона також прийняла на себе і зобов'язання щодо зняття з реєстрації ОСОБА_5, до того ж така дія як зняття особи з реєстрації за певною адресою вимагає особистого волевиявлення особи на це.

Проте, ОСОБА_5 не був стороною спірного договору.

З пояснень ОСОБА_5 у суді першої інстанції вбачається, що він не був присутній при складанні його батьками розписки 30 березня 2017 року, між ним та позивачем не було домовленості щодо зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачка не мала повноважень на укладання будь-яких договорів від імені свого повнолітнього, дієздатного сина ОСОБА_5

За приписами ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи, оскільки відповідно до положень ст.ст. 509, 510 цього Кодексу зобов'язальні правовідносини передбачені лише між сторонами зобов'язання - боржником і кредитором.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач не уклав би договору з відповідачкою та не дав би їй кошти на придбання квартири якщо б знав, що його син ОСОБА_5 не збирається виписуватись з квартири, хоча відповідачка йому гарантувала зняття їх обох з реєстрації - не є підставою для розірвання договору в порядку ст. 651 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом принципу диспозитивності цивільного судочинства є безпідставними.

Отже, суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська